Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.10.2004 року №LVL6RK00770161 в сумі 48254 грн. 69 коп., що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 614 грн. 71 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 13157 грн. 16 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 364 грн. 44 коп., пені в розмірі 34118 грн. 38 коп.; судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору, відповідач отримав кредит в розмірі 2249,26 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно повертати кредит, сплачувати проценти та комісії, а також сплачувати пеню у випадку прострочення виконання кредитного зобов'язання. Банк перед позивачем взяті на себе зобов'язання виконав належним чином надавши позивачу кредитні кошти, в той же час відповідач взяті на себе зобов'язання виконував не своєчасно, у зв'язку із чим допустив утворення заборгованості у вказаному розмірі. А тому просить позов задоволити. В судове засідання представник позивача не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, суду пояснив, що строк виконання кредитного зобов'язання, згідно укладеного між сторонами кредитного договору, завершився 20.10.2006 року, саме в цей день закінчився термін дії договору. А відтак вважає, що починаючи з 21.10.2009 року для даних заявлених позовних вимог сплила загальна та спеціальна позовна давність. У зв'язку із чим просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд в задоволенні позову відмовляє з таких підстав. Судом встановлено, що 20.10.2004 року між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого являється ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № LVL6RK00770161, відповідно до умов якого [PERSON] отримав, на строк до 20.10.2006 року включно, на придбання продукції: ТНС, кредит в розмірі 2249,26 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості і комісії в розмірі 1,35% від суми виданого кредиту щомісяця. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином, [PERSON] отримав споживчий кредит. За умовами договору споживчого кредиту відповідач зобов'язався повернути кредит, проценти та комісії за користування ним щомісячними платежами. Останній такий платіж він повинен був здійснити, повністю повернувши кредит у строк до 20.10.2006 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В судовому засіданні встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконував не належним чином, починаючи з 16.11.2004 року порушуючи умови договору щодо здійснення щомісячних платежів процентів та повернення кредиту допустив утворення заборгованості. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.4-5) станом на 18.07.2014 року розмір заборгованості за кредитними зобов'язаннями становив 48254 грн. 69 коп., що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 614 грн. 71 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 13157 грн. 16 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 364 грн. 44 коп., пені в розмірі 34118 грн. 38 коп. В той же час відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, процентів та комісії за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. При цьому суд враховує, що останній платіж повинен був бути здійснений до 20.10.2006 року. Тобто на час звернення позивача до суду із позовом 20.08.2014 року, позовна давність тривалістю три роки для вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором сплила. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-126цс13 (яка в силу вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду при вирішення даної справи) визначено, що пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. За таких обставин, оскільки відповідачем на підставі укладеного договору, отримано споживчий кредит, строк повернення якого минув, з часу передбаченого договором обов'язку здійснення останнього платежу минуло понад три роки, і відповідач настоює на застосуванні судом наслідків спливу позовної давності, а тому слід відмовити в задоволенні позову з цих підстав.

Outcome: dismissed