Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заподіяну шкоду, а саме: 3274 грн.84 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 24000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 245 грн. втрат за сплату судового збору та 1000 грн. витрат за надання юридичної допомоги, посилаючись на те, що 05 листопада 2014 року біля 20 години в м. Богуславі на перехресті доріг вул. Франко - вул. Миколаївська сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не надав перевагу пішоходу, який рухався на пішохідному переході, здійснив на неї ([PERSON]М.) наїзд, внаслідок чого вона отримала легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоровя, в звязку діями відповідача їй була завдана матеріальна та моральна шкода. Постановою судді Богуславського районного суду Київської області від 20 березня 2015 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за вчинення ДТП. На даний час відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати їй заподіяні збитки, тому вона і змушена звернутися з відповідним позовом до суду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, посилаючись на вищенаведені обставини та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, оскільки вважає, що він дійсно вчинив ДТП, але оскільки його автомобіль застрахований, то виплати по відшкодуванню несе страхова компанія. Він згоден сплатити позивачу 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а решту позовних вимог він не визнає. Представник відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не зявився, але надав суду письмові заперечення, позов не визнав, оскільки позивач з заявою про відшкодування шкоди до страхової компанії не зверталась, а тому немає підстав для виплати їй заподіяної шкоди при ДТП. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 05 листопада 2014 року біля 20 години в м. Богуславі на перехресті доріг вул. Франко - вул. Миколаївська сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись на пішохідному переході, здійснив наїзд на позивача [PERSON], яка внаслідок цього отримала легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоровя, Із копії постанови про закриття кримінального провадження від 02 лютого 2015 року видно, що кримінальне провадження від 06 листопада 2014 року закрите у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Із копії постанови судді Богуславського районного суду Київської області від 20 березня 2015 року вбачається, що [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУАП, але провадження у адміністративній справі відносно [PERSON] було закрито у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Із довідки Богуславської ЦРЛ від 27 квітня 2015 року вбачається, що [PERSON] 05 листопада 2014 року біля 20 години була госпіталізована в хірургічне відділення, звідки була переведена в неврологічне відділення, де перебувала по 27 листопада 2014 року, з діагнозом: «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку». Із чеків на придбання палива від 19.11.2014 року видно, що вартість палива для заправки автомобіля становить 852 грн.69 коп. Із чеків аптек вбачається, що сума витрат на придбання ліків для лікування становить 2422 грн.15 коп. Із квитанції до прибуткового касового ордера від 07 листопада 2014 року видно, що [PERSON] сплатила 1000 грн. за надання юридичної допомоги адвокату [PERSON] Із копії поліса №АС/9935676 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 квітня 2014 року вбачається, що [PERSON] застрахував свій легковий автомобіль [NUMBER] на випадок страхового випадку у Приватному Акціонерному Товаристві «Українська охоронно-страхова компанія». Із копії заяви (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування від 01 листопада 2015 року видно, що [PERSON] звернулась з заявою до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування їй матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП. Із письмової відповіді Приватного Акціонерного Товариства «Українська охоронно-страхова компанія» від 04 грудня 2015 року вбачається, що на підставі заяви (повідомлення) [PERSON] було прийнято рішення про виплату їй страхового відшкодування у розмірі 1843 грн.85 коп. та моральної шкоди у розмірі 92 грн.19 коп. Відповідно до ст.24.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацію потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним лікуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Відповідно до ст.37.1.4 вищезазначеного Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода заподіяна здоровю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Із ч.2 ст.1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.2 ст.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обовязок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Із п.9.3 ст.9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» видно, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 100000 грн. на одного потерпілого. В даному випадку, суд погоджується з розміром страхового відшкодування позивачу в сумі 1843 грн.85 коп., який визначила страхова компанія, оскільки витрати на придбання ліків підтверджується відповідними чеками та квитанціями. Суд не приймає до уваги витрати позивача на придбання бензину для поїздки на консультацію в лікувально-діагностичний центр «Феофанія», оскільки вона їздила без відповідного направлення лікаря, тобто за власним бажанням і не невідомо чи ця консультація була повязана з даною ДТП, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п.3 ч.1 ст.23 ЦК України видно, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав у разі перенесення нею душевних страждань, яких вона зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Із ч.1 ст.1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» видно, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до ст.22.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбаченими пунктами 1,2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоді. В даному випадку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 24000 грн. підлягають частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що внаслідок ДТП з вини відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано моральні страждання, але розмір визначений нею не відповідає ступеню та характеру страждань, перенесених нею. Розмір моральної шкоди, визначений страховою компанією в сумі 92 грн.19 коп. не може належним чином відшкодувати потерпілій завдані їй моральні страждання, а тому в межах ліміту, передбаченого Законом України ««Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд визначає розмір моральної шкоди в розмірі 4900 грн. і ця сума підлягає стягненню з відповідача - страхової компанії. Крім того, з другого відповідача [PERSON] також підлягають стягненню 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки ця сума не заперечується самим відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В даному випадку, суд вважає, що з відповідача [PERSON], як з винної особи, яка вчинила дорожньо-транспортну пригоду, на користь позивача слід стягнути витрати на оплату юридичної допомоги адвоката в сумі 1000 грн. та 245 грн. витрат за сплату судового збору, оскільки ці витрати підтверджуються відповідним квитанціями про сплату коштів. На підставі Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1166, 1167, 1187, 1168, 1194 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial