Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин та зняття її з реєстрації, вказавши в позовній заяві, що їй належить на праві власності будинок № 7 по вулиці Леніна (Миру) в селі Петро-Михайлівка Вільнянського району Запорізької області. У вказаному будинку зареєстровані четверо громадян, а саме: позивач [PERSON], її чоловік [PERSON], [INFO], менший син [PERSON], [INFO], та старший син відповідач по справі [PERSON], [INFO], який з 15.03.2014 року по теперішній час в даному будинку не проживає та ніяких послуг за утримання будинку не сплачує, що впливає на оформлення субсидії. Наявність зазначеної реєстрації її сина в будинку створює їй перешкоди у здійсненні права власності. У звязку з чим вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити його на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст. ст. 74, 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень не надав. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Треті особи в судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, своїх заперечень не надали. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступне. [PERSON] є власником будинку № № 7 по вулиці Леніна (Миру) в селі Петро-Михайлівка Вільнянського району Запорізької області (а.с. 7-8). У вказаному будинку зареєстровані четверо громадян, а саме: позивач [PERSON], її чоловік [PERSON], [INFO], менший син [PERSON], [INFO], та старший син відповідач по справі [PERSON], [INFO] (а.с. 6), який з 15.03.2014 року по теперішній час в даному будинку не проживає та ніяких послуг за утримання будинку не сплачує, що впливає на оформлення субсидії. В судовому засіданні було зясовано, що відповідач є зареєстрованим в будинку позивача, але не проживає в ньому 15.03.2014 року по теперішній час, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов позивача № 411 від 04.05.2017 року (а.с. 5). Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які не проживають разом з ним в будинку (квартири), що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житловим приміщенням, відповідно до закону житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Враховуючи, що відповідач понад рік у зазначеному будинку не проживає без поважних причин, суд приходить до висновку, що він втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі наданих позивачем доказів суд приходить до висновку, що реєстрація місця проживання відповідача в будинку № 7 по вулиці Леніна (Миру) в селі Петро-Михайлівка Вільнянського району Запорізької області створює для позивача перешкоди у здійсненні нею права власності, користування і розпорядження належним їй жилим приміщенням, а тому порушене право підлягає захисту. Що стосується позовних вимог про зобовязання зняти громадян з реєстрації місця проживання не ґрунтуються на законі, оскільки правових підстав для заявлення цих вимог законом не передбачено, крім цього є необґрунтованими, так як жодних порушень цивільних прав позивача немає (фактично ці вимоги спрямовані на захист ще непорушеного права в майбутніх відносинах). У разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації особи на підставі рішення суду такі дії оскаржуються у встановленому законом порядку, у звязку з цим, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial