Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що між фізичною особою-підприємцем [PERSON] і [PERSON] було укладено договір про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту) №б/н від 18.09.2017. Відповідно до п. 1.1 Замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання в порядку, строки та на умовах, визначених у цьому договорі, виконати роботи по створенню веб-ресурсу. Розділом 4 було визначено порядок здійснення розрахунків. Проте, на вимогу відповідача у справі, в серпні 2018 року йому було перераховано кошти в розмірі 17000,00 грн, що підтверджується банківськими документами та власноруч написаною розпискою від 27.11.2018. Роботи зі створення веб-ресурсу так і не були виконані. [PERSON] весь час продовжував строки виконання робіт. Строк повернення грошових коштів, зазначений у розписці, настав 15 січня 2019 року. 18.04.2019 на ім`я [PERSON] було направлено претензію, яку він отримав 23.04.2019 та проігнорував. Станом на 07.06.2019 відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення коштів, зазначених у розписці. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 17000,00 грн, інфляційні витрати в розмірі 1279,67 грн та 3% річних в розмірі 361,89 грн, а також витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 грн та судовий збір у розмірі 768,40 грн. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, надали до суду заяву в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм\~ст.ст. 280-281 ЦПК України\~ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За ст. 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Судом встановлено, що згідно з договору про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту) №б/н від 18.09.2017 (а.с. 8-9) вбачається, що приватний підприємець [PERSON] взяв на себе зобов`язання виконати роботи по створенню веб-ресурсу, а [PERSON] зобов`язалась прийняти та оплатити виконані роботи на умовах затверджених даним договором (п. 1.1). Розділом 4 було визначено порядок здійснення розрахунків. Згідно з п. 9.2 строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений п. 8.1 цього договору та закінчується після одного року з моменту його укладання. Сторони засвідчили, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються виконання робіт. З розписки від 27.11.2018 (а.с. 10) вбачається, що [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] борг в сумі 17000,00 грн за роботу, яку не виконав в передбачений договором строк. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України зобов`язанням\~є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша\~статті 510 ЦК України). Разом з цим, за приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання виконала, а саме: передала відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується вищевказаною розпискою відповідача (а.с. 10). Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не повернув суму позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 17000,00 грн є законними та обґрунтованими. Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку (а.с. 4) відповідачу нараховані 3% річних в сумі 361,89 грн та інфляційні витрати в сумі 1279,67 грн. Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та підлягає стягненню з відповідача сума боргу у розмірі 17000,00 грн, інфляційні витрати в розмірі 1279,67 грн та 3% річних в розмірі 361,89 грн. У відповідності з п.1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 3, 4\~ст. 137 ЦПК України\~визначено підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосудді № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу\~це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права (пункт 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, наведення в позові попереднього розрахунку суми судових витрат, враховуючи складність справи, приймаючи до уваги представлення суду письмового опису робіт (наданих послуг), суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу правову допомогу в розмірі 2500,00 грн є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір сплачений за подання позовної заяви до суду у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved