Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, а згодом з уточненим позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON], [PERSON], відносно їхніх малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], зазначивши, що батьки дітей ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по їх вихованню та утриманню, долею дітей не цікавляться, матеріальної допомоги не надають, про фізичний, духовний та розумовий розвиток дітей не піклуються, а також стягнути з відповідачів аліменти на користь юридичної або фізичної особи, під опіку або на виховання якій будуть передані діти, на утримання дітей в розмірі по ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи від дати пред'явлення позову та до досягнення дітьми повноліття, а також витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, не повідомили суд про причини неявки, про час і дату судового засідання були повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутністю, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача та представника третьої особи про слухання справи за їх відсутності та в зв'язку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позовної заяви, вислухавши свідків [PERSON], [PERSON] дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до копії довідки Мелітопольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Запорізької області № 436/05/2-04-230 від 28 липня 2016 року, встановлено, що в книзі державної реєстрації актів цивільного стану про народження по виконавчому комітету Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області 01 липня 2014 року проведений відповідний актовий запис про народження за № 24 на [PERSON], [INFO]. Батько - [PERSON], мати - [PERSON] /а.с.11/. Згідно копії свідоцтва про народження, виданого Вознесенівською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області 09 липня 2008 року, актовий запис № 29, [INFO] року народився [PERSON] Батьками в свідоцтві про народження зазначено [PERSON], [PERSON] /а.с.100/. Судом встановлено, що на теперішній час діти проживають з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідками Вознесенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області №№ 1305, 2234 від 28 липня 2016 року, 07 листопада 2016 року /а.с. 12,99/. Також, з акту обстеження умов проживання від 15 липня 2016 року, що був складений з метою соціального захисту дітей, встановлено, що батьки дітей належного виховання дітям не надають. Отримувану державну допомогу витрачають на власні потреби. На момент перевірки [PERSON] мешкає з бабусею по материнській лінії, [PERSON] знаходиться в обласній дитячій лікарні з бабусею по батьківській лінії. Батьки дітей проживають в м. Київ /а.с.13/. Відповідно до довідки КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради № 1360/18 від 25 липня 2016 року встановлено, що [PERSON] перебувала у педіатричному відділенні по догляду за дитиною [PERSON], [INFO] /а.с.14/. Згідно листа служби у справах дітей Мелітопольської районної державної адміністрації № 01-24/586 від 22 липня 2016 року встановлено, що 24 червня 2016 року до дитячого відділення центральної районної лікарні було госпіталізовано малолітню дитину - [PERSON] У подальшому дитину було проведено до реанімаційного відділення Мелітопольської ЦРЛ, а 30 червня 2016 року хлопчика санавіацією доставлено до Запорізької обласної дитячої лікарні. За підсумками проведеної роботи було з'ясовано, що у свої два роки [PERSON] важить 9 кілограмів, не ходить, не розмовляє, не проведене щеплення, дитина медично не обстежувалася з восьмимісячного віку /а.с.16/. Вказана обставина також підтверджується випискою із медичної карти (амбулаторного) стаціонарного хворого [PERSON], [INFO] Також з даного приводу були допитані свідки [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні показали, що [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є сестрою [PERSON] Їй відомо, що її сестра забрала своїх внуків до себе додому, оскільки батьки дітей вихованням дітей належним чином не займаються. В два роки [PERSON] важить 8 кг. 600 гр., а старший [PERSON] не ходив до школи. Будь які спроби допомогти [PERSON] та [PERSON] у вихованні та утриманні дітей з боку бабусі не сприймались. На теперішній час батьки взагалі покинули дітей та виїхали з будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є невісткою [PERSON] Їй відомо, що діти мешкають з бабусею, а батьки виїхали в невідомому напрямку. Коли, [PERSON] потрапив до лікарні, батьки відмовились приїжджати до нього та лікувати, оскільки вважали що бабуся говорить неправду з приводу захворювання їх молодшого сина, стверджуючи що він здоровий. Також зазначила, що деякий час старша дитина мешкала разом з іншою бабусею, однак влітку [PERSON] привела його до [PERSON] та уїхала. На теперішній час відповідачі матеріальної допомоги на утримання дітей не надають. Таким чином з показань свідків [PERSON] та [PERSON], вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не виконують своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дітей, їх долею не цікавляться, матеріальної допомоги не надають, про фізичний, духовний та розумовий розвиток дітей не піклуються. Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти показанням свідків, оскільки їх показання не суперечать одне одному та підтверджуються зібраними по справі доказами. Також, згідно висновку органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації № 01-24/104 від 02 лютого 2017 року, яким встановлено, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню синів, що призвело до загрози життю та здоров'ю дітей, відповідно до п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], по відношенню до малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 19 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно із ч. 1 ст. 19 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до пункту 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Під час судового розгляду справи встановлено, що відповідачі систематично і навмисно ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу: не виявляють інтересу до існування своїх дітей, не спілкуються з дитиною у обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не цікавиться долею дітей, матеріальної допомоги не надають, про їх фізичний, духовний та розумовий розвиток не піклуються. За таких обставин суд вважає можливим позбавити відповідачів [PERSON], [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. У відповідності до вимог ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі по 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, на користь юридичної або фізичної особи, під опіку або на виховання якій буде передана дитина, починаючи з 29 липня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, з урахуванням ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved