Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 14.02.1998 року; дітей [PERSON] та [PERSON] залишити на виховання позивачу; стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходів) відповідача. Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось, між сторонами відсутнє взаєморозуміння та мають різні погляди на життя. Зазначила, що діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні, спір про подальше проживання дітей між сторонами відсутній. Від позивача надійшло клопотання, в якому остання просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.15). Відповідач в судове засідання 31.08.2017 року не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.20). Частина 1 ст. 224 ЦПК України встановлює, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справ доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 14.02.1998 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис №173 (а.с.3). Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України - шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. За приписами ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Позивач подала позовну заяву про розірвання шлюбу, подальше спільне проживання та збереження шлюбу, на думку позивача, неможливе, суперечить інтересам сторін та дітей, що в свою чергу, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, є підставою для розірвання шлюбу. Судом також встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а.с.4). Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Положення статей 180, 181 СК України визначають, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 25, ст.291), який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України. Так відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Оскільки сторони не домовились про виконання обов'язку щодо сплати аліментів та враховуючи, що відповідач є батьком дітей і нарівні з матір'ю зобов'язаний утримувати їх до досягнення ними повноліття, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання обох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, а після досягнення повноліття [PERSON] слід стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання [PERSON] Згідно з п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved