Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що їй на підставі договору дарування належить 1/2 частка домоволодіння, розташованого на земельній ділянці площею 486 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований відповідач [PERSON] , та донька позивача [PERSON] . Фактично відповідач не проживає у спірному домоволодінні вже 15 років, останній не використовує дане жиле приміщення для власного проживання, особистих речей в будинку не має, не дбає і не утримує вищезазначений житловий будинок. Жодних перешкод відповідачу у користуванні вказаним житловим приміщенням вона не чинила. Викладені обставини стали підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2021 року по справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 30). Позивач в судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. (а.с. 40) Відповідач, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Самарським районним судом м. Дніпропетровська були розміщенні оголошення на офіційному веб-сайті суду про виклик у судове засідання [PERSON] (а.с. 33, 41). Однак, у судові засідання відповідач не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд відповідно до ч.1 ст.\~280\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, просив прийняти рішення згідно матеріалів справи та відповідно до чинного законодавства України (а.с. 38). Дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 24 березня 1989 року належить одна друга частина жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Блажновою Н.Ф. (а.с. 9-10). Друга одна друга частина будинку [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.2021 року зареєстрованого в реєстрі № 676 та посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко В.В. (а.с. 11,12). Відповідно до довідки № 100 виданої територіальним комітетом самоорганізації населення с. Рибальськ Самарського району м. Дніпра від 24.06.2021 р., за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). В Акті про не проживання особи за місцем її реєстрації від 24 червня 2021 року зазначено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає понад один рік за вищевказаною адресою. Факт відсутності проживання та користування житловим приміщенням громадянином [PERSON] підтверджується показаннями сусідів або свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (8) Позивач зазначає, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у вказаному домоволодінні, проте залишається зареєстрованими, чим порушує законні права та інтереси позивача. Зазначені правовідносини сторін регулюються\~Житловим кодексом України\~та\~Цивільним кодексом України. Статтею 150 ЖК України\~передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~ст. 156 ЖК України\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. Статтею 319 ЦК України\~\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік,\~якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин знайшов своє підтвердження у сукупності досліджених у справі доказів. За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, суд вважає, що\~\~ [PERSON] \~\~на підставі ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Також, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Outcome: approved