Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання договору найму житлового приміщення та повернення коштів, в якому просить суд розірвати договір оренди квартири від 24 червня 2019 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 6 000 гривень, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що 24 червня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди та акт приймання квартири та майна, яка розташована у [ADDRESS] . Після підписання договору, [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 6000 грн. за оренду квартири. Даний факт зафіксований в п.8. даного договору, з яких 4 000 грн. завдаток за майно та ще 2 000 грн. за першу половину місяця проживання. Відповідно до п.5.1. Договору орендодавець зобов`язаний надати орендарю квартиру в придатному стані для проживання протягом 1 дня з моменту підписання Договору. Також даним пунктом передбачено, що наступного дня після підписання договору орендодавець зобов`язаний звільнити квартиру від інших людей, що мешкали там. Однак наступного дня коли вона прийшла заселятися в квартиру, то побачила, що відсутня ручка на вхідній двері, [PERSON] не виїхала з неї, особисті речі не були вивезенні, також в квартирі знаходилась кішка Відповідача, яку вона повинна була забрати разом з речами. В усній розмові між нею та [PERSON] , вони домовились, що наступного дня, а саме 26.06.2019 року, Відповідач поставе нову ручку на вхідній двері, вивезе всі свої речі та кішку. Однак станом на 26.06.2019 року все знову повторилось, речі не були вивезені, вхідні двері не полагоджені, кішка перебувала у кімнаті. У зв`язку з тим, що відповідач не виконала свої зобов`язання [PERSON] була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.07.2020 року зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального провадження. Ухвалою суду від 10.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справу за її відсутності не надавала. У відповідності до приписів ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. З ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача яка не з`явилась в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подала відзив відповідно до ст.. 280 ЦПК України , а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.. 280 ЦК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Частина 1 ст. 15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. 24 червня 2019 року між [PERSON] та, [PERSON] було укладено договір оренди та акт приймання квартири та майна, яка розташована у [ADDRESS] . Згідно п. 8 договору оренди [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 4000 грн завдатку. Відповідно до п.5.1. Договору орендодавець зобов`язаний надати орендарю квартиру в придатному стані для проживання протягом 1 дня з моменту підписання Договору. Також даним пунктом передбачено, що наступного дня після підписання договору орендодавець зобов`язаний звільнити квартиру від інших людей, що мешкали там. Відповідач в порушення п.2.2.1. даного договору, не надав Орендарю квартиру в стані придатному для проживання, що дає позивачу право , згідно п.7.5. договору оренди квартири, розірвати даний договір в односторонньому порядку. З відповіді начальника Слобідського відділу НУ НП в Харківській області Торопова С вбачається, що заявнику [PERSON] , яка звернулась з заявою про порушення її цивільно-правових прав, роз`яснено її право звернутись за їх захистом до суду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив той факт, що [PERSON] не виконала свої зобов`язання, передбачені договором оренди квартири від 24.06.2019 року. За ст.526ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, Таким чином вимога позивача про розірвання договір оренди квартири від 24 червня 2019 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню. Пунктом 4.1. Договору визначено розмір орендної плати за користування квартирою у сумі 4 000 (чотири тисячі) грн. а один місяць орендного користування. Відповідно до п.8. Договору орендар передав орендодавцю суму у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. в якості завдатку за збереження майна, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню сума саме в розмірі 4000 грн. сплата якої підтверджується укладеним договором оренди. Вимога позивача про стягнення грошових коштів у розмірі 2000 грн задоволенню не підлягає, у зв`язку з тим що позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів того, що ця сума була сплачена позивачем при укладанні договору оренди. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи, що відповідач не виконав умови договору оренди квартири позивач зазнала моральних страждань, які полягають в негативних змінах в її житті, тяжких душевних переживаннях, тривозі, емоційна напрузі, суд вважає доведеними підстави для відшкодування моральної шкоди та вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 500,00 грн.. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: partial