Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач з вернулась до суду з позовом, в якому просила: визнати автомобіль «ЗАЗ SENS TF698K20» 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] кузов: Y6DTF698KF0336896; двигун: 307000F0822693 спільним майном позивача [PERSON] та відповідача [PERSON]; поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності позивача - [PERSON] та відповідача [PERSON] наступним чином: виділити відповідачу автомобіль «ЗАЗ SENS TF698K20» 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] кузов: Y6DTF698KF0336896; двигун: 307000F0822693. стягнути з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частини автомобіля «ЗАЗ SENS TF698K20» 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] кузов: Y6DTF698KF0336896; двигун: 307000F0822693 у розмірі 62475 (шістдесят дві тисячі чотириста сімдесят пять) грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 вересня 2000 року сторони уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області. За час шлюбу сторонами придбане майно, а саме автомобіль «ЗАЗ SENS TF698K20» 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] кузов: Y6DTF698KF0336896; двигун: 307000F0822693, придбаний 20 серпня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу № 114028-Y06864 від 20 серпня 2015 року у м. Дніпропетровську. Відповідно до вказаного договору вартість автомобіля складає 124 950 грн. Вказаний автомобіль під час його придбання зареєстрований на імя відповідача, та оскільки позивач на час звернення з позовом подала позов про розлучення, не бажає користуватися транспортним засобом, автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, вартість 1/2 частини якого позивач просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Визнав вартість предмета позову, вказаного відповідачем. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень вказував на те, що транспортний засіб не належить до обєкту спільної власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], а є особистою приватною власністю відповідача у відповідності до пункту З частини 1 та частини 3 статті 57 Сімейного Кодексу України. Зазначив, що даний транспортний засіб придбаний за особисті кошти відповідача, отримані у вигляді премії та винагороди в результаті його особистих досягнень та ризиків для життя та здоровя під час проходження військової служби в районі бойових дій в зоні проведення Антитерористичної операції в період з червня 2014 року по серпень 2015 року. Зазначив, що перебуваючи на військовій службі в районі проведення бойових дій в зоні АТО, відповідач повністю перебував на державному та волонтерському забезпеченні, відтак не відчував необхідності витрачати особисті кошти. Відповідно до цих довідок в період з січня по грудень 2014 року отримав заробітну плату разом з усіма надбавками у розмірі 127 037 грн. 98 коп. з яких премія, додаткова премія та винагорода за участь в АТО складають 90 349 грн. 51 коп. А з січня по серпень 2015 року (до моменту купівлі транспортного засобу) відповідач отримав заробітну плату разом з усіма надбавками у розмірі 83 910 грн. 14 коп. з яких премія, додаткова премія та винагорода за участь в АТО складають 58 614 грн. 41 коп. Тобто в зазначений період 2014-2015 рр. сума кошів отриманих Відповідачем у вигляді премій, додаткових премій та винагород за участь в АТО в загальній сумі склали 148\~963 грн. 41 коп. Таким чином з червня 2014 року, коли відповідач розпочав службу в районі бойових дій в зоні АТО та почав отримувати за це окрему Додаткову винагороду, у відповідача зявилась можливість здійснити давню мрію, придбати власний автомобіль. Так до серпня 2015 року відповідач назбирав достатню суму, що дозволила йому придбати автомобіль без шкоди для спільного з Позивачем сімейного бюджету. Вказує, що позивач, жодним чином не сприяла отриманню ним зазначених премій та винагород, оскільки подружжя не має спільних дітей та особистого приватного господарства, котре могло б потребувати щоденних клопотів, догляду та додаткової уваги за час відсутності відповідача вдома. Щомісячні обовязкові витрати на проживання для подружжя не перевищували 3000 грн. до яких входять витрати на житло (комунальні послуги не більше 500 грн.), харчування, придбання одягу та особисті потреби. Заробітна плата відповідача в повній мірі покриває обовязкові щомісячні витрати і дефіциту сімейного бюджету не виникає, тим паче позивач є працевлаштованою та її заробітна плата витрачалась на її власний розсуд. В період 2014 - 2015 років, коли відповідач здійснював заощадження коштів, він жодним чином не суперечив спільним інтересам подружжя та фінансово не обмежував відповідача, а саме надавав їй вільний доступ до його зарплатної картки, (котра знаходилась у її вільному користуванні до січня 2015 року до випадку блокування картки). Даний факт, є підтвердженням виконання відповідачем зобовязань передбачених частиною 4 статті 55 СК України, в якому зазначається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї, а також по обєктам права спільної сумісної власності відповідно до частини 2 статті 61 СК України до якої поміж іншим, належить і заробітна плата позивача у відповідності до частини 1 статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Крім того, зазначений автомобіль на сьогоднішній день є вживаним та його ринкова вартість не співпадає з вартістю за яку його було придбано, що підтверджується довідкою про оцінку даного транспортного засобу, відповідно до якої, вартість майна (автомобіля) становить 98 843 грн. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено наступне. 02 вересня 2000 року сторони уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області /а.с.11/. Під час шлюбу - 20 серпня 2015 року відповідачем придбано майно, а саме автомобіль «ЗАЗ SENS TF698K20» 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] кузов: Y6DTF698KF0336896; двигун: 307000F0822693 на підставі договору купівлі-продажу № 114028-Y06864 від 20 серпня 2015 року у м. Дніпропетровську. Відповідно до вказаного договору вартість автомобіля складає 124 950 грн. /а.с.6-7, 8/. У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Сторонами у справі визнано, звітом про оцінку майна № ON160627-001 від 27 червня 2016 року підтверджено, що станом на день розгляду справи вартість автомобіля склала 98 843 грн. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.65 Сімейного кодексу України - дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.\~60\~СК\~України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст.\~60\~СК\~України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Так, ч.3 ст.57 СК України встановлює, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Матеріали справи свідчать, що загальна сума доходу, отримана відповідачем за 2014 рік становить 127037,98 грн., з яких оклад за військове звання 1560,00 грн., посадовий оклад 13200,00 грн., надбавка за вислугу років 5166,00 грн., винагорода за таємність 1811,25 грн., винагорода за службу в ЗСУ 14951,22 грн., премія 11751,50 грн., додаткова премія 28345,21 грн., винагорода за участь в АТО за період: червень 2014 року грудень 2014 року 50252,80 грн., матеріальна допомога 3661,13 грн., ГД на оздоровлення 3661,13 грн. Загальна сума доходу, отримана відповідачем з січня по серпень 2015 року становить 83910,14 грн., з яких оклад за військове звання 1040,00 грн., посадовий оклад 8840,00 грн., надбавка за вислугу років 3458,00 грн., винагорода за таємність 1326,00 грн., винагорода за службу в ЗСУ 8964,47 грн., премія 7956,00 грн., додаткова премія 19951,05 грн., винагорода за участь в АТО за період: січень 2015 року травень 2015 року 30707,36 грн. При цьому, ч.3 ст.57 СК України вказує про належність до особистої приватної власності не звичайних премій, які нараховуються працівникові за місцем його праці (наприклад, премії до певного свята або професійного дня працівника), а такі, що надаються за особисті заслуги людини і відзначають її внесок у розвиток науки, культури, мистецтва, спорту. При цьому, такі премії та нагороди віддзеркалюють особисті здібності одного з подружжя і є результатом його творчої праці. В той час, як премії, які щомісячно протягом певного строку отримував відповідач, пов`язані з особливістю служби, з умовами її проходження, ризиком для життя під час виконання професійного обов`язку і не є результатом саме особистих здібностей. Таким чином вбачається, що сторони на момент придбання машини проживали в шлюбі, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, доходи, отримані сторонами витрачалися в інтересах сім`ї і кошти, за які придбано предмет позову є спільними коштами подружжя, на підставі чого суд робить висновок, що спірна машина придбана внаслідок спільної праці сторін, внаслідок чого суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині визнання майна спільною сумісною власністю. Вирішуючи позов про залишення майна в особистій власності відповідача та стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості 1/2 частини автомобіля суд виходить з наступного. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною пятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України розяснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, пятої статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною пятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Матеріали справи та заявлені позовні вимоги свідчать, що предявивши вказані позовні вимоги позивач фактично погодилася на присудження судом сплати грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно, а відповідач, в свою чергу відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не вніс, відмовився від отримання компенсації. Внаслідок чого, суд вважає за необхідне визначити ідеальні частки позивача та відповідача в спірному майні без його реального поділу по 1/2 і залишити майно в спільній частковій власності сторін, відмовивши тим самим в задоволенні позову про залишення майна у власності відповідача та стягнення з нього компенсації на користь позивача. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у сумі 882,03 грн.

Outcome: partial