Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом та просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 20 775,86 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 04.06.2015 року між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №34208а5коа, забезпечений транспорт «Seat» д.н.з. [NUMBER] . 24.08.2015 року о 17:40 год. в м. Києві по проспекту Червонозаводському сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Opel» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Seat» д.н.з. [NUMBER] . Згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 03.12.2015 року, винним у скоєнні ДТП, що сталася 24.08.2015, було визнано [PERSON] . Вартість матеріального збитку, згідно страхового акту від 26.08.2015 року складає 52 923,07 грн. 31.08.2015 року потерпілому здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 52 923,07 грн. З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2018 року прийнято матеріали цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, відкрито загальне позовне провадження. Справу призначено до підготовчого засідання. Відповідачу роз`яснено його право протягом 15 днів подати відзив на позов. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2019 року закінчено підготовче засідання. Справу призначено до судового розгляду. У судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява з проханням задовольнити позовні вимоги, виходячи з доводів, якими обгрунтовується позовна заява. Розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач про причини неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи або відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторони позивача та відповідача на підставі поданих доказів Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.08.2015 року о 17:40 год. в м. Києві по проспекту Червонозаводському сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Opel» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Seat» д.н.з. [NUMBER] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Seat» д.н.з. [NUMBER] була застрахована на підставі укладено договору добровільного страхування наземного транспорту № 34208 а5коа в ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування». Згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 03.12.2015 року [PERSON] , [INFO] визнано винною у скоєнні ДТП, що сталася 24.08.2015 року. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. У результаті зазначеної ДТП з вини відповідача був пошкоджений автомобіль марки «Seat» д.н.з. [NUMBER] власником якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу З матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку страхового відшкодування від 26.08.2015 року, доданого до страхового акту з визначення вартості матеріального збитку,завданого власнику транспортного засобу, складає 52 923,07 грн. Потерпілому здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 52 923,07 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №194750 від 09 вересня 2015 року. Таким чином, на сьогодні залишають невідшкодовані збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 20 775,86 грн. (52 923,07 грн. - 32 167,21 грн.). Згідно з ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). До зазначеного висновку суд також приходить, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові у справі №6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що у добровільному порядку відповідачем не було відшкодовано матеріальної шкоди на користь потерпілого. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка буда заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та майну третьої особи. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про страхування» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача понесені матеріальні збитки у розмірі 20 775,86 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved