Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Позивач звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області із вказаною позовною заявою в якій просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2012 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З 2016 року фактично шлюбні відносини припинились, відповідач поїхав з міста, наразі сторони не спілкуються. Спори про розподіл майна та утримання і виховання дитини відсутні. Примирення та збереження шлюбу неможливе. Ухвалою суду від 29 січня 2021 року справу прийнято до провадження та ухвалено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В ухвалі визначений строк для надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечення. В судове засідання позивач не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. В прохальній частині позовної заяви зазначила, що не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлень на зареєстровану адресу, які повернулись до суду неврученими з зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою» та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 28 вересня 2012 року, актовий запис № 348, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28 вересня 2012 року. Після укладення шлюбу чоловіку присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 6). Як зазначає позивач у позовній заяві, вони з відповідачем припинили вести спільне господарство, сімейні відносини між ними припинились остаточно в 2016 році. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між ними. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 110, 112, 115, СК України,

Outcome: approved