Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що 31.10.2013 року між позивачем та [PERSON] укладено Рамкову угоду № FW 401.637 відповідно до якої ПАТ «ПроКредит Банк» здійснив кредитування [PERSON] на підставі договору про надання траншу № 401.44047/FW401.637 від 31.10.2013 року, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000000 грн. зі сплатою 22,00% на рік строком на 60 місяців. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором № 401.44047/FW401.637 з АТ «ПроКредитБанк» було укладено наступні договори поруки: № 308057 - ДП1 від 31.10.2013 р. поручителем за яким є [PERSON], № 308061 - ДП1 від 31.10.2013 р. поручителем за яким є [PERSON] Відповідачі свої зобов'язання за договорами не виконують. У зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути солідарно на користь акціонерного товариства «ПроКредит Банк» з позичальника [PERSON], поручителів: [PERSON], [PERSON] заборгованість за договором про надання траншу № 401.44047/FW401.637 від 31.10.2013 року, яка складається: капітал - 941276,33 грн., проценти - 133341,94 грн., проценти за неправомірне користування кредитом - 3172,74 грн.,пеня - 1385494,10 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити повністю. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), в судове засідання не з'явились без поважних причин, не подали відзиву на позовну заяву, а представник позивача не заперечував проти проведення розгляду справи в заочному порядку, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. На підставі положень частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 27/0/38-14 від 02 вересня 2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ» визначено підсудність за Слов`янським міськрайонний судом Донецької області справ та матеріалів, які підсудні Калінінському, Центрально-Міському та Микитівському районним судам м. Горлівки Донецької області. Як вбачається з матеріалів справи, між АТ «ПроКредит Банк» та відповідачем [PERSON] укладено Рамкову угоду № FW 401.637 від 31.10.2013 року, відповідно до якої позивач здійснив кредитування [PERSON] (а.с.5-7). Так, на виконання рамкової угоди позивачем та [PERSON] укладено договір про надання траншу № 401.44047/FW401.637 від 31.10.2013 року, згідно з умовами якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 1000000 грн. з процентної ставкою 22,00% річних на строк 60 місяців (а.с.8-9). З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання виконав належним чином. Факт передачі коштів підтверджується випискою з рахунка, відкритого відповідачу [PERSON] (а.с.12). Після укладення договору [PERSON] своїх зобов'язань за вказаним договором належним чином не виконував, не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів та у визначені строки, у зв'язку з чим у відповідача [PERSON] як у позичальника утворилась заборгованість, яка станом на 17.10.2018 року не погашена. За договором про надання траншу № 401.44047/FW401.637 від 31.10.2013 року заборгованість перед банком становить 2463285,11 грн. та складається з: 941276,33 грн. - основний борг (капітал); 133341,94 грн. - проценти, 3172,74 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом та 1385494,10 грн. - пеня (а.с. 8-9). З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання траншу позивачем укладено договори поруки від 31.10.2013 року № 308061-ДП1 з [PERSON] та №308057-ДП1 з [PERSON] (а.с. 18-19, 20-21). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідачі свої зобов'язання по кредитним договорам не виконують належним чином, чим порушують умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 526, 1054 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як передбачено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як передбачено приписами ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно з п.4.1 кожного з договорів поруки порука діє з моменту укладення Договору протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії Рамкової угоди чи належне виконання усіх вимог кредитора. Припинення окремих кредитних договорів чи погашення заборгованості позичальника до моменту припинення строку дії Рамкової угоди, а також непред'явлення кредитором вимоги про погашення поручителем заборгованості позичальника не тягне за собою припинення поруки. Відповідно до п. 4.5 договорів до усіх умов, що випливають з договору, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.09.2014 № 6-53цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Оскільки позичальником зобов'язання за кредитним договором не виконано, відповідно, зобов'язання поручителів за договорами поруки продовжують існувати. Пунктом 4.2 договорів поруки від 31.10.2013 року передбачено, що договір вступає в силу з моменту його укладення діє протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії Рамкової угоди, належного виконання усіх зобов'язань позичальника за кредитними договорами та поручителя за договором. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, у тому числі розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи та свідчать про ухилення відповідачів від виконання зобов'язань. Позовні вимоги є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved