Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, зазначивши що вони з відповідачем являються батьками неповнолітньої [PERSON],2002 року народження. Остання проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає. Вказувала, що [PERSON] поживає та працює в Російській Федерації, точне його місцезнаходження та роботи їй невідоме. Просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України [PERSON] у її супроводі без згоди та супроводу її батька на період з 01.06.2016 по 01.09.2016 а також надати дозвіл для оформлювання нею документів для тимчасового виїзду доньки. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала на підставах, зазначених в позові, додатково пояснила, що на території АР Крим в неї проживають родичі, куди вона з донькою має намір виїхати влітку для оздоровлення дитини. Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений в порядку ст. ст. 74, 76 ЦПК України. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що виїзд [PERSON] влітку 2016 до РОсійської Федерації відповідає інтересам та потребам дитини. Виходячи з наведеного та зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши з»явившихся сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено. Правовідносини, які виникли між сторонами по справі регулюються Сімейним кодексом України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] позивач з відповідачем являються батьками [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що відповідач з сім»єю не проживає, аліменти на утримання дитини не сплачує, що також підтверджується постановою про закриття кримінального провадження за ч.1 ст. 164 КК України від 02.09.2014, добровільно згоду на виїзд дитини не надає. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із п. 1 п. 4-5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Позивач в судовому засіданні обґрунтувала необхідність виїзду дитини за кордон, надала суду документи підтверджуючі родинні відносини осіб, яких має намір відвідати та місце їх проживання, чітко визначила державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі, без дозволу батька. Згідно з ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства Згідно зі ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Тому суд виходить з того, що відмова одним з батьків у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі іншого з батьків має бути вмотивованою та відповідати інтересам дитини. Будь яких даних про те, що поїздка матиме негативні наслідки для дитини або наміру позивача на умисно не повернутися з-за кордону судом не встановлено. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved