Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 01.10.2008 року Вільхівською сільською радою Харківського району Харківської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис № 6. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що між подружжям на протязі двох років постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Останні півроку подружжя разом не проживає. Дитина проживає разом із матір'ю, відповідач не дає коштів на утримання дитини. У зв'язку з вищевикладеним, сторони припинили між собою шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство, втратили будь-які почуття один до одного і вирішили розірвати шлюб. Посилаючись на дані обставини позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем і стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 25 відсотків від отриманих відповідачем доходів. Одночасно позивачка вказала в позовній заяві те, що вона та відповідач на даний час є військовослужбовцями та отримують грошове забезпечення. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, а також вказала, що спору про місце проживання дитини не має, дитина буде мешкати разом з нею. Крім того, позивачка уточнила позовні вимоги, в яких просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі 1 500 гривень. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Відповідач в своїй заяві вказав на те, що він не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів в сумі 1 500 грн. Спору щодо місця проживання дитини він не має, дитина буде проживати разом з позивачкою. За таких обставин суд розглядає справу без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.10.2008р. позивачка, [PERSON], уклала шлюб з відповідачем, [PERSON], зареєстрований Вільхівською сільською радою Харківського району Харківської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 6. Ця обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7) Ця обставина підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.9). Після укладення шлюбу позивач не змінювала прізвище. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.05.2009 року, видане Червонозаводським відділом актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. 9). Як вказано в позовній заяві причиною розпаду сім'ї стало те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, спільне господарство не ведеться та подружжя останні пів року вони проживає окремо. Усі заходи щодо примирення сторонами вичерпано, примирення є неможливим. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу між нею та відповідачем підлягають задоволенню. Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Таким чином, приймаючи до уваги положення ст. 112 СК України, про те що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд вважає можливим шлюб між сторонами розірвати. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ, гарантоване право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині держави, так і за кордоном (ч.3 ст.27 Конвенції). Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином обов'язок утримання дитини є сумісним обов'язком батьків в рівних частинах. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 СК України встановлено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розпався та існує лише формально, спільного господарства подружжя не веде, спільного бюджету не має, фактичних шлюбно-сімейних відносин не підтримують. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.05.2009 року, видане Червонозаводським відділом актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с.9) Спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] між сторонами не має, дитина буде проживати разом з позивачкою [PERSON]. Враховуючи те, що відповідач має регулярний дохід, який отримує у грошовій формі, а також те, що надав письмову згоду на стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі 1 500 гривень, суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частини в повному обсязі. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України сума судового збору, сплачена позивачем за подання позову, підлягає стягненню на його користь з відповідача. Інші витрати, пов'язані із розірванням шлюбу, суд покладає на сторони порівну.

Outcome: approved