Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач, звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що відповідач , будучи батьком малолітнього [PERSON] [INFO] не приймає участі у вихованні дитини , не цікавить розвитком сина. Відповідач тривалий час не підтримує з ними стосунків. Оскільки позивач бажає піклуватись про здоровя дитини , його духовний , моральній та культурний розвиток та має бажання поїхати до Китайської Народної Республіки в тому числі до Гонконгу спеціального адміністративного району КНР , для чого необхідно згода батька , просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON] [INFO] за межі України до Китайської Народної Республіки , в тому числі до Гонконгу з нею, без згоди відповідача , в період шести місяців з дня набуття рішення суду законної сили. Позивач та її представник , за договором адвокат [PERSON] , в судовому засіданні підтримали заявлений позов і просили суд задовольнити його посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач до судового засідання не зявився про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 74,76 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Комсомольської в м. Херсоні ради ,за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову так як це в інтересах неповнолітнього. Заслухавши позивача , її представника та представника третьої особи що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, свідка , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено що, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Крім того , згідно абз.8 п.п.2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затвердженого постановою КМ України від 27 січня 1995 р. N 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] ,виданого ВК Рожівської сільської ради Макарівського району Київської області від 22 жовтня 2008 року , батьками малолітнього є [PERSON] та [PERSON] , між якими було розірвано шлюб 31 травня 2011 року , про що свідчить відмітка Міського ВДРАЦС Головного управління Юстиції у Херсонській області в паспорті позивача . Відповідно до довідки ВК Комишанської селищної ради Комсомольського району м. Херсона позивач зареєстрована та проживає в [INFO] разом з сином [PERSON] [INFO]. Згідно до характеристики Херсонського ясла-садка № 69 санаторного типу для часто хворіючи дітей Херсонської міської ради від 14 травня 2015 року [PERSON] відвідує садок з червня 2011 року , виховується мамою . Батько , а вказаний період часу, до дитячого садка дитину не приводив та не за набирав . Як слідує з копії заяви позивача на адресу директора Херсонської спеціалізованої школи 1-111 ступенів № 54 від 16 квітня 2015 року позивач просила зарахувати сина до 1-а класу з вивченням англійської мови. З показів свідка [PERSON] та [PERSON] допитаних в ході судового розгляду за клопотанням позивача , слідує що позивач з 2013 року знайома та спілкується з [PERSON] який з 2013 року працює в м. Шанхай КНР. Між ними склались добрі стосунки і син позивача добре ставиться до нього. З метою продовження спілкування та культурного розвитку дитини вони вирішили спільно, разом з дитиною , провести літній період часу на території КНР де [PERSON] має орендовану , облаштовану для проживання , двох кімнату квартиру зі всіма зручностями . За останній рік дитина з біологічним батьком не спілкується . Місце його проживання на теперішній час не відомо. З урахуванням негативного ставлення відповідача до дитини та позивача, вирішення питання про надання ним дозволу на виїзд дитини було б безперспективним. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України « Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя , достатній для її фізичного , інтелектуального , морального , культурного , духовного і соціального розвитку і батьки несуть відповідальність за створення умов , необхідних для всебічного розвитку дитини , відповідно до законів України. Крім того ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає що виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини . На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки , мають право і зобовязані виховувати дитину , піклуватись про її здоровя , фізичний , духовний і моральний розвиток , навчання , створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини , готувати її до самостійного життя та праці, а ч.2 ст. 15 цього ж Закону закріплює обовязок батьків , які проживають окремо від дитини , брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею , якщо судом визнано що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Вище зазначене не суперечить і доповнює вимоги п.3 ст.9 та ст. 18 Конвенції про права дитини , ратифікованою Постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року , і яка набрала чинності 27 вересня 1991 року , згідно до якої держави учасниці поважають право дитини , яка розлучається з одним чи обома батьками , підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками , за винятком коли це суперечить найкращим інтересам дитини, та докладають всіх можливих зусиль до того , щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини , так як батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини . Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, а також принципу 6 Декларації прав дитини , прийнятій Генеральною Асамблеєю Обєднаних Націй 20 листопада 1959 року відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння . Вона повинна , якщо це можливо зростати , під опікою і відповідальністю своїх батьків і , в усякому разі , в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості . Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем в інтересах неповнолітнього [PERSON] обґрунтовані , та з урахуванням положень абзацу 2 ч.2 ст. 16 ЦК України , відповідно до якого , суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, суд вважає необхідним захистити право неповнолітнього [PERSON] на свободу пересування , шляхом надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до Китайської Народної Республіки в тому числі Гонконгу спеціального адміністративного району КНР з позивачем , без згоди та супроводу батька [PERSON] з терміном перебування до 01 вересня 2015 року . На підставі вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 243.60 грн.

Outcome: approved