Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] третя особа: Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтуванні позовних вимог вказує, що 10.09.2012 року помер [PERSON], з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2002 року, разом вели господарство та мали спільний бюджет. Після його смерті залишилась спадкова маса, яка складається з автомобіля [NUMBER], квартири [ADDRESS] та домоволодіння №41 по вул.Перлинній у м.Дніпро. Померлий [PERSON] за життя заповіту не складав, спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] є його син відповідач [PERSON], позивач вважає, що вона має право одержати право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги оскільки проживала разом з померлим однією сім`єю без реєстрації шлюбу десять років. Домоволодіння №41 по вул.Перлинній у м.Дніпро було придбано 11.05.1989року померлим та його дружиною на той час [PERSON], але з того часу домоволодіння було перебудовано і частку [PERSON] на сьогодні виділити не можливо, тому позивач вимушена звернутися до суду з наявним позовом. Позивач в судове засіданні зявилась, позовні вимоги підтримала в повному, просила позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання зявились, проти позову заперечували частково. Суд, вивчивши позиції сторін, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] помер 10.09.2012року про що свідчить Свідоцтво про смерть видане Відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області 11.09.2012року серія ІК №467890, актовий запис №6167. Спадкоємцем першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після померлого є [PERSON]. Спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після померлого [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина яка складається з: автомобіля, «Кіа Cerato» державний номер [NUMBER], що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля №1152 від 04.12.2007року та технічним паспортом на нього серія АЕС №234003, згідно яких [PERSON] є його власником; домоволодіння №41 по вул.Перлинній у м.Дніпро, що підтверджується довідкою наданою на імя державного нотаріуса 3 ДДНК [PERSON], згідно якої [PERSON] є власником цього домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 11.05.1989року. Згідно свідоцтва про шлюб від 14.08.1965року та свідоцтва про розірвання шлюбу від 12.09.2003року померлий [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 14.08.1965року по 12.09.2003року. Відповідно ст. 1269 ЦК України сторони по справі подали заяви до 3ДДНК на прийняття спадщини у встановлений строк та їх не відкликали, на підставі цих заяв державним нотаріусом 3ДДНК [PERSON] була відкрита спадкова справа №908/2012. 04.08.2015року [PERSON] отримав відмову у вчинені нотаріальної дії у видачі свідоцтва на спадщину у звязку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів та неможливістю нотаріуса виділити частку колишньої дружини померлого у спільному майні подружжя. 06.08.2015року [PERSON] отримала відмову у вчинені нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у звязку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів та неможливістю нотаріуса виділити таку частку. Відповідно до пояснень сторін та наданих фотознімків суд доходить до висновку, що померлий [PERSON] та позивач [PERSON] проживали однією сімєю, як чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу з 2002року по 10.09.2012року, але оскільки ЦПК України набрав чинності 01.01.2005року, то суд має право встановити факт сумісного проживання починаючи з цієї дати та по момент смерті, тобто з 01.01.2005року по 10.09.2012року. Згідно з вимогами ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування. Згідно п. 21 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Суд на підставі наведеного доходить до висновку, що позивач [PERSON] проживала однією сімєю з померлим вели господарство та мали спільний бюджет понад десять років, а також вона протягом тривалого часу опікувалася спадкодавцем та дбала про нього, то вона має право на зміну черговості спадкування з четвертої черги на першу до, якої відноситься відповідач [PERSON] Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного на момент придбання спадкового майна померлим та його дружиною [PERSON], було передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Але на сьогодні домоволодіння значно збільшилося у своїх розмірах і суд не може встановити, яка частка на сьогодні належить відповідачу, але з огляду на заяву, яка була надана до суду, [PERSON], яка не заперечує проти неврахування її частки у домоволодінні №41 по вул.Перлинній у м.Дніпро, якщо спадкова частка її сина буде збільшена. Відповідно до ч.2 ст.70 СК України суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського Суду на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах [PERSON] проти Хорватії (Lelas v. Croatia), п. 74, від 20.05.2010 року, Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси фізичних осіб. З урахуванням викладеного, практики Європейського Суду, пояснень сторін, суд за власним переконанням, доходить до висновку, що при розподілі спадкової маси між сторонами по справі можна відійти від рівності часток з урахуванням заявлених позовних вимог та заперечень і розподілити спадщину між [PERSON] та [PERSON] 40/100 та 60/100 відповідно. Частиною 5 ст.1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається, як підставу своїх вимог. Позивачем не доведено наявність права власності у спадкодавця на квартиру [ADDRESS], оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази цьому, а отже і підстав, для задоволення вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] відсутні. Судові витрати відносяться на рахунок відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial