Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступне. Вона є власницею будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 17.01.1985 року. У вказаному будинку зареєстрована відповідачка по справі - її дочка, яка в будинку не проживає з 24.09.2001 року. Її речей в будинку немає, участі в оплаті житлово комунальних послуг вона не приймає. Вона з дочкою не підтримує ніяких відносин. За таких обставин звернулась до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що мирно з донькою вона домовитись не може, бота веде аморальний спосіб життя, позбавлена батьківських прав, опустилась до неможливості і не йде на контакт. Проживаючи раніше в спірному будинку перетворила його на хлів і смітник. Відповідач в судове засідання не прибула, повідомлялась про розгляд справи належним чином судовою повісткою з поштовим повідомленням на останню відому судові адресу, які повернулись без вручення за сплином терміну зберігання. Тому повідомлялась оголошенням на офіційному веб-порталі «Судової влади». Відповідно до ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа слухалась в порядку ст.131, 223, 280 ЦПК України у відсутність відповідача. Третя особа в судовому засіданні також підтримав позов і просив суд його задовольнити, посилаючись на те, що онуки діти відповідачки проживають в них і вони їх ледве тягнуть на свої пенсії, а субсидію їм не дають з-за реєстрації відповідачки. Вислухавши позивача, третю особу, свідків, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, надані позивачем, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71. 72, 116. 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка є власницею будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 17.01.1985 року (а.с.4-9). У вказаному будинку зареєстрована відповідачка по справі дочка позивачки та третьої особи (а.с.10), яка в будинку не проживає з 24.09.2001 року (а.с.11). Речей відповідачки в будинку немає, участі в оплаті житлово комунальних послуг вона не приймає. Позивачка та третя особа з відповідачкою не підтримує ніяких відносин, але через реєстрацію в будинку відповідача не може оформити субсидію. Дані обставини в судовому засіданні підтвердили й свідки [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що є сусідами позивачки, третьої особи та відповідачки, проживають в будинках по сусідству більше 30 років. Відповідачка не проживає в спірному будинку більше 10 років. Де вона живе не знають. Кілька разів бачили її в місті, але не спілкувались. За таких підстав суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved