Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те що сторони втратили один до одного почуття, припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, проживають окремо, і зважаючи, що шлюб існує формально збереження останнього є недоцільно. Крім того, в період шлюбу у сторін народилась донька, проте після припинення шлюбно - сімейних відносин відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач вважає, що з метою подальшого повноцінного утримання дитини, буде доцільним визначити та стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, з метою забезпечення безперебійного надходження грошових коштів, що дасть можливість позивачу планування їх використання щомісячно зважаючи, що дитина проживає разом з нею. В судове засідання позивач не з'явилась, надала письмові пояснення про розгляд справи у відсутність останньої, надала письмові пояснення, зменшивши розмір позовних вимог та просила визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі 700 грн. щомісяця, оскільки такий розмір фактично дорівнює половину прожиткового мінімуму для дитини віком якої є дитина сторін. Відповідач просив розглянути справу у його відсутність, надав письмові пояснення в яких зазначив, що аліменти необхідно стягувати у мінімальному розмірі фіксовано, оскільки він не працює, має аліментні зобов'язання та іншу дитину. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 07.07.2007 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 1414 /а.с. 11/. Спільне життя між сторонами не склалося із за різних поглядів на життя. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, проживають окремо, примиритися не бажають. Враховуючи викладене вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно та поновлена бути не може, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей. Спори про поділ майна та визначення місця проживання дитини на час розгляду справи відсутні, оскільки жодна із сторін з такими вимогами до суду не зверталась. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем /а.с.10/, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно копії трудової книжки відповідач не працює /а.с. 25/, має аліментні зобов'язання відносно іншої доньки від колишнього шлюбу /а.с. 22 - 24/. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що відповідач має незадовільний стан здоров'я, не може працювати для забезпечення потреб дитини, що є його обов'язком прямо встановленим законодавством. Виходячи з розміру прожиткового мінімуму на час розгляду справи з урахуванням віку дитини сторін, розмір аліментів, який просить стягнути позивач є справедливим і достатнім для забезпечення потреб дитини і з урахуванням обставин наведених вище підлягає стягненню у твердій грошовій сумі. На підставі викладеного та

Outcome: approved