Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом 06.12.2017 року мотивуючи тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01.11.2003 року по 14.07.2016 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2016 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає і перебуває на її повному утриманні. Вже більше 6 років вони не проживають з відповідачем разом, матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, в житті доньки, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає. Тобто, фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач добровільно не бере участь у додаткових витратах, викликаних частими хворобами дитини. Листи з проханням про добровільну його участь в забезпеченні дитини направлені йому 04 червня 2016 року та 18 липня 2016 року ним проігноровані. Відповідач також проігнорував її численні усні та письмові звернення з приводу надання дозволу виїзду дочки в серпні 2016 року в її супроводі на відпочинок та оздоровлення до Єгипту. 18.08.2016 року чекала відповідача у нотаріуса, однак [PERSON] відмовив. Дочка [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у ЛОР лікаря з приводу хронічного компенсованого тонзиліту, у алерголога з приводу медикаментозної алергії на вітамін С та харчової алергії на цитрусові та гастроентеролога щ приводу хронічного гіперсекретного поверхневого гастриту. Потребує протирецедивних курсів лікування 2 рази на рік та санаторно - курортного лікування. Крім того, постійне місце проживання дитини є зоною забрудненою радіоактивними відходами, які шкодять її здоров'ю. Вона має намір самостійно забезпечити повноцінний відпочинок дитини в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, для покращення стану її здоров'я, фізичного та морального розвитку, підвищення рівня світогляду дитини, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Крім того, [PERSON] вже декілька років займається в танцювальній студії «Вікторія». Студією плануються закордонні поїздки для участі в міжнародних конкурсах. 08 жовтня 2016 року та 18 жовтня 2016 року вона надіслала лист до відповідача з проханням надати згоду для тимчасового виїзду доньки за кордон, а саме до Єгипту, Туреччини. Додатково просила надати згоду для виїзду дитини за кордон до досягнення нею 16 річного віку до країн Південної Азії, Південно-Східної Азії, Англії та країн Шенгенської угоди. Метою поїздок є оздоровлення та відпочинок. Відповідач жодної відповіді не надав. Батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, а й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей, тому просила надати дозвіл неповнолітній [PERSON] на тимчасові неодноразові поїздки за межі України, а саме: до Єгипта, Туреччини, Греції, Кіпру, Сполучених Штатів Америки, Канади, Болгарії, Чорногорії, країн Південної Азії, Південно - Східної Азії, Великобританії, Франції, Німеччини, Угорщини, Італії, Іспанії та інших країн Шенгенської угоди, без згоди батька [PERSON], на 4 роки, строком дії до 26 червня 2021 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не надав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надав заяву, згідно якої просив слухати дану справу без представника служби. При винесенні рішення просили керуватися ч.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (із змінами) та зазначити в рішенні суду державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування в цій державі. На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. ч. 7, 8, 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Судом встановлено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 01.11.2003 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2016 року (а.с.9) шлюб, зареєстрований 01.11.2003 року у Відділі реєстрації актів громадського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №1508 між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] зареєстрована та проживає разом з дочкою [PERSON] [INFO], за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки про місце проживання та склад сім'ї (а.с.15). Також встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 08.02.2017 року було надано дозвіл матері, [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі території України громадянці України малолітній [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька, [PERSON] строком дії один рік від дня набрання законної сили рішенням суду, в наступні держави: Єгипет, Туреччина, Греція, Кіпр, Сполучені Штати Америки, Канада, Болгарія, Чорногорія, Російська Федерація, Великобританія (а.с.26-29). Як вбачається з матеріалів справи дане рішення суду набрало законної сили 04.04.2017 року, тобто [PERSON], [INFO], мала змогу виїздити за межі України протягом одного року від дня набрання рішенням законної сили, що підтверджується чартерним пасажирським квитком №5660001293760 (а.с.31). Крім того, як вбачається з довідки від 12.03.2018 року (а.с.50), [PERSON] відвідує танцювальну студію «Вікторія». Танцювальна студія періодично здійснює виїзд на гастролі за кордон в такі країни, як Польща, Болгарія, Угорщина та інші. Також, з матеріалів справи ( а.с. 16-24) вбачається, що [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку у лікарів дитячої поліклініки: отоларинголога, кардіолога, гастроентеролога, проходила курси лікування амбулаторно та стаціонарно, оздоровлювалась у ГОК «Тустань», згідно рекомендацій лікарів їй призначено, крім іншого, санаторно - курортне лікування. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 572, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини. Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п.4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків За змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється за документами, в яких має бути зазначено державу прямування. Для дитини, яка перебуває у пункті пропуску через державний кордон у супроводі одного з батьків, одним із таких документів є нотаріально посвідчена згода другого з батьків або рішення суду про надання дозволу на виїзд. Тому, визначення у рішенні суду при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон держави прямування є обов'язковим. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач не надав до суду жодних доказів, які б спростовувати доводи позивача, а позивач в свою чергу довела належними та допустимими докази обставини в підтвердження позовних вимог. Вирішуючи питання про надання дозволу на виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], суд максимально враховуючи інтереси дитини, яка потребує оздоровлення, відпочинку та розвитку,

Outcome: approved