Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до АТ «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутого за виконавчим написом, в обґрунтування позову зазначила, що 09 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.С. був зроблений виконавчий напис №7243, за яким з позивача стягнуто на користь АТ «Банк Форвард» за Кредитним договором №93852195 від 13.12.2011 року заборгованість за період з 21.10.2017 року по 19.01.2018 року у розмірі 25382,75 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 24564,37 грн., заборгованість за процентами у розмірі 818,38 грн. 03.03.2020 року позивач дізналася про те, що приватним виконавцем Павелків Т.Л. було заведено виконавче провадження про стягнення з неї вищевказаного боргу на користь відповідача. Позивач зазначає, що 03.12.2011 року між нею та ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», був укладений кредитний договір № 93852195 на придбання ноутбуку «Asus» на загальну суму 6957,00 грн. Позивач кредитні кошти з урахуванням процентів за умовами кредитного договору сплатила 13.12.2012 року. Крім того, в подальшому позивачу була видана кредитна картка № [NUMBER] з кредитним лімітом 5000,00 грн. з терміном її дії до березня 2014 року. Однак, позивач [PERSON] до закінчення строку користування карти в лютому 2014 р. було сплачено останній платіж. Таким чином, на теперішній час у позивача заборгованість перед банком немає, оскільки нею сплачені кредитні кошти в повному обсязі. Будь-яких розрахунків заборгованості, претензій, інших звернень ПАТ «Банк Руський Стандарт» та його правонаступником АТ «Банк Форвард» позивачу до теперішнього часу не направлялись. Крім того, на поточний соціальний рахунок позивача у відділенні № 10004/098 «ВАТ Державний Ощадний Банк» м. Українськ був накладений арешт, та з карткового рахунку були списані грошові кошти (аліменти на дитину), а саме: 04.02.2020 року - 1986,14 грн.; 21.02.2020 р. - 1873,26 грн.; 05.03.2020 р. - 2017,85 грн., на загальну суму 5877 грн. 25 коп. Вищевказані кошти є єдиним засобом для існування позивача з дитиною. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а також Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Просить суд визнати виконавчий напис №7243, вчинений 09 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.С., таким, що не підлягає виконанню, стягнути безпідставно стягнуті грошові кошти та судові витрати по оплаті судового збору та на правничу допомогу у розмірі 6 165,87 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвала Селидівського міського суду Донецької області від 14.04.2020 року заяву про забезпечення позову задоволено та зупинуто стягнення на підставі виконавчого напису. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.05.2020 року заяву про забезпечення доказів задоволено та витребувано у АТ «Державний Ощадний Банк України» ТВБВ № 10004/098 м. Українськ Донецької області дані щодо накладення арешту на грошові кошти. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяву, в якій підтримали позов та просять суд слухати справу за їх відсутності. Представник відповідача АТ «Банк Форвард» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л., в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] укладала кредитний договір № 93852195 від 13.12.2011 року з ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард». 09 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 7243, за яким звернуто стягнення з [PERSON] , [INFO] , яка є Боржником за Кредитним договором № 93852195 від 13 грудня 2011 року, укладеним нею із ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард». Строк платежу по Кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21.10.2017 року по 19.01.2018 року. Сума повної заборгованості складає 25382,75 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 24564,37 грн., заборгованість за процентами у розмірі 818,38 грн.; плата за пропуск мінімальних платежів - 0 грн. (а.с.13). 22 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. винесено постанову про арешт коштів боржника за виконавчим написом № 7243 від 09.11.2019 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Незнайко Є.В. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 26 232,75 грн., та у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 30 856,02 грн. (а.с. 14). Згідно листа № 46-13/4752/5060-БТ від 15.06.2020 року, виданого АТ «Державний ощадний банк», повідомляє, що на рахунок № [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] в філії - Донецькому обласному управлінні АТ «Ощадбанк», накладено арешт 28.01.2020 року на підставі постанови приватного виконавця Павелків Т.Л. про арешт коштів боржника від 22.01.2020 року ВП № 60794842. Згідно виписки по картковому рахунку № [NUMBER] [PERSON] 28.01.2020 року був накладений арешт на грошові кошти по даному рахунку. За період з 22.01.2020 року по 19.03.2020 року з карткового рахунку були списані грошові кошти: 05.02.2020 року у розмірі 1986,14 грн. (аліменти за грудень 2019 р.); 21.02.2020 року у розмірі 1873 грн. 26 коп. (аліменти за лютий 2020 р.); 05.03.2020 року у розмірі 2017 грн. 85 коп. (аліменти за січень 2020 р.). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Проте, АТ «Банк Форвард» та приватним нотаріусом суду не надано документів, які свідчать про безспірність заборгованості позивача та наявність у відповідача права вимоги. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 61-84цс19). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, тому вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в цій частині та визнати виконавчий напис № 7243, вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. від 09 листопада 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» за Кредитним договором №93852195 від 13.12.2011 року заборгованості за період з 21.10.2017 року по 19.01.2018 року у розмірі 25382,75 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 24564,37 грн., заборгованість за процентами у розмірі 818,38 грн., таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи позовні вимоги про повернення стягнутого за виконавчим написом, суд встановив наступне. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказане узгоджується із висновками, зроблених Верховним Судом в Постанові від 23 травня 2018 року при розгляді справи № 910/1531/18. Крім того, судом враховуються вимоги ч. 2 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», якою визначено, що забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом. Відповідно до п.п. 6 та 10 ч. 1 ст. 73 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на такі виплати: одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом. Згідно 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. У ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Верховний Суд в постанові від 14.03.2018 року у справі № 682/690/16-ц зазначив, що кошти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, чи є власністю дитини, однак ці грошові кошти мають цільове призначення виключно в інтересах дитини, тому на них не може бути звернено стягнення. Таким чином, аліменти, одержані на дитину мають цільове призначення в інтересах дитини, тому на них не може бути звернено стягнення. Враховуючи, що оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання виконавчого напису № 7243, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. від 09 листопада 2019 року, таким, що не підлягає виконанню, тому суд вважає, що відпали підстави щодо примусово стягнення з позивача суми боргу в розмірі 5877 грн. 25 коп. на користь АТ «Банк Форвард», таким чином, зазначена сума вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню позивачу. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування сум на надання юридичної допомоги, суд встановив наступне. Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України. За приписами статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною має бути документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат. З урахуванням виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та оформлення документів на підтвердження, яких відповідачем надано до суду (акт виконаних робіт від 12.03.2020 року, Договір доручення від 22.02.2020 року, розписка від 11.03.2020 року про отримання грошових коштів по договору від 22.02.2020 року у розмірі 6 165 грн. 87 коп.), суд дійшов висновку, що понесені [PERSON] витрати на правничу допомогу адвоката Герасимець М.В. підлягають відшкодуванню у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved