Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до[PERSON] про стягнення боргу, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 10.10.2012 року між ним та відповідачем було укладено договір займу строком до 10.02.2013 року, відповідно до якого він передав [PERSON] 3064 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача. Також 20.06.2013 року позивачем на прохання відповідача останньому було позичено ще 5000,00 гривень, які позивач перерахував на картковий рахунок відповідача відповідно до квитанції № ZPJ00011P9. Позивач вказує, що своїх зобов'язань по поверненню коштів відповідач не виконав в зв'язку з чим він направив [PERSON] 15.01.2014 року лист - вимогу, яку відповідач отримав 21.01.2014 року, однак своїх зобов'язань не виконав в зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду. Посилаючись на вказані обставини, на положення Цивільного Кодексу України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 47236,29 гривень з яких 40720,42 гривні сума основного боргу, 4950,63 гривень проценти за користування грошима та 1565,24 гривні - 3 % річних, а також судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надали до суду заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, надали до суду оригінал розписки від 10.10.2012 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи про направлення на адресу його реєстрації судових повісток, які повернулися до суду за закінченням терміну зберігання. За таких обставин, враховуючи положення ч.5 ст. 74 ЦПК України - у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, положення статей 77, 169 ЦПК України, суд вважає за можливе, з метою дотримання розумних строків розгляду справи (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року), розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до оригіналу розписки від 10.10.2012 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] суму що дорівнює 3064 доларів США, яку зобов'язувався повернути до 10.02.2013 року. Згідно копії квитанції № ZPJ00011P9 від 20.06.2013 року та довідки ПАТ «Приватбанк» від 30.12.2013 року вих.. № 337352 позивач відправив грошові кошти в сумі 5000,00 гривень на картковий рахунок [PERSON] Як вбачається з копії листа - вимоги від 15.01.2014 року і який отримав відповідач 21.01.2014 року, що підтверджується зворотнім повідомленням пошти, позивач, посилаючись на розписку від 10.10.2012 року та на положення статті 530 ЦК України просив відповідача повернути позичені йому кошти у сумі 3064 доларів США та 5000,00 гривень. Доказів які б спростовували доводи позивача, що грошові кошти в сумі 5000,00 гривень були надані в якості позики відповідачем до суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача перед позивачем існує боргове зобов'язання, яке відповідач у встановлені строки не виконав, доказів, які б це спростовували до суду не надав. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до статті 1048 Цивільного Кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 526 Цивільного Кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Оскільки, проценти, визначені статтею 1048ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора у вигляді сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13). Розрахунок наведений позивачем у позовній заяві є вірним та приймається судом як обґрунтування розміру грошових коштів, які позивач просить стягнути з відповідача, а саме: Розрахунок суми процентів відповідно до положень статті 1048 ЦК України сума заборгованостіперіодКількість днівставка НБУвідсотки35 720,42 грнз 11.10.2012 року по 09.06.2013 року2427,5%1 771,3835 720,42 грнз 10.06.2013 року по 20.06.2013 року117,0%75,1540 720,42 грнз 21.06.2013 року по 12.08.2013 року537,0%412,7740 720,42 грнз 13.08.2013 року по 14.04.2014 року2456,5%1771,7840 720,42 грнз 15.04.2014 року по 10.07.2014 року879,5%919,55 4 950,63 Розрахунок суми 3 % річних відповідно до положень статті 625 ЦК України сума заборгованостіперіодкількість днів3% річних35 720,42 грнз 11.02.2013 року по 20.02.2014 року3751 097,9640 720,42 грнз 21.02.2014 року по 10.07.2014 року140467,28 1 565,24 Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, судові витрати у виді судового збору в сумі 472,37 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 гривень що підтверджується копією договору про надання юридичних послуг від 01.09.2014 року та квитанцією від 01.09.2014 року,підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: approved