Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернулась в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що 28 вересня 2001 року вона одружилась з відповідачем, від даного шлюбу у сторін є донька [PERSON] , [INFO] . Вона є співвласником квартир [ADDRESS] , в якій вона постійно проживає та зареєстрована з 14 березня 1996 року. Іншим співвласником є її неповнолітня донька [PERSON] , яка зареєстрована в квартирі з 11 липня 2013 року. Відповідач зареєстрований у квартирі з 18 березня 2018 року і постійно там проживає. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. 30 січня 2019 року судом було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Під час спільного проживання відповідач постійно вів асоціальний спосіб життя та в присутності дитини вчиняв відносно неї насильницькі дії. На теперішній час відповідач проживає у вказаній квартирі та має від неї ключі, на зауваження позивача щодо коректної поведінки не реагує, постійно погрожує позивачу, до того ж позичив великі суми коштів в різних банках, з приводу чого на адресу позивача постійно надходять погрожуючі листи та дзвінки від колекторів Також кількість зареєстрованих осіб впливає на розмір оплати за комунальні послуги та на можливість оформлення субсидії. Усі комунальні платежі позивач сплачує самостійно. Просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, а також виселити відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі та її донька, [PERSON] , [INFO] є власниками квартири [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 18.12.2006 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 28 вересня 2001 року, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року. Відповідач зареєстрований у квартирі з 18 березня 2018 року і постійно там проживає та вчиняє протиправні дії відносно позивача, що підтверджується постановами Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2018 року, від 11.03.2019 року відповідно до яких на відповідача були накладені адміністративні стягнення за ч. 1 ст. 1732 КУпАП;\~від 28.02.2019\~року відповідно\~до якої\~на відповідача\~було накладено\~адміністративне стягнення\~за ч.\~1\~ст.\~184 КУпАП. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Таким чином, своїми діями відповідач грубо порушує права позивача, всупереч вимогам діючого законодавства. Адже відповідно до ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У ст.. 116 зазначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.. 157 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення У зв`язку з тим, що судом було вставлено факт систематичного порушення правил співжиття відповідачем, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині виселення відповідача з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки виселення є видом позбавлення особи права користування житловим приміщенням, а визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням можливо за умов, передбачених ст.ст. 71,72 ЖК України, ст. 405 ЦК України. Доказів підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позивачем не надано. З урахуванням результатів розгляду справи на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн..

Outcome: partial