Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 серпня 1999 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. З вересня 2017 року відповідач у добровільному порядку не надає допомоги на утримання дітей. Між тим, дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень позивач не може забезпечити в повному обсязі, тому відповідач, як батько дітей, який є здоровим та працездатним чоловіком може та зобовязаний сплачувати аліменти. У звязку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини від заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від предявлення цього позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 15 січня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав суду заяву згідно з якою він просив розглядати справу за його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про одруження серії І-КИ № 083632, актовий запис № 257 (а.с.3) 07 серпня 1999 року сторони зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтв про народження (а.с. 4,5) від шлюбу в них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Батьком дітей записаний відповідач по справі. Діти на теперішній час мешкають разом із матірю та перебувають на її утриманні. З довідки про доходи № 80/4-5352 від 17.11.2017 року (а.с. 7) вбачається, що [PERSON] працює заступником начальника відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ДУ «Криворізька виправна колонія № 80» та загальна сума доходу за період з травня 2017 року по жовтень 2017 року становить 35853 грн. 09 коп. Стаття 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8\~ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України\~визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення\~\~нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною особою, наявність на утриманні інших неповнолітніх осіб та непрацездатних батьків не встановлено, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у вигляді 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов'язання щодо утримання. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позовних вимог на користь позивача, якого звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved