Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач звернувся у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики, 5000 доларів США сума позики та 5760 доларів США проценти за користування позикою, що в гривневому еквіваленті становить 263835 грн.00 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05 грудня 2013 року відповідач за договором позики отримав від позивача, строком до першої вимоги про повернення, 5000 доларів США із сплатою щомісячно відсотків в розмірі 80 доларів США, про що ним була власноручно написана та підписана розписка. На неодноразові вимоги позивача, відповідач кошти не повернув, проценти не сплатив. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, уповноважив представляти свої інтереси представника адвоката Остапчука Бориса Петровича. Представник позивача адвокат Остапчук Б.П., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву у якій вказує на те, що його довіритель позов підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи проводити без його участі та участі його довірителя, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі не подав, відзив на позов не подав. Згідно вимог ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав та приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує щодо винесення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Ознайомившись із позовною заявою, дослідивши в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню повністю. Так, 05 грудня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] в якості позики грошові кошти в сумі 5000 доларів США та зобов`язався сплачувати щомісячно за користування позикою 80 доларів США і повернути їх на першу вимогу позикодавця. Дана обставина підтверджується дослідженою у судовому засіданні розпискою від 05 грудня 2013 року, написаною та підписаною власноручно відповідачем. 12 грудня 2019 року [PERSON] направив поштовим відправленням на адресу проживання відповідача вимогу про повернення коштів позики в сумі 5000 доларів США та сплати заборгованості по нарахованим процентам за користування позикою в сумі 5760 доларів США. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, суму позики не повернув, заборгованість по процентам позивачу не сплатив. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~ Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до положень статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною другою статті 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , порушуючи умови договору позики, свої зобов`язання належним чином не виконав, на вимогу позикодавця суму позики не повернув, відсотки за період з грудня 2013 року по грудень 2019 року не сплатив. Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором позики вбачається, що станом на 24 січня 2020 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі: 5000 доларів США сума позики; 5760 доларів США сума нарахованих та несплачених процентів за користування позикою, що в гривневому еквіваленті на момент звернення до суду становить 263836 грн. 00 коп. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що [PERSON] взяте на себе зобов`язання, щодо повернення позивачу отриманої позики та сплати відсотків за користування нею на день розгляду справи не виконав, суд вважає вимогу [PERSON] про стягнення вищевказаної заборгованості обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, в силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved