Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою позовною заявою до відповідача про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якій зазначає, що з 22.01.2017 року по початок 2019 року проживала спільно з [PERSON] без реєстрації шлюбу в належному йому будинку, де вели спільне господарство. В період спільного проживання, 22.03.2018 року нею в ПАТ «Альфа Банк» було оформлено кредит на споживчі потреби в розмірі 13799 грн. строком на 12 місяців, за отримані кошти нею було придбано культиватор Нusgvarna TF 230, який з моменту купівлі перебував у господарстві її цивільного чоловіка, що [INFO] помер. Таким чином, на даний час культиватор вибув з власності позивачки поза її волею та перебуває у власності відповідача, сина цивільного чоловіка, однак розв`язати спір мировою угодою та передати їй майно, що належало їй на праві власності відповідачем відхилено, тому позивачка змушена звертатись до суду з відповідною заявою, у зв`язку з наведеним позивач просить витребувати у [PERSON] на її користь, що належить на праві власності культиватор Нusgvarna TF 230. 04 червня 2019 року суддею винесено ухвалу про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. 03 вересня 2019 року суддею винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити зазначивши, позивачка придбала в період спільного проживання з цивільним чоловіком за рахунок кредиту культиватор, за який вона поступово виплачувала кошти за погашення боргу, однак відповідач не віддає їй річ, яка належала їй на праві особистої власності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що культиватор придбали разом з покійним батьком, який знаходиться зараз у його володінні, оскільки після смерті батька між ним та позивачкою була досягнута домовленість, про те, що вона забирає собі автомобіль, що був придбаний під час їхнього спільного проживання з батьком, а йому залишиться культиватор. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що позивачка разом з [PERSON] проживали спільно без реєстрації шлюбу, у спільному володінні подружжя перебували автомобіль та культиватор за який був борг в банку, однак між відповідачем та позивачкою була домовленість, що автомобіль вона забирає у користування, а культиватор залишається відповідачу, який зараз і перебуває у його володінні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що був присутній під час виклику працівників поліції, між позивачем та відповідачем було досягнуто добровільної згоди на володіння майном, позивач володіє та користується автомобілем, відповідач-культиватором. Суд, вислухавши позивача, його представника, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що 22.03.2018 року позивачем в ПАТ «Альфа Банк» оформлено кредит №401841169 на споживчі потреби в розмірі 13799 грн., який був погашений згідно квитанцій, що містяться в матеріалах справи. Відповідно видаткової накладної №РН-0000011 від 22.03.2018 року [PERSON] придбала культиватор Нusgvarna TF 230 вартістю 13799 грн. З матеріалів справи вбачаються факт звернення позивача до поліції з заявою щодо неправомірних дій [PERSON] , який не віддає належний їй культиватор. Згідно висновку Ст. ДОП СП Обухівського ВП ГУНП в Київській області майора поліції Валентинової Н.Д. по заяві [PERSON] установлено, що 11.02.2019 року звернулась [PERSON] з повідомленням про неправомірні дії [PERSON] та його двоюрідного брата [PERSON] , які не дають належний їй культиватор, в ході проведення перевірки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] після смерті [PERSON] забрала все майно, яке було придбано під час їхнього спільного проживання, а також нею були з банківських карток [PERSON] зняті грошові кошти, близько 14 тис. грн. та забрані кошти, які були здані на похорон [PERSON] , а також повідомили, що [PERSON] зможе забрати культиватор тільки після повернення коштів, які вона забрала. Перевірку матеріалів по зверненню [PERSON] закінчено та роз`яснено порядок звернення до суду. Відповідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно вимог ст.1212ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Стаття 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Так, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. ст.179,181,316,317,319,321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Положеннями ст. 41 Конституції України,ст. 321 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно норм ст. ст.202,203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Суд вважає недоведеним факт належності спірного майна саме позивачеві, оскільки сторонами визнається, що культиватор придбаний в період проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому відноситься до їх спільного сумісного майна. Сторони також визнають, а матеріалами справи це підтверджується, що між позивачем та відповідачем як сином і спадкоємцем першої черги стосовно майна [PERSON] існує спір щодо розподілу спадкового майна. При цьому в силу чинного законодавства відповідач є спадкоємцем першої черги за законом, тому у порівнянні із позивачем має перевагу у черзі на спадкування. З показів відповідача, свідків, а також заперечень відповідача та висновку працівника поліції по зверненню [PERSON] вбачається, що між позивачем та відповідачем була попередня домовленість щодо добровільного порядку розподілу спадкового майна - позивачу передано у власність автомобіль, а відповідачу культиватор. Таким чином, позивач не довела під час судового розгляду належність спірного майна на праві особистої приватної власності, що виключає можливість задоволення позову саме із визначених позовом правових підстав. При цьому питання щодо розподілу спадщини суд в межах цієї справи не вирішує, оскільки це виходить за межі пред`явлених позовних вимог та суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства. Згідно вимог ст. ст.76,77,79,80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст.12,13,81 ЦПК України не довів позовні вимоги, відзив на позовну заяву відповідача узгоджуються із письмовими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Outcome: dismissed