Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 17 липня 2010 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції, актовий запис № 20. Від шлюбу з відповідачем, 19.12.2010 року народився син [PERSON]. Позивач у позовній заяві вказує на те, що причиною розірвання шлюбу є те, що останнім часом їх шлюбні стосунки не складаються, оскільки з відповідачем мають різні погляди на ведення побуту та спільне життя, на ґрунті чого постійно виникають сварки та скандали. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями, що ще більше ускладнило їх шлюбні стосунки, а тому спільне проживання ними припинено з липня 2015 року. Неодноразові спроби налагодити стосунки в сім'ї позитивних результатів не дали. Позивач вважає, що сім'я розпалась остаточно і збережена бути не може, тому просить шлюб розірвати, вирішити питання про зміну прізвища. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, розгляд справи проводити за її відсутності, змінити прізвище набуте нею у звязку із реєстрацією шлюбу на дошлюбне «Бень». Відповідач в судове засідання не з'явився, в заяві, що адресував суду зазначив про визнання позову, не заперечував проти його задоволення, а розгляд справи просив здійснювати за його відсутності. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 17 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області, про що в книзі реєстрації атів про шлюб зроблено запис № 20 та видано свідоцтво про шлюб серія І-АМ № 087379 ( а. с. 4). Від шлюбу, 19.12.2010 року народився син [PERSON], на що вказує свідоцтво про народження серія І-АМ № 183374, видане 27.12.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції ( а. с. 5). Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим. Судом зясовано, що спільне проживання сторін стало нестерпним та неможливим в силу непорозумінь, які виникали впродовж спільного сімейного проживання та ведення побуту, у тому числі з причин зловживання відповідачем спиртними напоями, а тому з липня 2015 року сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, дитину разом не виховують, господарства спільно не ведуть. Крім цього, наміру зберегти шлюб жодна із сторін не висловила у своїх заявах адресованих суду. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, що має істотне значення. Також підлягає до задоволення вимога позивача про відновлення їй дошлюбного, оскільки це відповідає положенням ст.113 СК України. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved