Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітнього [PERSON] та стягнення аліментів на утримання сина. У позовній заяві зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 08 жовтня 2011 року. Сімейне життя з відповідачем не складається через відсутність взаєморозуміння між подружжям, розходження поглядів на сімейне життя та обов`язки. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач має постійне місце роботи та проживання, за місцем роботи характеризується позитивно. Відповідач є здоровим та працездатним, періодично працює за кордоном, тому має можливість сплачувати аліменти. За наведених обставин просила суд шлюб розірвати, дитину залишити на проживанні з нею, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 2 000 грн. щомісячно до повноліття дитини. Ухвалою від 21 вересня 2020 року до участі в справі залучено Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Відповідно до ухвали від 26 жовтня 2020 року надано [PERSON] та [PERSON] строк для примирення до 26 листопада 2020 року. 26 листопада 2020 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено провадження у справі поновити. Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у судове засідання не з`явилась, суду надала пояснення у яких вказала що відповідач письмово не заперечив проти спільного проживання дитини з матір`ю, сторони дійшли згоди у вирішенні питання визначення місця проживання дитини. Просила суд прийняти рішення в інтересах дитини. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08 жовтня 2011 року у Ланчинській селищній раді Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис № 45 (а.с. 4). В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). На даний час дитина проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що встановлено із довідки сільського голови про склад сім`ї та проживання № 709 від 02 липня 2020 року (а.с. 10). [PERSON] працює на посаді старшої сестри медичної відділення кардіоваскулярних втручань у КНП «Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр Івано-Франківської обласної ради» з 17 жовтня 2019 року. За період з жовтня 2019 року по червень 2020 року отримала дохід у вигляді заробітної плати в розмірі 42\~090 грн. 78 коп. За роботу за сумісництвом у період з січня 2020 року по червень 2020 року їй нараховано 13\~595 грн. заробітної плати (а.с. 11-14). По місцю роботи позивач характеризується позитивно, про що завідуючим кардіоваскулярного відділення КНП «Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр Івано-Франківської обласної ради» надано відповідну характеристику (а.с. 14). Інформацію про свої доходи відповідач суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, правом примирення сторони не скористались. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Враховуючи що проживання дитини з матір`ю не суперечить інтересам малолітньої дитини, відповідач не заперечив проти проживання дитини з матір`ю, про що органу опіки та піклування надав письмову заяву, шлюб між сторонами слід розірвати, дитину залишити проживати з позивачем. В порядку ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. За змістом ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила суд про відновлення дошлюбного прізвища, тому після розірвання шлюбу прізвище позивача слід змінити на дошлюбне « [PERSON] ». Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. За приписами ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач обрала спосіб присудження аліментів у твердій грошовій сумі, тому можливість стягнення аліментів у відмінний спосіб (частці від заробітку) позбавлена правових підстав. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує розмір доходів позивача відсутність даних про доходи відповідача, потреби дитини щодо належного утримання. Враховуючи матеріальне становище позивача та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов у цій частині слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно до повноліття дитини. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду 08 липня 2020 року. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 840 гривень 80 копійок судового збору на користь держави за вимогу про стягнення аліментів та 840 гривень 80 копійок судового збору в користь позивача за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі ст. ст. 104, 110, 112, 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved