Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом посилаючись на те, що з 26.06.15 по 07.12.15 працював у відповідача на посаді майстра. При розрахунку в день звільнення йому не виплатили заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Просить стягнути з відповідача 9000 грн. заробітної плати та компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середньомісячного заробітку в розмірі 9000 грн. та 5000 грн. моральної шкоди. В судове засідання позивач не з»явився, подав заяву про слухання справи без його участі та уточнив свої позовні вимоги, а саме: просить стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середньомісячного заробітку по день фактичного розрахунку 9022,10 грн. та 2000 грн. моральної шкоди. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, до суду не з»явився, подав заяву, в якій визнав позов частково та надав письмові пояснення, що затримка з виплатою заробітної плати та розрахункових коштів позивачу сталася в зв»язку із кризою в металургійної галузі та відповідно неналежним фінансуванням, що призвело до скорочення робочих днів. Тому просить зменшити компенсацію за затримку розрахунку до 1416,80 грн. відповідно до кількості робочих днів під час затримки, що підтверджено наказами і відмовити в задоволенні моральної шкоди. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 26.06.15 по 07.12.15 працював у відповідача в Білоцерківському цеху на посаді майстра. При розрахунку в день звільнення йому не виплатили заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Згодом, після подачі позовної заяви позивачу виплачені належні йому кошти, останній розрахунок був 04.05.16, тому позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середньомісячного заробітку по день фактичного розрахунку в розмірі 9022,10 грн. та 2000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Ст.117 КЗпПУ передбачено, що в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпПУ, тобто в день звільнення, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки. Суд вважає, що через затримку розрахунку позивач був позбавлений можливості вести нормальне життя. Також підлягає стягненню на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку. Середній заробіток суд обчислює відповідно до п.п.2,8 положення, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, Закону України Про оплату праці і заробітної плати позивача за жовтень, листопад 2015 року, що згідно довідки відповідача становить 6081,01 грн.. Середньоденна заробітна плата позивача становить 64,40 грн.. Таким чином, розмір середнього заробітку за грудень 2015 року, січень-квітень 2016 року, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача становить: з 08.12.15 по 04.05.16 кількість робочих днів 101 день х 64,40 грн. = 6504,40 грн.. Однак, враховуючи графік роботи підприємства, а саме режим неповного робочого тижня з 1-денним режимом роботи кількість робочих днів підприємства, на які допущена затримка розрахунку із заробітної плати, становить 22 дні. Виходячи з середньоденної заробітної плати позивача, відшкодуванню підлягає: 64,40х22=1416,80 грн.. Вказане узгоджується із п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно до якого установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Суд вважає, що вина відповідача у затримці розрахунку пов»язана з об»єктивними причинами, вказаних в наказах Генерального директора ПАТ «Укрвторчермет» від 27.08.15 та від 01.10.15 про зменшення кількості робочих днів підприємств товариства, тобто, фактично це дні простою підприємства, оплата яких не проводиться. В той же час суд важає, що діями відповідача позивачеві спричинена моральна шкода, яка витікає із ст.237-1 КЗпП України, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що відсутня моральна шкода, передбачена ст.23 ЦК України, так як є спеціальна норма трудового законодавства, якою передбачено моральне відшкодування за порушення трудового законодавства, в тому числі і затримки розрахунку при звільненні, що є порушенням трудового законодавства. На думку суду, невиплата заробітної плати протягом робочого часу, а потім після звільнення ще тривала затримка розрахункових коштів в любому випадку ставлять позивача в скрутне матеріальне становище, що призводить до втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають додтакових зусиль для організації свого життя без відповідних коштів. В той же час суд не знаходить підстав для стягнення моральної шкоди в заявленому в позові розмірі, так як позивачем не доведено суду в повному обсязі вимоги ст.237-1 КЗпП України, тому задовольняє позов в цій частині частково.

Outcome: partial