Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] в якому просить витребувати у відповідача з його незаконного володіння собаку тримастну, 2014 року народження, породи «Джек Расел Тер`єр», по кличці «Рокет» та повернути її власнику - [PERSON] [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Великоолександрівським РС УДМС України в Херсонській області 20.03.2014р. місце реєстрації: [ADDRESS] . Мотивуючи тим, що восени 2014 року позивач, [PERSON] , придбала собаку породи «Джек Расел Тер`єр», хлопчика, колір шерсті - три кольори, з відповідними документами (ветеринарним паспортом та метрикою щеняти), вартістю 8500,00 гривень. Собаку позивач назвала «Рокет». В період придбання собаки позивач перебувала у близьких стосунках із відповідачем та проживала разом. Відносини між сторонами не склались та влітку 2018 року вони почали проживати окремо. Собака , проживала разом із позивачем. Протягом всього часу, з моменту купівлі собаки, позивач турбувалась про неї, виховувала її, забезпечувала собаку необхідним харчуванням, (за необхідності ліками), водила до ветеринарних клінік, тобто повністю матеріально утримувала.. Оскільки [PERSON] , та інші близькі їй люди (в тому числі і відповідач) знали про те, що саме позивач є власником собаки, та з цього приводу ніколи ні в кого не виникло сумнівів, позивач зберігала документи на собаку (ветеринарний паспорт та метрику щеняти) в частково незаповненому вигляді. А саме, в документах були відсутні записи про власника собаки. Дані документи зберігались в квартирі, де сторони на той час проживали разом із відповідачем. Не дивлячись на окреме проживання сторін, між ними склались дружні відносини, а тому в період відсутності позивача, вона залишала собаку [PERSON] , який здійснював за нею догляд. Повернувшись в літку 2018 року із Ісландії, відповідач відмовився на вимогу позивача повернути собаку. Згодом з`ясувалось, що власником в документах на собаку відповідач вказав себе. Таким чином, відповідач [PERSON] скориставшись тим, що у нього був доступ до квартири, викрав у позивача документи на собаку та вніс в них неправдиві відомості, а саме, в чисті поля бланку метрики вписав свої дані як власника собаки. За вказаних підстав позивач звернулась до Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення. З огляду на означене, та посилаючись на ст. ст. 179, 180, 316, 317, 319, 328, 386, 387 ЦК України, позивач зазначає, що оскільки власником собаки являється вона, а не [PERSON] і заволодів собакою відповідач шляхом вчинення протиправних дій та всупереч волі позивача, то собака підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідача. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2019 року відкрито провадження у справі розгляд якої проводиться за правилами загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. (а.с.30). 16.04.2019 року відповідачем подано відзив на позов, зі змісту якого убачається, що [PERSON] заперечує проти заявлених позовних вимог. Мотивуючи тим, що, собака була придбана за 8500,00 грн. за спільні кошти сторін. Деякий час позивач приділяла увагу Рокету, вигулювала, несла в рівній частині з ним матеріальну відповідальність. Проте, позивачу швидко набридло нести відповідальність за тварину, вона почала безвідповідально виконувати свої обов`язки. Зокрема, під час вигулу собаки в грудні 2017 року, Позивач загубила пса. В подальшому, під час прогулянок з позивачем собаку двічі покусали, що стало підставою звернення до ветеринарних клінік. Крім того, позивач за участі третіх осіб намагалася викрасти собаку, після чого він знайшов Рокета у знайомої Позивача. Також, [PERSON] часто від`їздить за кордон та немає змоги повноцінно доглядати собаку. Відповідач вказує, що він пропонував повернути позивачу сплачену нею частину коштів та ніколи не заперечував проти того, щоб вона вигулювала Рокета. Але для постійного піклування вважає позивача безвідповідальною та неуважною до тварини, що і зумовило проживання собаки з ним. Оскільки відповідач здійснював догляд за собакою починаючи з 2017 року на постійній основі, зокрема вигулює собаку, годує, зробив собаці чіпування, відвідує з Рокетом зоосалон та оплачує послуги, робить щеплення, відвідує ветеринарну клініку, то і власником собаки у ветеринарному паспорті та метриці щеняти значиться саме він. З огляду на означене просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. (а.с.36-38). 13.05.2019 року позивачем подано відповідь на відзив, зі змісту якого убачається, що вона просить про задоволення позову з підстав, якими обгрунтовано позовні вимоги, оскільки саме вона є власником собаки, а відповідачем порушено її законні права на володіння. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.05.209 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 90). У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, виходячи із доводів, якими обгрунтована позовна заява, вважали недоведеним правомірність утримання відповідачем собаки в себе та просили про задоволення позовних вимог. Відповідач заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві та просив відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонам докази, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України, визначено способи захисту цивільних прав і інтересів судом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Підстави набуття права власності на річ (майно) передбачені статтею 328 ЦК України, якою встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В розумінні положень ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Виходячи з положень статті ст. 180 ЦК України, тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються Законом України «Про захист тварин від жорстокого поводження». Таким чином, тварини мають правовий режим речі, у зв`язку з чим можуть виступати як об`єкт цивільно-правових відносин, а також як предмет правочинів у випадку дотримання вимог щодо порядку укладення правочинів, передбачених ст. ст. 205, 206, 208 ЦК України. Так, згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. На підтвердження підстав набуття права власності на собаку тримастну, 2014 року народження, породи «Джек Расел Тер`єр», по кличці «Рокет», позивач посилається на наявність усної домовленості між відповідачем і продавцем собаки. При цьому зазначає, що кошти на придбання собаки були надані відповідачу її батьком. Враховуючи досягнуті усні домовленості щодо придбання собаки, відповідач подарував позичу пса. Разом з тим, відповідно до наданого відповідачем міжнародного ветеринарного паспорту для собаки, породи «Джек Расел Тер`єр», тримастної, по кличці «Рокет», стать «К», дата народження 23.05.2015 року , власником собаки є відповідач [PERSON] (а.с.39-42). За ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Згідно із ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 387 ЦК України та частини 3 ст.12 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбаченим процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Допитані у судовому засіданні свідки суду показали, що собака придбавалась відповідачем за кошти останнього порівну із батьком позивача. З 2017 року під час спільного проживання сторін, собакою займались позивач і відовідач спільно. З 2018 року під час окремого проживання собака переважно знаходилась із відповідачем, який займався її утриманням за власний кошт, здійнював лікування, щеплення, чіпування. Протягом останнього майже року собака проживає постійно із відповідачем, який забезпечує їй належний догляд. Покази свідків також підтверджуються письмовими доказами, зокрема чеками наданими відповідачем на підтвердження обставин утримання ним собаки та забезпечення засобами харчування, ветеринарного супроводу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України, визначено поняття належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що вона являється власником собаки, породи «Джек Рассел Тер`єр», тримастної, по кличці «Рокет», стать «К», дата народження 23.05.2015 року . Натомість відповідачем, спростовано такі доводи позивача у встановлений законом спосіб на підставі досліджених судом доказів. А відтак, позовні вимоги про витребування майна, яке на підстав досліджених доказів не перебуває у власності позивача, є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed