Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом та просила суд: виключити запис її чоловіка - [PERSON] , [INFO] , як батька дитини - [PERSON] , [INFO] , з актового запису № 237 від 16.02.2018 року, про народження дитини складеного у Деснянському районному у м. Києві, відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Визнати [PERSON] , [INFO] , батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати орган державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Деснянського району м. Києва, внести відповідні зміни до актового запису № 237 від 16.02.2018 року, про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , а саме у відомостях про батьківство вказати батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , та виключити відомості про батьківство - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вказаного позову посилається на те, що з 2007 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . З відповідачем позивач фактично не проживає, спільне господарство не веде з 2013 року. З 2015 року проживає однією сім`єю як чоловік і жінка з [PERSON] , однак не перебуває з ним у шлюбі. 09.12.2017 року у позивача та третьої особи по справі народилась спільна дитина - дочка, [PERSON] . У свідоцтві про народження дитини її прізвище записане по матері - [PERSON] , по батькові - [PERSON] . Тобто відомості про батька дитини внесені у Деснянському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, на підставі актового запису про укладання шлюбу № 653 від 29.08. 2007 року, чоловіка - [PERSON] Наразі в Деснянському районному суді м. Києва, знаходиться позовна заява про розірвання шлюбу з відповідачем, однак до теперішнього часу позов перебуває на розгляді, оскільки на час подачі заяви до суду позивач була вагітною, а згодом народила дитину. Позивач просила відповідача написати заяву про невизнання батьківства, оскільки батьком [PERSON] є [PERSON] , який написав заяву про визнання себе батьком [PERSON] . Однак відповідач від написання заяви про невизнання батьківства, та реєстрації на себе дитини категорично відмовився, мотивуючи тим, що то це проблеми позивача. Ухвалою від 21.01.2019 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 21.05.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання від 21.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Згідно зі ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву. Станом на день ухвалення рішення у справі відповідач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на позовну заяву не подав. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові, просила його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не ставив. Суд вважає за можливе розглянути справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник третьої особи: відділу реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві, в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29.08.2007 року в Відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві, про що зроблено актовий запис за №653. Відповідно до копії свідоцтва про народження вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . За твердженням позивача вбачається, що хоча вона і перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , однак фактично спільне господарство з ним не веде та не проживає з 2013 року. З 2015 року проживає однією сім`єю як чоловік і жінка з [PERSON] , однак не перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі. [INFO] у неї від [PERSON] народилась дочка - [PERSON] . Позивач в судовому засіданні зазначила, що відповідач був зазначений батьком дитини, оскільки на момент її народження вона перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі та відповідач не бажає вирішити питання про походження дитини. Відповідно до ст. 121 Сімейного Кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 125 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Сімейного Кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Так, згідно з п. 20 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу (смерті, розірвання шлюбу) або визнання його недійсним, державна реєстрація народження дитини проводиться у такому самому порядку, як і державна реєстрація народження дитини, батьки якої перебувають між собою у шлюбі, за винятком випадків, передбачених абзацами другим, п`ятим та сьомим цього пункту. Якщо мати дитини під час державної реєстрації народження заявляє, що її колишній чоловік не є батьком дитини, і у зв`язку з цим просить не вказувати його батьком в актовому записі про народження дитини, її прохання може бути задоволене лише за наявності спільної заяви чоловіка та дружини (колишнього подружжя) про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини, а також заяви матері та батька дитини про визнання батьківства. У цьому разі державна реєстрація народження проводиться у порядку, передбаченому абзацом четвертим пункту 17 цієї глави. Якщо колишній чоловік матері дитини не може особисто з`явитись до органу державної реєстрації актів цивільного стану для подання такої заяви, то його заява, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідченою і яка підтверджує, що він не є батьком дитини, може бути подана через представника або надіслана поштою. Повноваження представника мають ґрунтуватися на нотаріально посвідченій довіреності. Згідно зі ст.128 Сімейного Кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 Сімейного Кодексу України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за нормою статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до ст. 134 Сімейного Кодексу України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Позивач в судовому засіданні зазначила, проти чого не заперечував і [PERSON] , що останній є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач у судовому засіданні зазначила, що відповідач [PERSON] також обізнаний про наявність даної справи в провадженні суду, однак навмисне не з`являється до суду,оскільки не бажає вирішити питання щодо походження дитини. Дані обставині також підтверджується поясненнями третьої особи по справі - [PERSON] . Відповідач [PERSON] , не з`явившись в судове засідання, будь-яких заперечень проти позову суду не надав, доводи позивача не спростував. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене вище, відсутності заперечень з боку відповідача щодо батьківства третьої особи [PERSON] відносно дитини, доньки [PERSON] , 09.12.2017 року , суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Outcome: approved