Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», приватного нотаріуса [PERSON] про скасування державної реєстрації. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 19.10.2006 року між [PERSON] та АТ «Укрсиббанк» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого позивачем передано банку в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS]. В подальшому позивачу стало відомо про те, що право власності на зазначену квартиру зареєстровано за відповідачем ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі договору іпотеки від 19.10.2006 року як іпотекодержателем в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначала, що договір іпотеки не містить умов та порядку переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя позивачем не укладалось, письмових вимог від іпотекодержателя про виконання порушеного зобовязання не отримувала. На підставі зазначеного позивач просила скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію речових прав, внести запис про скасування державної реєстрації речових прав за відповідачем та відновити запис про реєстрацію права власності на квартиру за позивачем. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі були належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду, у судове засідання не зявились, право надання письмових пояснень та заперечень не скористались. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності їх задоволення, встановивши наступне: 19.10.2006 року між АТ «Укрсиббанк» як іпотекодержателем та [PERSON] як іпотекодавцем було укладено договір іпотеки № 3449, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку АТ «Укрсиббанк» нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-10). Згідно інформаційної довідки № 75466322 від 12.12.2016 року (а.с. 5-6) підтверджується, що 09.07.2015 року було внесено запис № 10344764 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] права власності на квартиру, за адресою: [ADDRESS] за відповідачем ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», код ЄДРПОУ 37825968, адреса реєстрації: Україна, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8. Реєстрація права власності здійснена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 22725266 від 09.07.2015 року 13:45:55. Підставою для реєстрації права власності зазначено договір іпотеки, серія та номер 3449, виданий 19.10.2006 року ПН Харківського МНО [PERSON] Згідно п. 2.13. вказаного договору іпотеки зазначено, що у разі настання обставин, зазначених у п. 4.1. цього договору Іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п. 2.15. вказаного договору іпотеки зазначено, що у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1. цього договору іпотеки. Як встановлено судом, договір іпотеки № 3449 від 19.10.2006 року не містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке відповідає приписам Закону України «Про іпотеку». Зокрема, вказаний договір іпотеки взагалі не містить пунктів 4.1. та п. 5.1., а тому суд приходить до висновку про відсутність в тексті договору іпотеки № 3449 від 19.10.2006 року застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки допускається лише у разі направлення іпотеко держателем іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобовязання та спливу тридцятиденного строку з дня отримання іпотекодержателем такої вимоги. Згідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 13.10.2013 року (Порядок № 868) для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові та документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником зазначеної вимоги, а також заставну, якщо договором іпотеки передбачено її видача. Позивач заперечував факт отримання іпотекодавцем [PERSON] будь-яких вимог від АТ «Укрсиббак» або ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» з приводу укладеного договору іпотеки № 3449 від 19.10.2006 року. Відповідачем ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не було надано доказів направлення та отримання позивачем [PERSON] вимоги про порушення основного зобовязання та звернення стягнення на предмет іпотеки. Третя особа ПН КМНО [PERSON] пояснень та письмових доказів до суду на надавав. Також, судом встановлено порушення порядку державної реєстрації права власності, що є предметом позову. Так, згідно ст. 27 Закону України «Про держану реєстрації речових на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави для державної реєстрації прав. Згідно ст. 24 вказаного Закону подання заяви про державну реєстрацію прав неналежною особою є підставою для відмови у державній реєстрації прав. Згідно п. 46 Порядку № 868 заявник подає документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. Згідно наданої позивачем інформаційної довідки вбачається, що оскаржуване позивачем рішення про право власності прийнято на підставі договору іпотеки № 3449 від 19.10.2006 року, про щодо зазначено у державному реєстрі речових прав (запис № 10344764) та зареєстровано право власності на квартиру за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (37825968). Проте, у тексті договору іпотеки № 3449 від 19.10.2006 року відсутні будь-які посилання про права ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на предмет іпотеки, відповідач не є стороною вказаного договору. Державним реєстратором не внесено до державного реєстру речових прав відомостей щодо інших документів, які були підставою для виникнення та реєстрації права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», а тому прийняття рішення та проведення державної реєстрації права власності за відповідачем не відповідає вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 393 ЦК України Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно п. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved