Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником зазначеної квартири. У квартирі, крім позивача зареєстрований відповідач, як колишній власник вказаної квартири. З 2014 до теперішнього часу відповідач не проживає у зазначеній квартирі. При оформленні договору купівлі-продажу квартири, укладеного між сторонами, відповідач обіцяв добровільно знятися з реєстрації, але цього не зробив. Через реєстрацію відповідача у зазначеній квартирі позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Ухвалою судді від 10.02.2021 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник у судове засідання не з`явився. Приймаючи до уваги, що належним чином повідомлений відповідач не з`явився в судове засідання, відзив суду не надав та від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2020, що підтверджується копією договору та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 215098004. Згідно довідки АОСББ «Веста» м. Новогродівка від 10.12.2020 № 18, в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] . Відповідач [PERSON] у вказаній квартирі з 2014 не проживає. З акту від 20 січня 2021 року, складеного в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , затвердженого депутатом Новогродівської міської ради Новрузовим Р.Ш., вбачається, що [PERSON] , 1991 р.н., зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично, зі слів свідків, з 2015 по теперішній час за вищевказаною адресою не проживає. На момент обстеження особистих речей [PERSON] в житловому приміщенні не виявлено. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим, згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Отже, судом встановлено, що відповідач зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , але фактично там не проживає, не є власником квартири, не є членом сім`ї власника квартири, право власності на вказану квартиру перейшло до позивача, внаслідок укладення між сторонами договору-купівлі продажу квартири. Позивач через реєстрацію відповідача у квартирі несе додатковий тягар зі сплати комунальних послуг, що створює їй перешкоди у користуванні житлом, яке належить їй на праві власності, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved