Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором позики від 17.08.2015 року в сумі 500 доларів США, що є гривневим еквівалентом 12\~405 грн., а також сплачений судовий збір. Позов обґрунтував тим, що 17.08.2015 року вона та відповідач уклали договір позики шляхом складання боргового документу розписки, згідно з яким позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 500 доларів США, з умовою їх остаточного повернення на першу вимогу. Вказала, що станом на день звернення до суду, відповідач позичені кошти не повернула, хоча вона неодноразово усно зверталася до відповідача з вимогою повернути кошти, однак відповідач посилається на відсутність грошей. Відтак позивач просить суд стягнути заборговані їй відповідачем кошти в судовому порядку.\~\~ В судовому засіданні позивач збільшила позовні вимоги, посилаючись на зміну обмінного курсу гривні до долару США, просила стягнути 12950 грн. Відповідач у судовому засіданні позов визнала. Пояснила, що не має можливості повернути борг внаслідок скрутного матеріального становища. Доповівши зміст заявлених вимог, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд відповідно до положень ст. 174 ЦПК України приймає визнання відповідачами позову, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судом встановлено, що 17.08.2015 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач передала відповідачу, а та одержала від позивача кошти у розмірі 500 доларів США, на підтвердження якого видала розписку, із зобовязанням щомісячного повернення по 100 доларів (а.с. 5). На час розгляду справи відповідач не повернула позивачу отримані кошти. Стаття 526 Цивільного Кодексу України (надалі ЦК України) передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст. 1049 ЦК України встановлює правову норму, відповідно до якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Також, судом враховано положення ст. 204 ЦК України відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правомірність укладеного сторонами договору позики підтверджується зокрема і тим, що відповідачем в ході розгляду справи не був заявлений зустрічний позов про визнання укладеного правочину недійсним, відтак суд не має підстав вирішувати питання про\~ дійсність чи недійсність наданої позивачем розписки. Вищевказані обставини свідчать про обґрунтованість вимог позивача, оскільки ним був доведений в судовому засідання факт укладання договору позики з відповідачем, відповідно до умов якого останній зобовязався повернути позивачу борг в сумі 500 доларів США за його першою вимогою. Разом з тим, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь борг в розмірі 500 доларів США, що є еквівалентом 12 950 грн. по курсу НБУ станом на 19.09.2016 року, тобто на день розгляду справи. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 розяснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Офіційний курс НБУ долара США по відношенню до гривні 19.09.2016 року склав: 2 590,1081 грн. за 100 доларів США. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 2).

Outcome: approved