Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в інтересах недієздатної [PERSON] до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю квартирою [ADDRESS], виселення з неї [PERSON], неповнолітньої [PERSON], [PERSON] та вселення [PERSON] у вказану квартиру, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі - продажу [PERSON] продала квартиру, яка належала останній на праві приватної власності відповідачу [PERSON] В подальшому судовим рішення вказаний договір був визнаний недійсним, а отже до [PERSON] повернулось її право власності на квартиру, проте остання не може користуватися своєю власністю, оскільки відповідачі не звільняють квартиру у добровільному порядку, не знімаються з реєстраційного обліку, [PERSON] не може вселитися до квартири, чим порушуються права останньої, у зв'язку з чим позивач вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача заяву підтримав, просив задовольнити. У письмових запереченнях відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись відсутність правових підстав для звернення до неї з вказаним позовом, на безпідставність позовних вимог. Третя особа орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації направила лист про розгляд справи у відсутність представника останньої. Третя особа відділ міграційної служби Дарницького району м. Києва в судове засідання представника не направила, направила лист про розгляд справи у відсутність представника останньої. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] (далі - договір/квартира). Згідно з довідкою форми №3 (а.с.6) у вказаній квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] - з 2005 року та її неповнолітня донька [PERSON] - з 2007 року. 14.03.2008 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва вказаний договір був визнаний недійсним і в цій частині залишений без змін рішенням апеляційної та касаційної інстанцій /а.с.8 - 21/. Позивач просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що після набрання законної сили судовим рішення, яким договір про продаж квартири був визнаний не дійсним, до [PERSON] знову повернулося її право власності на квартиру. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2014 року встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності від 13 липня 2005 року [PERSON] (т.1 а.с.101) є власником спірної квартири і має право вимоги як власник майна, так і як власник речового права (т.1 а.с.200). Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, всупереч вищевказаним положенням ст.60 ЦПК України стороною позивача не надано об»єктивних, належних та допустимих доказів щодо здійснення відповідачами (їх вищевказаною неповнолітньою донькою) перешкоджання вселенню [PERSON] у спірну квартиру, а також щодо їх фактичного проживання в ній. Так, до суду навіть не надано жодного доказу щодо здійснення фактичних дій на вселення [PERSON] у спірну квартиру. При цьому, до суду надано бланк заяви щодо встановлення осіб, які проживають у спірній квартирі, в якій заявником вказана [PERSON] без зазначення конкретної дати та без підпису останньої (т.1 а.с.23, 23зв.), який не може бути визнаним об»єктивним, належним, достатнім та допустимим доказом вказаних позивачем обставин. Крім того, судом враховано, що з поштових відправлень на ім»я відповідачів, направлених судом за вказаною позивачем у позові нібито їх адресою проживання (яка є адресою спірної квартири [ADDRESS]) вбачається, що вони систематично не отримували поштової кореспонденції за цією адресою, що також об»єктивно не свідчить про їх фактичне проживання у спірній квартирі, як відповідно і про будь-яке вищевказане перешкоджання (т.1 а.с.66, 67, 76, 77, 133, 220, 222, т.2 а.с.11-14, 28, 29, 31, 32). Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про те, що позов саме до вказаних відповідачів пред'явлений безпідставно, оскільки стороною позивача всупереч вищенаведеним вимогам ЦПК України не доведено наявність обставин, на які він посилається в обгрунтування вищевказаних позовних вимог, при цьому, позивачем не заявлені вимоги щодо зняття вказаних осіб з реєстрації (витребування майна або іншій спосіб захисту). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed