Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення боргу, за наступних підстав. 28.07.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 5000 доларів США та зобов`язався повернути позику у строк до 01 вересня 2006 року. У зазначений в розписці строк відповідач кошти не повернув, посилався на своє тяжке матеріальне становище та просив відстрочити повернення суми боргу, на що позивач погодився. Відповідачем була укладена розписка від 08.08.2009 року, в якій він зобов`язався повернути позику у строк до 08.02.2010 року. Однак, у зазначений строк відповідач позику знов не повернув, посилаючись на своє складне матеріальне становище. Тоді відповідачем була складена розписка від 18.02.2019 року, в якій він зобов`язався повернути позику у строк до 20 серпня 2019 року. Однак, у зв`язку з тим, що до теперішнього часу відповідач не виконав перед позивачем свої боргові зобов`язання, останній змушений звернутися до суду з відповідним позовом. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США та три відсотки річних у сумі 123 (сто двадцять три) долари 28 центів та судові витрати у розмірі 1362 гривень 74 копійок. Позивач в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, однак на виклики суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Вивчивши матеріали справи, враховуючи правові позиції сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. 28 липня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 5000 доларів США та зобов`язався повернути позику у строк до 01 вересня 2006 року (а.с. 6). Однак, у зазначений в розписці строк відповідач кошти не повернув, посилався на своє тяжке матеріальне становище та просив відстрочити повернення суми боргу, на що позивач погодився. Тоді відповідачем була укладена розписка від 08 серпня 2009 року, в якій він зобов`язався повернути позику у строк до 08 лютого 2010 року (а.с. 7). Однак, у зазначений строк відповідач позику знов не повернув, посилаючись на своє складне матеріальне становище. Тоді відповідачем була складена розписка від 18 лютого 2019 року, в якій він зобов`язався повернути позику у строк до 20 серпня 2019 року. Проте, і в подальшому відповідач [PERSON] не виконав своїх боргових зобов`язань, які складаються з 5000 (п`ять тисяч) доларів США та трьох відсотків річних у сумі 123 (сто двадцять три) долари 28 центів. Відповідно до ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, алей й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми. Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13. Крім того,\~статтею 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 526 ЦК України\~встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань\~принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання. За змістом\~статті 526 ЦК України\~належне виконання зобов`язання\~це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог\~ЦК України\~та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами. Частина перша\~статті 510 ЦК України\~визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, в постанові від 16 січня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду висловлена позиція щодо правильного застосування норм права, згідно з якою, отримавши валютну позику позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Також Велика Палата розтлумачила положення частини другої\~статті 625 ЦК України: при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у гривні. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного 100 та поділеного на 365 (днів у році). Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідност. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихЦПК України. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За таких умов, позов підлягає задоволенню в межах заявлених вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США та три відсотки річних у сумі 123 (сто двадцять три) долари 28 центів. Оскільки позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 1362 грн. 74 коп., визначений з урахуванням ціни позову за офіційним курсом гривні щодо долара на день його пред`явлення, вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved