Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського міського суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та просить суд надати дозвіл їй, [PERSON] , [INFO] , на в`їзди/виїзди неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до Єгипту та Естонії у період з 01.02.2021 року до 31 березня 2021 року без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] , [INFO] з метою оздоровлення та відпочинку. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що [INFO] у позивача із відповідачем народилася донька - [PERSON] , яка постійно проживає із позивачем. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11.05.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. З 2016 року сторони проживають окремо один від одного і не підтримують ніяких стосунків. Після припинення сумісного проживання відповідач не інтересується станом здоров`я дитини та її розвитком. Матеріальну допомогу на її утримання він надає позивачу нерегулярно від випадку до випадку і в не значних розмірах. Позивач має намір забезпечити протягом нетривалого часу повноцінний відпочинок доньці в Єгипті та в Естонії, а також метою поїздки до зазначених країн є підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Позивач неодноразово намагалася отримати від відповідача згоду для тимчасового виїзду дитини за кордон з метою оздоровлення та відпочинку. Але він не виходить на контакт, що унеможливлює надання його згоди на виїзд дитини за кордон. У зв`язку з чим була змушена звернутися до суду із даним позовом. У судове засідання позивач не з`явилась, проте надала письмову заяву, згідно якої просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзиву на позов і будь-яких інших заяв від відповідача не надійшло. Представник третьої особи - Покровської міської ради Дніпропетровської області в особі органу опіки та піклування у судове засідання не з`явилась, проте надала письмову заяву згідно якої просить суд розглянути справу без її участі та проти задоволення позову не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на ці обставини, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, про що 28.12.2020 року Орджонікідзевським міським судом постановлена відповідна ухвала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Позивач із відповідачем перебували повторно в зареєстрованому шлюбі. [INFO] у позивач із відповідачем народилася донька - [PERSON] , яка постійно проживає із позивачем (а.с.5). Заочним рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11.05.2017 року повторний шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Рішення набрало законної сили 23.05.2017 року (а.с.7). 03.11.2020 р. позивачкою було направлено рекомендованою кореспонденцією відповідачу повідомлення про тимчасовий виїзд дитини за межі України, відповідно до якого [PERSON] повідомляє [PERSON] про те, що вона має намір тимчасово з донькою [PERSON] тимчасово виїхати за межі України до Єгипту та Естонії в період з 01.02.2021 р. до 31.03.2021 р. на один тиждень до Єгипту та на два тижня до Естонії з метою відпочинку та оздоровлення. В зв`язку із зазначеним просила дати нотаріально посвідчений дозвіл на в`їзд/ виїзди дитини [PERSON] . На момент розгляду справи [PERSON] нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини не надав. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: -за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; -без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини. Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків, на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, оскільки позивач свої вимоги виклала у відповідності до норм чинного законодавства, а саме: з зазначенням конкретних країн та зазначенням періоду виїзду за межі України, що, в свою чергу, не суперечить інтересам одного з батьків, а також не позбавить відповідача по справі передбаченої законодавством можливості брати участь у вихованні дитини та можливості спілкування з нею. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved