Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач, звернувшись 22 березня 2019 р. до суду із цим позовом просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору б/н від 14 липня 2010 р., укладеному між сторонами на загальну суму 124 530 гривень 79 коп., та судові витрати по справі у розмірі 1 921 гривню. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14 липня 2010 року, відповідач отримав кредит у розмірі 5 900 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердила свою згоду на дані умови, що підтверджується тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання виконав та надав боржнику кредитні кошти. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов Договору, таким чином не виконав зобов`язання. Також, позивач просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач позовні вимоги до себе не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову через закінчення строку позовної давності. У судовому засіданні було встановлено наступне. Відповідно до укладеного договору №б/н від 14 липня 2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5 900 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 31 січня 2019 р. заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором, становить 124 530 гривень 79 коп., складається з наступного: 4 528 гривень 93 коп. - заборгованість за кредитом; 120 001 гривня 86 коп. - заборгованість за відсоткам в період з 14 липня 2010 р. по 30 грудня 2018 р.. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 14 липня 2010 р., остання сума погашення за наданим кредитом була внесена [PERSON] - 15 грудня 2015 р. в розмірі 498 гривень. 22 березня 2019 р. позивач звернувся до суду із даним позовом. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, на підставі наданих доказів та доведення їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України позикодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Однак, згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність у один рік. Як встановлено у судовому засіданні 14 липня 2010 р. був укладений договір б/н між установою позивача з одного боку та [PERSON] з другого, за яким остання отримала кредит у розмірі 5 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Також, у судовому засіданні було встановлено, що останній платіж був здійсненний [PERSON] 15 грудня 2015 р. в розмірі 498 гривень. Як свідчить з наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 14 липня 2010 р. відповідачем будь-які оплати припинені з 15 січня 2016 р.. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу яка його порушила. За таких обставин суд приходить до висновку, що станом на 15 січня 2016 р., тобто через місяць після припинення відповідачем оплат по кредитному договору, у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свої порушених прав в частині невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань по кредитному договору. Суд вважає, що дату 15 січня 2016 р. можливо визнати як дату, коли банк дізнався про порушення своїх прав відповідачем, у зв`язку з невиконанням останнім своїх обов`язків, тобто початком перебігу строку позовної давності. Згідно положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином станом на 15 січня 2019 р. спливає загальний строк позовної давності на пред`явлення вимог до відповідача по своїм зобов`язанням по даному кредитному договору. Проте, як свідчить з матеріалів справи позивач звернувся до суду із даним позовом 22 березня 2019 р.. Підстав для зупинення перебігу позовної давності, перериванню перебігу позовної давності або поважності причин порушення позовної давності відповідно до положень ст.ст. 263, 264, ч.5 ст.267 ЦК України судом не встановлено. Відповідно до положень ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмовлення у позові. З огляду на наведене суд вважає, що підстав для задоволення поданого позову не має.

Outcome: dismissed