Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеними позовними вимогами, неодноразово уточнивши які остаточно просила стягнути з ТОВ «Гапа-Україна» на її користь заробітну плату за період з травня по грудень 2013 року в сумі 16\~388 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 01.01.2014 року по 14.04.2015 року в сумі 30\~680,16 грн., моральну шкоду в розмірі 4000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з червня 2012 року вона офіційно працювала на посаді завідуючого коморою ТОВ «Гапа-Україна» з посадовим окладом в 2500 грн. З травня 2013 року почали затримувати виплату зарплати, пояснюючи це відсутністю розрахунків за виконаними замовленнями. За період з травня по грудень 2013 року заборгованість склала 16\~388 грн., відповідно довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату. В січні 2014 року вона дізналась про те, що її заробітна плата була скорочена до мінімальної без жодних попереджень. 13.01.2014 року вона подала заяву про звільнення за власним бажанням з відпрацюванням 14 днів. 04.02.2014 року вона звернулась до прокуратури з заявою про невиплату заробітної плати. 25.02.2014 року вона отримала лист підприємства про те, що вона звільнена 06.02.2014 року за прогули, та їй необхідно отримати трудову книжку. 26.02.2014 року директор Товариства відмовилась виплачувати їй заробітну плату за 2013 рік, пропонувала розрахунок на руки, від чого вона відмовилась. 05.03.2014 року вона отримала поштовий переказ на суму 725,19 грн. і бандероль з трудовою книжкою та наказом про звільнення №5/14-К від 06.02.2014 року. Період заборгованості по сплаті заробітної плати становить 322 робочих днів (з 01.01.2014 року по 14.04.2015 року). В судовому засіданні позивач та її представник уточненні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, не визнаючи наявність заборгованості по заробітній платі. У письмових запереченнях зазначили, що довідка про доходи, начебто отримана позивачем у січні 2014 року підробна, засвідчена вкраденою печаткою підприємства, позивач не могла тривалий час працювати безоплатно, оскільки б не мала коштів до існування, зарплата позивачу виплачувалась щомісячно, що підтверджується довідкою ПФУ. З заявою про звільнення позивач зверталась не 13.01.2014 року, а 13.12.2013 року, проте 28.12.2013 року відкликала заяву. Фінансовим директором з функціями головного бухгалтера [PERSON] виписані та підписані усі довідки про заборгованість по заробітній платі, за фактом чого відкрито кримінальне провадження №12014040660000251 від 21.01.2014 року. Довідка підписана заступником директора по комерційній діяльності [PERSON], яка не була на це уповноважена, у звязку з чим Товариством 21.05.2015 року подано заяву до відділу ДСБЕЗ в Індустріальному РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. 20.01.2014 року [PERSON] вкрала печатку товариства, тому довідки, які складені не раніше 30.01.2014 року та датовані 2013 роком, є недійсними. Вважають, що звільнення позивача відбулось на законних підставах, оскільки будучи завідуючим коморою позивача остання відмовилась проводити інвентаризацію, тому підприємство втратило до неї довіру, і її дії проти підприємства свідчать про те, що моральна шкода заподіяна не позивачу, а підприємству. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 01.07.2012 року позивач прийнята на посаду завідуючої комори ТОВ «Гапа Україна». /а.с.18/ 06.02.2014 року на підставі наказу №5/14-К позивача звільнено з посади завідуючого комори на підставі втрати до неї довіри власника, ст.41.2 Закону України «Про працю» /а.с. 16/ Відповідно до штатного розкладу, затвердженого 25.01.2013 року відповідачем, заробітна плата завідуючого коморою складає 2000 грн., премія 500 грн., разом 2500 грн. /а.с. 49/ Згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку щодо найманих працівників ТОВ «Гапа-Україна» УПФ в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська /а.с.143-145/, розмір заробітної плати [PERSON] з травня по липень 2013 року складав 2500 грн., з вересня по грудень 2013 року 1136,36 грн. Відповідно довідки відповідача про середню заробітну плату [PERSON], яка надана та затверджена директором відповідача [PERSON], розмір заробітної плати у липні 2013 року склав 2500 грн., з серпня по грудень 2013 року 1136,36 грн. Розмір середньоденної заробітної плати склав 44,47 грн. /а.с.167/ Позивачем на підтвердження своїх вимог було надано іншу довідку від 30.12.2013 року, яка має інші значення розміру заробітної плати та викликає сумнів у її достовірності, оскільки містить інформацію про розмір заробітної плати по 31.12.2013 року, має розбіжності з даними системи персоніфікованого обліку щодо найманих працівників ТОВ «Гапа-Україна» УПФ в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська. /а.с.169/, за фактом її видачі ведеться досудове розслідування кримінального провадження №12015040660001193 від 09.07.2015 року. /а.с.197/ На підтвердження повного розрахунку з позивачем відповідачем належних доказів не надано, а особисті записи позивача такими визнані бути не можуть. /а.с.3-13, т.2/ Між цим, випискою по рахунку позивача №6762468312103025 в ПАТ КБ «Приват Банк» підтверджується, що з травня 2013 року по кінець січня 2014 року жодних коштів на рахунок від ТОВ «Гапа-Україна» не надходило. /а.с.245-246/ Розписок про отримання коштів [PERSON] за вказаний період відповідачем в порядку ст.60 ЦПК України не представлено, за таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з травня по грудень 2013 року у сумі 13181,80 грн., яка отримана, виходячи з даних довідки відповідача. /а.с.167/ Відповідно до ст.43 ч.7 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Положеннями ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, відповідним чином погодженим, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Нормою ст.15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Положеннями ст.47 КЗпП України передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення не тільки видати працівникові трудову книжку, а й провести з ним розрахунок у строки, визначені ст.116 КЗпП України. В свою чергу, нормою ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Окрім того, положеннями ст.238 КЗпП України визначено, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Порядок розрахунку при середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з наступними змінами та доповненнями). Відповідно до п.4 вказаного Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати. Відповідно п.8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки заробітна плата позивачу за період з травня по грудень 2013 року не виплачена, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку підлягають до задоволення, виходячи з того, що строк затримки складає 322 дні, розмір середньоденної заробітної плати згідно довідки відповідача - 44,47 грн., підлягає до стягнення 14319,34 грн. Статтею 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При таких обставинах позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, виходячи з принципів справедливості та розумності, та за внутрішнім переконанням суду доцільно стягнути з відповідача на користь позивача 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від плати судового збору, у звязку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 1653,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial