Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до ТОВ «Авентус Україна» про захист прав споживачів, в якій просить суд визнати Договір позики №2920591 від 14.09.2020 року, укладений між позивачем та ТОВ «Авентус Україна» недійсним. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, між ним та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір №2920591 від 14.09.2020, відповідно до якого він отримав позику в сумі 7800 гривень, однак, останній вважає, що зазначений договір є недійсним, таким, що порушує його права, оскільки при укладенні договору йому, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, передбачена частинами 2, 3 статті 13 ЗУ «Про захист прав споживачів», відсутнє письмове підтвердження про ознайомлення зі всіма умовами договору. В порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» він не ознайомлений з умовами договору та всіма ризиками, вважає несправедливими умови договору, зокрема його не повідомлено письмово про всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що позивачу, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а Відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Також позивач зазначає, що ТОВ «Авентус Україна» не було надано позивачу розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований відсоток за користуванні кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Позивач вважає, що його було введено в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом, не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Позивачу було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що він погодився на укладання зазначених договорів. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як йому запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Крім того, відповідач зазначає, що ТОВ «Авентус Україна» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте, як вказує позивач, ним не було підписано даний договір. Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2021 року позовна заява була залишена без руху. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 29 червня 2021 року відповідач в особі представника відповідача через канцелярію суду надала відзив на позов, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позову, його безпідставність, як такий, що має штучний характер. Звертає увагу на те, що позивач є клієнтом ТОВ «Авентус Україна» з 01.03.2020 року, та до укладення зазначеного договору уклав ще п`ять кредитних договорів, належним чином виконавши всі зобов`язання за ними. Отже, позивач був повністю ознайомлений з порядком укладення (підписання) та умовами кредитного договору та нарахуваннями за кредитним договором. Таким чином, він навмисно зловживає своїм правом на звернення до суду з метою уникнення (затягування) виконання зобов`язань за кредитним договором. Жодне з тверджень щодо недотримання встановленої чинним законодавством письмової форми при укладенні кредитного договору, його підписання електронно-цифровим підписом, тоді як договір було підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, не надання паспорту споживчого кредиту для ознайомлення, розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом та необхідної інформації для прийняття рішення щодо укладення кредитного договору, встановлення у кредитному договорі непропорційно великої суми компенсації - не заслуговує на увагу та не відповідає дійсності. Також, відповідач зазначає, що перед укладенням Кредитного договору Товариство шляхом розміщення на власному Веб-сайті, Клієнту надало доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де, серед іншого, міститься інформація про тарифи, ціни та умови надання фінансових послуг, порядок їх надання, розміщені Правила та примірний кредитний договір, що планується до укладення. Разом з тим, серед іншого, саме на першій сторінці Веб-сайту Товариства міститься/містилася інформація про: акційну/знижену процентну ставку; стандартну процентну ставку; про максимальний строк кредиту; про максимальну суму кредиту; умови пролонгації; способи отримання кредиту, тощо. Окрім того, на першій сторінці веб-сайту Товариства міститься посилання на вкладку «Обов`язкова інформація для клієнта», де міститься інформація про: Товариство, як надавача фінансової послуги; Фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити Клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; Кредитний договір: наявність у Клієнта права на відмову від кредитного договору; строк, протягом якого Клієнтом може бути використано право на відмову від кредитного договору, а також інші умови використання права на відмову від кредитного договору; мінімальний строк дії кредитного договору (якщо застосовується); наявність у клієнта права розірвати чи припинити кредитний договір, права дострокового виконання кредитного договору, а також наслідки таких дій; порядок внесення змін та доповнень до кредитного договору; неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за кредитним договором без письмової згоди Клієнта. Також, на першій сторінці веб-сайту Товариства міститься посилання на вкладку «Документи», де містяться Правила, примірні кредитні договори, що укладаються з Товариством, а також архів документів, що містить редакції Правил, що діяли на момент укладення будь-якого кредитного договору. Перед подачею заявки на отримання кредиту, клієнт повинен ознайомитись з обов`язковою інформацією про Товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами, Паспортом споживчого кредиту та відповідним примірним кредитним договором, що розміщені на Веб-сайті, у тому числі з інформацією, викладеною у цих Правилах, при цьому, він повинен підтвердити, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, проставляючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційно-реєструючої електронної системи Товариства, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів. Без такого підтвердження (проставляння відповідної відмітки) у позивача була б відсутня технічна можливість перейти на іншу сторінку/вкладку інформаційно-реєструючої електронної системи Товариства для подальшого оформлення кредитного договору. Часові обмеження для ознайомлення з інформацією для прийняття клієнтом обґрунтованого та усвідомленого рішення для отримання кредиту та визначення з його істотними умовами, не встановлені. Позивач свої процесуальним правом на надання відповіді на відзив не скористалась. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в поданій до суду заяві просив розглядати справу за його відсутності та відсутності його представника, підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача - адвокат Бабенкова Н. просила проводити розгляд справи за відсутності відповідача та представника, в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу, обравши передбачений законом або умовами договору спосіб захисту. Згідно частини 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у справі, яка розглядається в порядку цивільного судочинства, повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 ЦПК України учасник справи, на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, а суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 14.09.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір №2920591 про надання споживчого кредиту, згідно якого ТОВ «Авентус Україна» було надано позивачу кошти в розмірі 7800 гривень строком на 27 днів, на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт Товариства або Мобільний додаток. Переказ коштів, здійснено 14.09.2020 року, шляхом перерахування на банківську картку Клієнта № [NUMBER] , яку було вказано особисто Клієнтом в заяві на отримання Кредиту. Згідно Кредитного договору, сторони погодили усі істотні умови договору: кредит видається строком на 27 днів; строк дії договору може бути продовжений на умовах цього Договору; суму кредиту 7800,00 грн.; знижена процентна ставка становить 1,33 % в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору; стандартна процента ставка становить 1,90 % в день від суми кредиту. 14.09.2020 року позивач заповнила заявку на отримання кредиту на сайті Товариства, вказавши особисті дані, банківську платіжну картку для перерахування кредитних коштів, строк та суму кредиту. Товариство повідомило Клієнта про прийняття заявки на отримання кредиту шляхом відповідного інформаційного повідомлення у Особистому кабінеті. Після отримання заявки Товариство здійснило оцінку кредитоспроможності Клієнта та достовірності наданої Клієнтом інформації за допомогою багаторівневої автоматизованої системи прийняття кредитних рішень. Після аналізу наявної інформації Товариство прийняло рішення про можливість укладання з Клієнтом кредитного договору, про яке повідомило Клієнта шляхом відправки відповідного інформаційного повідомлення (CMC-повідомлення на номер телефону клієнта). В Особистому кабінеті Клієнт отримав для ознайомлення пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Кредитного договору, що містить усі істотні умови. Клієнт мав можливість прийняти (акцептувати) пропозицію укласти Кредитний договір або відмовитися від пропозиції. Клієнт повідомив про готовність прийняти пропозицію (оферту), натиснувши відповідну клавішу «Погоджуюсь» у Особистому кабінеті, після чого Товариство надіслало Клієнту засобами зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді коду. В даному випадку М311029. Введенням одноразового ідентифікатора, що є його електронним підписом, Клієнт підтвердив, що ознайомився до укладення Кредитного договору з Паспортом споживчого кредиту, умовами Кредитного договору та підписав їх. Товариство після одержання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) відправило Клієнту його примірник Кредитного договору у формі електронного документу на електронну адресу. В даному випадку на адресу: aleksey.sytnikov1980@gmail.com. Згідно положень частини статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Приписами частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу вимог частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті цього Закону передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису згідно Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що оскільки кредитний договір підписаний позивачем, шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Разом із тим, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про порушення прав позивача вказаним договором. Згідно статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено обов`язковість договору до виконання сторонами. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 Цивільного кодексу України. Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 Цивільного кодексу України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі ч.1, 2 п.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, судові витрати, понесені сторонами, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів.

Outcome: dismissed