Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 24.03.1997 року було розірвано шлюб між нею та [PERSON]. Від шлюбу з відповідачем має сина - [PERSON], [INFO], який живе разом з нею і знаходиться повністю на її утриманні, так як є непрацездатним і має II групу інвалідності (без терміново). На підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда з відповідача до моменту настання повноліття сина стягувались аліменти, але з настанням повноліття, будь-яка матеріальна допомога з боку відповідача припинилась. Вона являється пенсіонеркою (за віком), отримує пенсію 1095 грн., їх сумарний дохід із сином на місяць складає приблизно 1900 грн. (це її та синова пенсії), цих коштів їм не вистачає. Оскільки син має II групу інвалідності (інвалід з дитинства і має стійке психічне захворювання) він потребує постійного стороннього догляду в спеціальних створених умовах, що позбавляє її можливості влаштуватись хоча б на якусь роботу на пів дня, інших видів доходу в них не має. Сімейним законодавством України покладено на обох батьків обов'язок утримувати не лише неповнолітніх дітей, а й повнолітніх дочку чи сина (глава 16 СК України). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно статті 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той з батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утримані у грошовій і (або) натуральній формі. Однак на сьогоднішній день батько не бере участі в житті і забезпеченні дитини, не надає жодної допомоги на утримання дитини та не приймає участь у її вихованні. Приписами статті 198 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. ЇЇ син є повнолітньою непрацездатною особою і потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати. Їй достеменно відомо, що відповідач працює не офіційно і що він має додатковий дохід від земельного паю, який здає в оренду. Також, їй відомо що він нікому не платить аліментів, стягнень по виконавчим документам не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина, які б потребували матеріальної допомоги немає. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини - [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення до суду і безтерміново. Стягнути з [PERSON] на її користь кошти на додаткові витрати по утриманню повнолітньої непрацездатної дитини [PERSON] у розмірі 300 грн. на місяць з моменту звернення до суду і без терміново. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, пояснив, що позивач несе витрати щорічно на суму приблизно 35 323 грн., куди входять: комунальні послуги в середньому на місяць - 255 грн., продукти харчування - 1100 грн., засоби гігієни - 200 грн., витрати на навчання у школі - 145 грн., витрати на проїзд - 250 грн., витрати на одяг- 583 грн., інші витрати (ремонт поточний житла) - 300 грн., витрати на взуття на рік - 4200 грн., витрати на оздоровлення і лікування - 2450 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення по справі, вказуючи, що відповідно до ч.1 ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. В зв'язку з цим, [PERSON], позов про стягнення аліментів на утримання якого заявила позивачка [PERSON], його мати, є повнолітньою непрацездатною особою, а не дитиною, а тому до регулювання правовідносин між сторонами не можуть бути застосовані норми ст. 181, 182 СК України про способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Крім того, [PERSON] є повнолітньою непрацездатною особою і правовідносини між ним і відповідачем дійсно регулюються ст. 198 СК України, якою передбачені підстави виникнення обов'язку батьків утримувати повнолітніх непрацездатних дітей. Проте, [PERSON] у встановленому законом порядку недієздатним не визначався, а позивачка не є його опікуном, а відтак [PERSON] має можливість здійснювати свої цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді згідно ст. 29 ЦПК України, яка регулює цивільну процесуальну дієздатність. З огляду на викладене у позивачки взагалі відсутні правові підстави звернення до суду з вимогою стягнення аліментів на утримання повнолітньої працездатної особи. Не можна залишити і поза увагою ту обставину, що основним і постійним місцем роботи відповідача є ТОВ «Агрофірма Союз», де він здійснює трудову діяльність на посаді тракториста - машиніста сільськогосподарського та має постійний стабільний дохід. Тому посилання позивача на ст.184 СК України, якою визначається розмір аліментів у твердій грошовій сумі у випадку отримання відповідачем мінливого та нерегулярного доходу, є взагалі необгрунтованим та не доведеним. Позовні вимоги являються безпідставними, незаконними та необгрунтованими, оскільки позивач не надав суду необхідних належних доказів, якими мотивує обставини. Викладене у позовній заяві [PERSON] частково відповідає дійсності, з викривленням фактів, а тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Подружні стосунки з позивачем не підтримуються з березня 1997 року. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - повнолітнього сина [PERSON] [INFO] та повнолітню доньку - [PERSON], [INFO] Син [PERSON] проживає разом з матір'ю, позивачем по справі. На протязі 16 років з листопада 1996 р по березень 2012 р. відповідачем [PERSON] сплачувались аліменти на користь позивача по шести виконавчим листам, а саме: - аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 ч. всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 30.10.1996р. по 07.05.2000 р., а потім по 1/4 ч. до повноліття сина - [INFO] р. згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда, №2-2833-96 від 16.11.1996р.; - аліменти на утримання [PERSON] до досягнення сина трирічного віку в розмірі 1/6 ч. всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 30.10.1996р. по 18.03.1997р. згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда, №2-2833-96 від 16.11.1996р.; - відшкодування вартості медикаментів, необхідних для лікування сина [PERSON] в розмірі 655,48 грн. згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда, №2-2833-96 від 16.11.1996р.; - аліменти на утримання [PERSON] до досягнення сина шестирічного віку в розмірі 20 грн., починаючи з 16.07.1997 до 18.03.2000р.р. щомісячно згідно рішення Кіровського районного суду за № 2 - 3753-97 від 08.07.1997р.; - відшкодування витрат на придбання медикаментів в розмірі 1053,80 грн. згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда, №2-2059/99 від 06.09.1999р.; - щомісячні додаткові кошти, починаючи з 07.07.1999р. до покращення стану здоров'я дітей та матеріального стану [PERSON] в розмірі 50 грн. на кожну дитину, а саме: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] до повноліття, тобто до [INFO]. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда, №2-2059/99 від 06.09.1999р частина житлового будинку (13/50), що належала відповідачу на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда , № 2-1200-99 від 29.11.1999р. та знаходиться в [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] в рахунок сплати аліментів ( свідоцтво про право власності від 06.06.2001р. № 2-2269). Станом на 04.03.2013 року заборгованість по вищезазначеним виконавчим листам відсутня, про що свідчать постанови відділу ДВС Новоукраїнського РУЮ від 13.03.2012р. про закриття виконавчого провадження. Відповідач [PERSON] власного житла не має, з січня поточного року проживає у житловому будинку доньки [PERSON], який знаходиться за адресою: [ADDRESS], а до цього на протязі 10 років винаймав житловий флігель за адресою [ADDRESS]. Останнім часом [PERSON] вселяко допомагав своїй колишній дружині [PERSON] Окрім офіційної сплати аліментів на утримання сина [PERSON], надавав фізичну та в міру своєї матеріальної спроможності фінансову допомогу своїм дітям - доньці [PERSON] та сину [PERSON] Донці допомагав облаштувати житловий будинок, оскільки він був непридатний для життя, а донька не мала можливості облаштовувати його за власний кошт, бо залишилась одна з новонародженою дитиною на руках без засобів на існування. В 2012 році за власний рахунок та власними силами добудував ванну кімнату та вбиральню до житлового будинку колишньої дружини [PERSON] для поліпшення житлового - побутових умов свого сина та дружини. Постійно відвідував родину та надавав невелику матеріальну допомогу в межах своїх фінансових можливостей. Внаслідок черепно - мозкової травми в 1997 році в свої 54 роки відповідач має проблеми зі здоров'ям та потребує періодичного стаціонарного лікування. Так, він в лютому 2013 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарням з діагнозом: Органічне ураження ЦНС. Галюцінаторно - параноїчний синдром. Донька [PERSON] під час лікування опікувалась відповідачем та оплачувала його лікування. На сьогоднішній день відповідач працює за основним та єдиним місцем роботи, а саме: ТОВ «Агрофірма «Союз», яка розташована в с. Димине, Новоукраїнського р-ну, Кіровоградської обл. Заробітна плата є єдиним джерелом його існування. Син [PERSON], [INFO] дійсно є інвалідом II групи з дитинства та отримує державну соціальну допомогу інвалідам в розмірі 100% відповідного прожиткового мінімуму, а саме - 949,00 грн грн. на місяць. Позивач, [PERSON] [INFO] є пенсіонеркою за віком, розмір її пенсії становить - 1095,64 грн. на місяць, що перевищує прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність. Також позивач отримувала щомісячну грошову допомогу, як малозабезпечена особа, що проживає разом з інвалідом II групи в розмірі 1147 грн. на місяць. Позивач у своїй власності має земельну ділянку загальною площею 6,28 та отримує орендну плату згідно договору оренди № 041037800271 від 11.11.2010 року. В квітні 2013 року позивачкою було отримано орендну плату за 2013-2017 роки з оренди землі в розмірі 30000,00 грн. згідно вищезазначеного договору оренди землі. З огляду на вищевикладене сукупний середньомісячний дохід [PERSON] за останні шість місяців складає 3591 грн. на місяць, що значно перевищує середньомісячний дохід відповідача (2391,66 грн.) Крім того, [PERSON] хоча і є інвалідом II групи, але він не знаходиться під постійним наглядом позивача, оскільки навчається в загальноосвітній спеціалізованій школі №1, перебуває в навчальному закладі на протязі дня в звичному для шкільних закладів режимі, відвідує тенісний, художньо - драматичний гуртки. Що стосується його працездатності то, згідно довідки до акта огляду МСЕК від 27.02.2013р. Станіслав цілком може працювати в спеціально створених умовах. Згідно характеристики зі школи та з місця проживання у [PERSON] розвинені трудові та самообслуговуючі навички, які він може самостійно виконувати. Також звертає увагу суду на той факт, що донька відповідача [PERSON] на сьогоднішній день є студенткою 3 курсу Харківського національного економічного університету ім.В.Кузнеця. Розмір плати за надання освітніх послуг, пов'язаних з одержанням вищої освіти, згідно договору № 82/50-106-2 від 22.09.2011 складає 4000,00 грн. за один навчальний рік. Оскільки родинний бюджет доньки не дозволяє здійснювати оплату за навчання в такому розмірі, то відповідач допомагає їй в цьому, надаючи матеріальну допомогу на оплату навчальних послуг, і не тільки, а відтак твердження позивачки, що [PERSON] не бере участі в житті та забезпеченні своїх дітей, є викривленими та не відповідають дійсності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи, причини неявки в судове засідання не повідомив. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України кожна особа має право ті порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. У відповідності до ч.1, 2 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий розмір для особи , яка втратила працездатність складає - 949,00 грн грн. на місяць. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO]. У відповідності до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда з [PERSON] до моменту настання повноліття сина стягувались аліменти, заборгованості по аліментам відповідач не мав. З довідки від 15.09.2014 року вбачається, що [PERSON] дійсно навчається в НВО «Спеціальна загальноосвітня школа І-ІІ ступенів № 1 - Дошкільний навчальний заклад» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області в 10 класі і не знаходиться на державному утриманні (а.с. 94). Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 27.02.2013 року вбачається, що [PERSON], [INFO] являється інвалідом 2 групи з дитинства, інвалідність встановлена безтерміново, висновок про умови та характер праці - в спеціально створених умовах (а.с.31). З висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного сторонього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу № 53 від 03 жовтня 2014 року вбачається, що [PERSON], [INFO], інвалід 2 групи внаслідок психічного розладу, встановленої 27.02.2013 року безтерміново, проживає з [PERSON]. За рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження здатності до спілкування, контролювати свою поведінку хворий [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, висновок дійсний до 03.04.2015 року (а.с. 121). Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги № 1916 від 03.09.2014 року видно, що [PERSON] перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення виконкому Ленінської районної у місті Кіровограді ради та відповідно до ПКМУ «Про надання щомісячної грошової допомоги малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу з 01.09.2013 року до 31.03.2014 року їй було призначено щомісячну грошову допомогу в розмірі 1218 грн., яка не виплачується з квітня 2014 року (а.с.107,108). З листа управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у місті Кіровограді ради № 3089/12-2 від 30.09.2014 року видно, що щомісячну грошову допомогу малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним призначено з 01.04.2013 року по 30.11.2013 року у розмірі 1147 грн., з 01.12.2013 року по 31.03.2014 р. -1218 грн. [PERSON] звернулась до управління 01.04.2014 року за продовженням вищезазначеної допомоги, але їй було відмовлено в зв'язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід сім'ї перевищив прожитковий мінімум на сім'ю (а.с. 85). Згідно довідки ТОВ «Агрофірма Союз» видно що [PERSON] згідно договору оренди земельної ділянки № 330 від 11.11.2010 року, загальною площею 6,28 га за заявою [PERSON] вх. № 31 від 03.04.2013 року нарахована орендна плата за 2013, 2014, 2015,2016,2017 роки в розмірі 35294,12 грн. і виплачено на руки після сплати в держбюджет прибуткового податку у сумі 5294,12 грн.- 30000грн.(а.с.38). З довідки виконавчого комітету Диминської сільської ради № 293 від 08.07.2014 р. вбачається, що [PERSON] дійсно проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] в будинку власником якого являється [PERSON] (а.с.29). Згідно довідки про доходи за 1 півріччя 2014 року видно, що [PERSON] працює в фірмі ТОВ «Агрофірма Союз» трактористом- машиністом с/г виробництва і отримує середньомісячну зарплату у розмірі 2392,18 грн. (а.с.27). У відповідності до ст. 198 СК України потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи. Уявляється, що потреба повнолітніх дочки, сина у матеріальній допомозі має визначатися згідно з прожитковим мінімумом, встановленим законом. Таким чином, повнолітні непрацездатні дочка, син можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом. У відповідності до ст. 201 СК України не застосовуються в даному випадку норми ст. 185 СК України щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину. Враховуючи вищевикладене, те що [PERSON] являється пенсіонеркою за віком, розмір її пенсії становить - 1095,64 грн. на місяць, повнолітній [PERSON] отримує державну соціальну допомогу інвалідам в розмірі відповідного прожиткового мінімуму, а саме - 949,00 грн грн. на місяць, середньомісячний сукупний дохід сім'ї за 2013- 2014 роки перевищив прожитковий мінімум на сім'ю, оскільки за заявою [PERSON] нарахована орендна плата за землю за 2013, 2014, 2015,2016,2017 роки в розмірі 35294,12 грн. і виплачено на руки 30000 грн., відповідач отримує щомісячну заробітню плату у розмірі 2392,18 грн., не має свого житла для проживання, хворіє, суд вважає, що [PERSON] не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу та повнолітньому сину [PERSON], тому необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів та додаткових витрат на утримання повнолітнього непрацездатного сина - інваліда. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 243,60 грн. слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed