Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що з 17 липня 1999 року перебувала в зареєстрованому шлюбу з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають чотирьох дітей. 12 вересня 2013 року рішенням Обухівського районного суду Київської області шлюб було розірвано. В період перебування в шлюбі, за спільні кошти набуте майно, а саме: житловий будинок загальною площею 298,3 м.кв., який розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Халепя, вул. Беркутова, 44 на земельній ділянці з кадастровим номером 3223188401:01:022:0041, загальною площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які позивач просить поділити між сторонами, виділивши їй у власність 1/2 частину. Разом із позовною заявою позивач подавав клопотання про відстрочення сплати судового збору та заяву про забезпечення позову, яка була судом задоволена. В судове засідання позивач не зявилась, її представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, просила задовольнити позовні вимоги, подала додаткові письмові пояснення. В судове засідання відповідач та його представник [PERSON] не зявилися. В матеріалах справи є заява представника відповідача про застосування строку позовної давності. Представник залученої судом третьої особи ТОВ «ФК Базель-Фінанс» в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно вивчивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів встановив такі обставини справи. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Судом встановлено, що 17 липня 1999 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, про що зроблений актовий запис № 857. 12 вересня 2013 року рішенням Обухівського районного суду Київської області шлюб між сторонами був розірваний. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.12.2007 року право власності на житловий будинок загальною площею 298,3 м.кв., який розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Халепя, вул. Беркутова, 44, належить відповідачу. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку відповідач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3223188401:01:022:0041, загальною площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2003 року. Тобто, майно придбано відповідачем за час перебування в шлюбі з позивачем. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1\~ст. 70 СК України). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином норми сімейного законодавства, які встановлюють підстави та механізм поділу спільного майна подружжя, припускають існування факту спільної сумісної власності дружини і чоловіка в рівних частках, доки не доказано інше кимось із подружжя, а відтак обовязок доказування щодо спростування факту спільної сумісної власності подружжя законом покладається на того з подружжя, хто це заперечує. Згідно з довідкою з Державного реєстру речових права на нерухоме майно № 100749924 від 19.10.2017 року будинок, що розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Халепя, буд. 44 та земельна ділянка кадастровий номер 3223188401:01:022:0041 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Халепя, ділянка 44, власником яких є [PERSON], перебуває в іпотеці ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс», код ЄДРПОУ 38393296. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року, визнано недійсним договір іпотеки від 19 лютого 2008 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Електрон банк» (правонаступником якого є\~ ПАТ «ФольксБанк», яке передало всі права вимоги ТОВ «ФК «Базель-Фінанс»\~ за кредитним договором №КF47191 та іпотечним договором від 19 лютого 2008 року) та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу 19 лютого 2008 року, яке ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28.09.2016 року залишено без змін. За таких обставин, оскільки спірне майно було набуте у власність на підставі свідоцтва про право власності, б/н від 19.12.2007 року та державного акту на право власності на земельну ділянку, під час шлюбу воно є обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] незважаючи на те, що право власності зареєстровано за останнім, а їх частки є рівними. Крім того, зазначеними рішеннями судів встановлено, що вказаний іпотечний договір був укладений саме позивачем ([PERSON]А.), а не відповідачем, що свідчить про ставлення сторін (на той момент подружжя) до майна як до спільної власності. Наявність правових підстав для відступу від рівності часток подружжя, визначених ч. ч. 2, 3\~ст.70 СК України\~не вбачається. Відповідно до п. 5 ч. 1\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка кадастровий номер 3223188401:01:022:0041 площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Халепя, ділянка 44, набута відповідачем на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.03.2003 року № 985, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, отже вона підлягає поділу. Відповідно до п. п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. У п. 22 цієї ж\~постанови Пленум Верховного Суду України\~роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно зі звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 2500 м.кв. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Халепя, ділянка 44 від 23.12.2016 року, її ринкова вартість становить 547500 грн. 00 коп. Згідно зі звітом про оцінку майна житлового будинку загальною площею 298,3 м.кв., який розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Халепя, вул. Беркутова, 44 від 02.12.2016 року, його ринкова вартість становить 7360254 грн. без ПДВ. Згідно з ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги доведені, ґрунтуються на матеріалах справи та чинному законодавстві, відповідач не спростував доводів позовної заяви та не довів того факту, що майно було придбано ним за час шлюбу, але за власні кошти. Тому позов підлягає задоволенню. Що стосується заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд не погоджується із доводами відповідача, оскільки строки позовної давності позивачем не пропущені, адже факти, які змусили позивача звернутись до суду із цим позовом, були встановлені судовими рішеннями лише у 2016 році. \~\~ Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача повністю. Також підлягає скасуванню запобіжний захід.

Outcome: approved