Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В своєму позові, позивач посилається на те, що в будинку за адресою: м.Дніпро, ж/м Тополя-3[ADDRESS] зареєстровані відповідачі, які не проживають у спірній квартирі: [PERSON] з 2015 року, [PERSON] з 2012 року. Усі обовязки з утримання майна позивачка несе самостійно, з моменту свого не проживання, відповідачі жодного разу не відвідували квартиру, місце їх знаходження позивачу невідомо. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.05.1994 року позивач є власником квартири №17 за адресою: м.Дніпро, ж/м Тополя-3, буд.2, корп.2, проте її права власника обмежені реєстрацією у квартирі відповідачів.\~\~ Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розряду справи до суду не надходило. Статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до матеріалів цивільної справи, позивач є власниками квартири №17 за адресою: м.Дніпро, ж/м Тополя-3, буд.2, корп.2, що підтверджується копією свідоцтвом про право власності на житло від 11.05.1994 року. Відповідно до довідки, виданої КП «Жилсервіс-2» ДМР, у спірній квартирі окрім позивача, зареєстровані відповідачі. Відповідачі у спірній квартирі не проживають: [PERSON] з 2015 року, [PERSON] з 2012 року, що підтверджується Актом про не проживання від 16.03.2017 року. Відповідачі у спірній квартирі особистих речей не мають, комунальні послуги не сплачують. Відповідно до чч.1,2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сімї, а також членами сімї колишнього власника житла. Так, у першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право на користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Відповідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.163 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках та в межах строків передбачених діючим законодавством. У відповідності зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. Враховуючи, що відповідачі не проживають на спірній житловій площі понад шість місяців, в судове засідання не зявилися, та своєї тривалої відсутності за місцем реєстрації не заперечили, поважності причин відсутності не зазначили, витрати з утримання житла не несуть, суд вважає доцільним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України сплачений судовий збір слід стягнути з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved