Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись не те, що 19.09.2009 року вони з відповідачем уклали шлюб. Однак, 05.07.2013 року відповідач звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що спільного майна немає. Ці обставини не відповідають дійсності. Стверджувала, що в добровільному порядку вирішити майновий спір відповідач не бажає. За час спільного проживання з відповідачем вони придбали наступне майно: диван «Монако» вартістю 3 250,00 грн., софа «Лілея» вартістю 2 670,00 грн., диван вартістю 3 000,00 грн., стіл кухонний та 4 табуретки вартістю 1 800,00 грн., тюль-штори вартістю 2 080,00 грн., лінолеум вартістю 500,00 грн., холодильник вартістю 3 500,00 грн., електрична плита вартістю 3 500,00 грн., килимове покриття вартістю 1 000,00 грн., шафа-купе вартістю 3 500,00 грн., комод вартістю 1 200,00 грн., стіл вартістю 800,00 грн., пральна машинка вартістю 2 700,00 грн., світильники вартістю 1 450,00 грн., меблева стінка вартістю 1 700,00 грн., два телевізори вартістю 12 000,00 грн., мікрохвильова піч вартістю 400,00 грн., прихожа вартістю 3 700,00 грн., парова праска вартістю 850,00 грн. Вказувала, що пропонує наступний порядок розподілу спільного майна, а саме, виділити їй у власність наступне майно: диван «Монако», диван, холодильник, комод, пральну машинку, телевізор, парову праску. У власність відповідачу - наступне майно: софу «Лілея», стіл кухонний та 4 табуретки, тюль-штори, лінолеум, електричну плиту, килимове покриття, шафу-купе, стіл, світильники, меблеву стінку, телевізор, мікрохвильову піч, прихожу. З урахуванням наведеного, позивач просила суд провести поділ спільного майна згідно з запропонованим нею розподілом та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у заяві, просили вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що відповідач з [PERSON] під час перебування у шлюбі проживали в квартирі його брата [PERSON] та майно, поділ якого просить провести позивач, належить третій особі на праві власності та придбане останнім. Просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа в судовому засіданні проти позову заперечив. Вказував, що він є власником квартири [ADDRESS]. Все майно, що знаходиться у даній квартирі є виключно його власністю, придбане за його кошти та за кошти його матері [PERSON], яка протягом тривалого часу перебуває за межами України, де має постійний дохід, і доомагає як йому, так і братові [PERSON] стверджував, що з ініціативи матері та за його згодою його брат разом з дружиною проживали у його квартирі, однак у них відносини чомусь не склались і вони розлучились. Заявлений позов [PERSON] розцінює як зазіхання на його власність та спосіб незаконно заволодіти його майном. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.09.2009 року. Частиною 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з нормами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до приписів ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Роз'ясненнями, наданими в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з п. 24 вказаної Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Таким чином, право спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час перебування у шлюбі, презюмується. У відповідності до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами набуте наступне майно: диван «Монако» вартістю 3 250,00 грн., софа «Лілея» вартістю 2 670,00 грн., стіл кухонний та 4 табуретки вартістю 1 800,00 грн. Наведене підтверджується наданими позивачем товарними чеками № 140 від 12.10.2012 року, № 65 від 22.09.2012 року, № 256 за 2012 рік. Приписами ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідачем та третьою особою не було надано суду доказів придбання вказаного майна за кошти [PERSON] чи його матері [PERSON], відтак вказане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя позивача та відповідача. Водночас, позивачем не представлено суду доказів придбання нею та відповідачем іншого майна, поділ якого остання просить провести в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності третій особі [PERSON] Наведене підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав від 27.09.2012 року № 35280533. Крім того, третьою особою було надано докази придбання саме ним частини майна, на розподілі якого наполягає позивач, зокрема: дивану «Аякс» вартістю 3 290,00 грн., шафи-купе та комоду вартістю 3 200,00 грн., прихожої «Толедо-2» вартістю 2 700,00 грн., телевізору, електричної плити «Mora» вартістю 3 146,00 грн., пральної машини «Samsung» вартістю 2 624,00 грн., праски «Tefal». Відтак, вказане майно не може бути об'єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача. За наведених обставин, встановивши обсяг спільно нажитого майна, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову шляхом поділу спільного майна подружжя в порядку, запропонованому позивачем, а саме шляхом виділення у власність позивача дивану «Монако», а к власність відповідача - софи «Лілея» вартістю, столу кухонного та 4 табуреток. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених ( на 15,6%) вимог, а саме судовий збір в розмірі 77,38 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 156,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial