Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . В квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , однак з грудня 2018 року у ній не проживає, оскільки зібрав свої речі та виїхав з квартири. Участі в утриманні житла відповідач не приймає. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2019 року позов [PERSON] задоволено. Ухвалою від 07 травня 2020 року заочне рішення від 05 грудня 2019 року скасовано, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів викладених у ньому. Вказали суду, що [PERSON] на даний час є власником квартири, а відповідач у ній не проживає, тому його слід визнати таким що втратив право користування житловим приміщенням. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, з тих підстав що у спірній квартирі [PERSON] не проживає, так як йому чинились перешкоди у проживанні в ній зі сторони позивача. Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту непроживання відповідача у спірному житлі понад рік. Відповідач у судове засідання не з`явився, у підготовчому засіданні проти позову заперечував з тих підстав що квартира [ADDRESS] була куплена в кредит. Кредит сплачувався у тому числі за його кошти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання та вказала що є сусідкою [PERSON] , проживає на п`ятому поверсі будинку [ADDRESS] з 2017 року. [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] цього будинку. Останній раз його бачила восени 2018 року. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого власник житла позивається про його відновлення, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Власником квартири\~ [ADDRESS] \~є [PERSON] , що підтверджується копією довідки № 444 від 08 серпня 2019 року про реєстрацію місця проживання (а.с. 9). Із копії будинкової книги на дану квартиру вбачається, що відповідач [PERSON] у ній зареєстрований з 27 лютого 2009 року по теперішній час (а.с. 20-22). Відповідач більше року у квартирі не проживає, що підтверджується заявами громадянина [PERSON] від 05 лютого 2019 року, яка була допитаною у судовому засіданні як свідок. Позивач вказує, що реєстрація у квартирі відповідача перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] понад один рік, не несе витрати по утриманню житла, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 12 та ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Твердження відповідача про те що він сплачував кредит на квартиру [ADDRESS] не знайшли своє підтвердження у матеріалах справи. Натомість позивач надала суду докази про те що вона за кредит, який забезпечений іпотекою, сплачувала самостійно, зокрема надала копії квитанцій про погашення кредиту (а.с.75-100), а також довідку АТ Альфа-Банк» від 14 серпня 2020 року про стан кредиторської заборгованості (а.с. 102). Також суду не надано доказів того, що [PERSON] чинила перешкоди відповідачу у користуванні спірним житлом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача в користь позивача слід стягнути 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок витрат по оплаті судового збору, оскільки такі витрати є документально підтвердженими. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved