Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом, в остаточній редакції якого просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісяця до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 23 березня 2004 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка є рідною сестрою позивачки за матір`ю. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 08 вересня 2011 року даний шлюб було розірвано. У шлюбі в подружжя народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [INFO] її сестра [PERSON] померла. Батько дітей від їх виховання відсторонився, не допомагає їм, діти проживають з нею та її чоловіком, [PERSON] . Вони докладають великих зусиль, аби забезпечити всі потреби дітей, виховують їх, турбуються про фізичний та духовний розвиток. Враховуючи те, що відповідач, не маючи будь-яких перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків, просить позбавить його батьківських прав відносно них та стягнути з нього аліменти на їх утримання. Сторони до суду не прибули. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач надав заяву про визнання позову, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Від третьої особи - Служби у справах дітей по Лівобережному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради в особі представника Гавриш Я.О., - також надійшла заява про розгляд справи без участі представника Служби; при ухваленні рішення просить максимально врахувати інтереси дітей. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін, наведених у заявах, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наведеного. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в м. Маріуполі Донецької області, про що в Книзі реєстрації народжень 11 листопада 2002 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області зроблено відповідний актовий запис за № 658. Батьками дитини зазначені: [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] народилась [INFO] в м. Маріуполі Донецької області, про що в Книзі реєстрації народжень 25червня 2007 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області зроблено відповідний актовий запис за № 460. Батьками дитини зазначені: [PERSON] , [PERSON] . Шлюб між батьками дітей було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2011 року, яке набрало законної сили 18 вересня 2011 року. Мати дітей [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої. Також встановлено, що діти проживають з тіткою, [PERSON] , яка згідно інформації навчальних закладів, в яких навчаються діти, займається їх вихованням, відвідує батьківські збори, цікавиться їх успіхами, підтримує стосунки з адміністрацією. Батько дітей їх успіхами у навчанні не цікавиться, вихованням дітей не займається. Крім того, відповідач надав нотаріальну згоду на позбавлення його батьківських прав відносно доньок [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується його заявою, посвідченою приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. 06 грудня 2018 року, реєстр № 2774. Позивач зазначає, що відповідач жодним чином не був прозбавлений інформації про місцезнаходження дітей, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з батьком, проте він їх життям не цікавився, участі в їх вихованні не приймав. Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 Сімейного кодексу України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України). Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованої Україною 27 лютого1991 року (набрала чинність для України 27 лютого 1991 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки. Згідно положення п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Маріупольської міської ради Донецької області, складеного 05 квітня 2019 року № 13-31-38, при вивченні питання доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] ,, [INFO] , діти проживають з [PERSON] , яка займається їх вихованням та утриманням. Батько дітей відсторонився від їх виховання. Проте орган опіки та піклування вважає, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від своїх батьківських обов`язків відносно дітей та причин такого ухилення, а тому вважає недоцільним на теперішній час позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей. Проте, аналізуючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що батько, надавши нотаріальну згоду на позбавлення його батьківських прав відносно своїх дітей та визнавши позов у повному обсязі, засвідчив тим самим відсутність інтересу до їх життя та внутрішнього світу, небажання приймати участь у їх вихованні, надавати батьківську турботу, повернути їх та створити належні умови для їх життя та навчання, що свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей. Таким чином, з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , суд вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно них. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину ( ч. 3 ст. 166 СК України). Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов`язку, відповідно до ч.3 ст.181 цього Кодексу, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому за ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, враховуючи, що утримання неповнолітніх дітей є не правом, а обов`язком батьків, а позбавлення батьківських прав не звільняє їх від виконання цього обов`язку, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову (29 грудня 2018 року) і до повноліття дітей. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. За подання даного позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 704,80 гривень (вимога немайнового характеру про позбавлення батьківських прав). Враховуючи, що рішення ухвалено на користь позивача, вказаний судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень за вимогу про стягнення аліментів, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: approved