Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,117 га, що розташована на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в [ADDRESS], після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування свого позову зазначила, що за життя її батьком згідно договору купівлі-продажу від 03 листопада 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], придбано земельну ділянку, що розташована на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в [ADDRESS]. [INFO] року її батько помер. Після смерті вона як спадкоємець першої черги звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. Підставою для відмови стала відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку за спадкодавцем. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надав суд заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача - Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору від 03 листопада 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1894, [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,117 га, що розташована на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва індивідуального житлового будинку. [INFO] року [PERSON] помер. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його донька [PERSON] шляхом подання до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, яка зареєстрована в книзі реєстрації обліку та реєстрації спадкових справ за № 2301 від 23 липня 2008 року, по ній 23 липня 2008 року заведена спадкова справа № 987/2008. Окрім [PERSON] із заявою про відмову від спадщини звернулася донька спадкодавця [PERSON] Інших заяв про прийняття спадщини або відмову від спадщини в спадковій справі не має, що підтверджується інформацією Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 03 жовтня 2014 року за № 4681/02-14. Проте, позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] на належну йому земельну ділянку Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою було відмовлено, оскільки державна реєстрація на ім'я [PERSON] після придбання земельної ділянки проведена не була та державний акт взамін договору купівлі-продажу не видавався. Позивачу рекомендовано звернутися до суду. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268- 1270 ЦК. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на земельну ділянку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Оскільки вищевказаний договір укладався в 1998 році, то на момент виникнення цих правовідносин діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року та Земельний кодекс в редакції 1990 року. Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР в редакції 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. За ч.3 ст. 19 ЗК України в редакції 1990 року придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, проводиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Договір купівлі-продажу земельною ділянки є підставою для видачі державного акту. Вимога чинного на момент укладання договору законодавства щодо посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки в нотаріальному порядку [PERSON] була виконана. Вимог щодо обов'язкової державної реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки на той час не вимагалось, тому не має законних підстав вважати, що [PERSON] не став власником спірної земельної ділянки. За таких обставин, враховуючи, що позивач є безумовним спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON], суд знаходить позовні вимоги про визнання за нею права власності обґрунтованими та задовольняє позов. Судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: approved