Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом та, остаточно уточнивши позовні вимоги, мотивує їх тим, що 23.05.2014р. між нею та відповідачем був укладений шлюб. [INFO] у них народилась дитина - [PERSON]. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22.05.2017р. по справі № 591/5333/16-ц шлюб між ними розірвано. Ще до розірвання шлюбу сторони спільно не проживали та не проживають на даний час. Батько дитини взагалі не цікавиться дитиною, не відвідує її, не допомагає матеріально, не вітає з днем народження та із святами, а отже взагалі не виконує батьківських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої дочки. Вихованням та утриманням дитини повністю займається мати, іноді їй допомагають її батьки. Плануючи оздоровлення дитини та її розвиток, маючи фінансову можливіст, вона вирішила спланувати відпочинок дитини за кордоном. З цією метою звернулась до відповідача з проханням надати нотаріально посвідчену заяву про дозвіл батька на виїзд дитини за кордон влітку-восени 2018 року та призначила зустріч в приміщенні нотаріальної контори на 07.02.2018р., про що направила на адресу відповідача лист. Крім того, по телефону направила повідомлення аналогічного змісту з проханням з'явитись до нотаріуса задля посвідчення згоди на виїзд дитини за кордон. В призначений час до нотаріуса відповідач не з'явився та по телефону в розмові вказав, що до нотаріуса він з'являтись не буде, ніякої згоди не надаст, та щоб позивач зверталась до суду. Після відпочинку мати дитини бажає разом з дитиною повернутись в Україну. Тому позивач просить надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за межі України до Франції, з 01.06.2018р. по 30.10.2019р. у супроводі матері [PERSON] ([INFO], зареєстрована [ADDRESS]) без згоди та супроводу батька - [PERSON] ([INFO]), зареєстрований [ADDRESS]) та надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за межі України до Єгипту на відпочинок з 01.10.2018р. по 30.11.2019р., на тимчасовий виїзд до Туреччини на відпочинок з 01.06.2018р. по 01.10.2019р. та на тимчасовий виїзд до Грузії, Черногорії та Хорватії з 01.06.2018р. по 30.09.2019р. у супроводі [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) без згоди та супроводу батька - [PERSON] ([INFO]), зареєстрований [ADDRESS]) та за нотаріальною згодою матері [PERSON] ([INFO], зареєстрована [ADDRESS]. Стягнути судові витрати. Представник позивача в письмовій заяві уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових викликів за останнім відомим місцем реєстрації та розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сумської міської ради в письмовій заяві просить справу розглядати без участі її представника згідно з чинним законодавством. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши подані суду докази, суд вважає позов обґрунтованим з огляду на таке. Згідно зі ст.ст. 12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.05.2014 р. по 30.08.2017 р. (а.с.9-12) Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO] народження (а.с.8). Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги дитині практично не надає, у вихованні дитини участі не приймає, навчанням доньки не цікавиться. Згідно ст. 141 СК України, - батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Порядок виїзду за кордон дітей без згоди другого з подружжя (чоловіка) визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХII, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За відсутності згоди одного а батьків, виїзд неповнолітнього громадянами України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Також, відповідно до положення ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд за межі країни дітей, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків. Крім того, в дозволі вказується державу прямування і тривалість поїздки. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не потрібна у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється по одному з наступних документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, в який, згідно Правил, записано дитину, яка прямує в його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до положень ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Оскільки позивачем [PERSON] доведено відповідність поїздки за кордон інтересам дитини, а саме для їх відпочинку та спілкування з рідним дідусем та бабусею, тому позов, в цій частині, підлягає задоволенню. При цьому суд враховує також вимоги Правиа перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 які передбачають, можливість перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не потрібна у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Заявником не надано до суду обґрунтованогоь розрахунку витрат на правничу допомогу та доказів про оплату витрат на правову допомогу, з яких заявник та його представник виходили при складенні розрахунку, відповідно до вимог ст.137 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат для здійснення правничої допомоги. Відповідно до 134 ЦПК України, до позовної заяви не додано видатковий касовий ордер, акт прийому акту-здачі виконаних робіт. При цьому суд враховує те, що не надано жодного доказу про отримання коштів на витрати про надання правової допомоги. Тому вимога про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн. 00 коп. не підлягає задоволенню.

Outcome: approved