Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що ъъ донька [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2003 року. [INFO] в них народилася донька [PERSON] . З 2006 року відповідач залишив сім`ю та став проживати окремо. 04.12.2012 шлюб доньки з відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу донька з онукою проживали разом з нею за адресою: [ADDRESS] . 13.09.2013 донька зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] її донька померла. Після її смерті онука залишилася мешкати з позивачем. Батько онуки ніколи не цікавився життям своєї доньки. За рішенням суду з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини його доходу. Проте [PERSON] аліменти не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 39350,75 грн. Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, позивач просить позбавити його батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 18 березня 2020 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав суду заяву згідно з якою просив розглядати справу за його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради Рассомаха С.А. в підготовче судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Разом з цим, від представника було надано висновок виконкому районної у місті ради, як органу опіки та піклування, щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки: [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року. Судом встановлено та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №396 (а.с. 8) підтверджено, що батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №132 (а.с. 9) [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 04.12.2012. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , атковий запис №686 (а.с. 10) 13.09.2013 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №1397 (а.с. 11). Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актами обстеження (а.с. 12, 13) встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає в гарних умовах, її вихованням та піклуванням займається бабуся ті дідусь. З довідки Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №60 КМР (а.с. 15) встановлено, що батько дитини [PERSON] не цікавиться навчанням доньки [PERSON] , батьківські збори не відвідує, до школи не приходить, участі у вихованні доньки не приймає. Крім того, в матеріалах справи міститься заява [PERSON] (а.с. 16) про надання повноважень [PERSON] щодо фінансових, матеріальних, моральних питань, пов`язаних з вихованням його доньки [PERSON] . Разом з цим, з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 17) вбачається, що відповідач не сплачує аліменти на утримання своєї доньки відповідно до виконавчого листа №2-2185, а тому, станом на 27.12.2019 утворилася заборгованість в сумі 39350,75 грн. Згідно з висновком виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 10.09.2020 №8/33-2696 вбачається, що виконком вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки: [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. У силу ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що винна поведінка батька щодо свідомого самоухилення від виконання батьківських обов`язків знайшла своє підтвердження в матеріалах справи. У судовому засіданні доведений факт, що відповідач долею своєї доньки не цікавиться, не приймає участі у її вихованні та матеріальному утриманні. Разом з цим, дитина потребує матеріальної допомоги та батьківської підтримки. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідач має бути позбавлений батьківських прав у відношенні до своєї дитини, оскільки не займається її вихованням, утриманням та не виконує свої батьківські обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі. Частиною 1 статті 142 ЦПК передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. З наведеної норми процесуального закону вбачається, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, на такого учасника справи покладається обов`язок компенсувати судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору лише у розмірі 50 відсотків, адже інші 50 відсотків компенсуються позивачеві за рахунок державного бюджету. Враховуючи викладене, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок), а також повернути позивачу 50 відсотків, тобто 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок), сплаченого судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved