Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування вимог вказала, що 20.10.2000 уклала з [PERSON] , який діяв від свого імені та від імені [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені свого сина [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Універсальній Біржі «Південь», відповідно до якого купила квартиру [ADDRESS] . Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. На теперішній час має намір розпорядитися квартирою, однак цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, який підлягає визнанню дійсним тільки у судовому порядку. У зв`язку з чим, для проведення подальших нотаріальних дій щодо квартири, звернулась до суду та просить визнати угоду дійсною. Ухвалою суду від 21.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності. Заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі та треті особи причини неявки суду не повідомили. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, треті особи письмових пояснень не надали. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.10.2000 між [PERSON] , який діяв від свого імені та від імені [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені свого сина [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1569, відповідно до якого позивач придбала квартиру [ADDRESS]. Договір оформлено на Універсальній Біржі «Південь» та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 09.11.2000 за реєстровим № 18950. З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 04.12.2018 № 3043 вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.10.2000 № 1569 укладений на Універсальній Біржі «Південь» та зареєстрований в БТІ на ім`я [PERSON] Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] також підтверджується реєстраційним посвідченням Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 09.11.2000 за реєстровим № 18950. Відповідно до довідки ОСББ «Жилец-Юг» від 25.09.2018 за № 1/283 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Із матеріалів справи встановлено, що позивач має намір відчужити належну їй квартиру, але цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, яке не вимагалося законодавством на час його укладання. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 20.10.2000, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved