Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про визнання порушеними норм права при укладенні договору. Свої вимоги мотивує тим, що 26.05.2006 року між ним та відповідачем було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №195/60183 та договір іпотеки №35.02-09/318, предметом якої є трикімнатна квартира загальною площею 92,7 кв.м, що належить позивачу на праві приватної власності. Датою кінцевого погашення траншів за договором визначено 25.05.2013 року, фіксовану відсоткову ставку -11,85% річних. Вважає, що правочин з моменту його укладення не відповідав вимогам чинного законодавства, що свідчить про порушення відповідачем норм матеріального права при його укладенні. Так, відповідно до п.1.2 договору кредит надавався відповідачем на споживчі цілі. Проте відповідач надав їй фінансову послугу в іноземній валюті, незважаючи на те, що купівля будь-якої речі або оплата будь-якої послуги на території України можлива тільки у грошовій одиниці - гривні. Крім того, у відповідача та у позивача, як ініціатора вчинення валютної операції та отримувача за такою операцією, на момент укладення договору була відсутня індивідуальна ліцензія Національного банку України на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Відповідач не надав їй всієї необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації для забезпечення можливості свідомого і компетентного вибору. Також відповідачем без погодження з нею та без її належного повідомлення було збільшено відсоткову ставку для розрахунку відсотків за користування кредитом з 11,85% до 14% річних. Відповідач не здійснив жодної дії для уникнення конфлікту інтересів клієнта банку. Натомість він порушив норми законодавства, уклавши з нею договір іпотеки, незважаючи на недійсність основного зобов'язання, що не підлягає забезпеченню. Просить визнати порушення відповідачем норм матеріального права, а саме регламенту ст.ст.203,215,227 ЦК України при укладенні договору про надання відновлювальної кредитної лінії №196/60183 від 26.05.2006 року та визнати договір виконаним. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просить їх задовільнити. Представник відповідача з позовом не згідна і пояснила, що 26.05.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №195/60183, відповідно до якого відповідач надав позивачу грошові кошти окремими частинами -«траншами» при умові сплати 11,85% річних в межах максимального ліміту заборгованості - 99900 доларів США та кінцевим терміном повернення до 25.05.2013 року. 02.08.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №195/60183 від 26.05.2006 року, відповідно до якої було збільшено обсяг загального ліміту по відновлювальній кредитній лінії до 196000 доларів США, а також збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами до 13% річних. 16.12.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. вчинено виконавчий напис, згідно якого звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності позивачу. 19.02.2015 року рішенням Голосіївського районного суду м.Києва з позивача стягнуто на користь відповідача заборгованість за кредитним договором, а рішенням Апеляційного суду м.Києва від 30.09.2015 року рішення Голосіївського районного суду м.Києва залишено без змін. Щодо здійснення операцій з надання кредитів в іноземній валюті, то відповідач має банківську ліцензію та відповідний дозвіл Національного банку України на здійснення операцій з валютним цінностями, в зв'язку з чим вважає твердження позивача з приводу порушення відповідачем норм законодавства при укладенні договору про надання відновлювальної кредитної лінії безпідставними. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 26.05.2006 року між сторонами було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №195/60183, відповідно до якого відповідач надав позивачу грошові кошти окремими частинами -«траншами» при умові сплати 11,85% річних в межах максимального ліміту заборгованості - 99900 доларів США та кінцевим терміном повернення до 25.05.2013 року. 02.08.2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №195/60183 від 26.05.2006 року, відповідно до якої було збільшено обсяг загального ліміту по відновлювальній кредитній лінії до 196000 доларів США, а також збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами до 13% річних. 16.12.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. вчинено виконавчий напис, згідно якого звернено стягнення на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], що є предметом договору іпотеки №35.02-09/318 від 26.05.2006 року, укладеного між сторонами в забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №195/60183 від 26.05.2006 року. Постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ від 31.01.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №3615, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В.16.12.2013 року. Постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ від 10.06.2015 року виконавчий напис №3615, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В.16.12.2013 року, повернуто стягувану на підставі п.9 ч.1ст.47 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 19.02.2015 року з позивача та [PERSON] стягнуто солідарно на користь відповідача заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №195/60183 від 26.05.2006 року в сумі 201710 доларів США 92 центи, що еквівалентно за курсом НБУ 2637029 грн 64 коп. З тексту рішення вбачається, що сума заборгованості розрахована станом на 19.08.2014 року за процентною ставкою 13% річних. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 30.09.2015 року рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19.02.2015 року скасоване в частині солідарного стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії та відмовлено в задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення залишено без змін. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Згідно ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.5 Декрету КМ України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17.07.2001 року № 275, у п.5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМ України. В матеріалах справи міститься копія банківської ліцензії №5, виданої НБУ Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» 29.12.2001 року на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» . З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2001 року НБУ України за № 3 також зареєстровано дозвіл №5-2 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу. Згідно з додатком до дозволу №5-2 від 29.07.2003 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до ст.215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ст.203 ч.3 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.203 ч.5 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що договір про надання відновлювальної кредитної лінії №196/60183 від 26.05.2006 укладено з дотриманням вимог законодавства і підстав для визнання порушеними норм матеріального права при його укладенні суд не вбачає. Твердження позивача з приводу того, що відповідач для укладення договору та виконання його умов повинен був мати індивідуальну ліцензію на здійснення валютних операцій, суд вважає безпідставними. Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача щодо односторонньої зміни відповідачем розміру процентної ставки за договором, оскільки процентна ставка змінена за угодою сторін. За таких обставин суд в задоволенні позовних вимог відмовляє. Враховуючи наведене та,

Outcome: dismissed