Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 10.08.2013 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на її утриманні. Життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з чим вони перестали проживати разом та вести спільне господарство. З того часу відповідач коштів на утримання дитини не надає. В той же час, він являється фізичною особою-підприємцем, та має тату салон. Всі витрати на дитину вона несе самостійно, оплачує дитячий садочок, оскільки дитина часто хворіє, купує ліки та оплачує медичну допомогу. Так як дитина часто хворіє, вона часто знаходиться з дитиною на лікарняному, та не має змоги працювати. Просила стягнути аліменти в розмірі 5 000,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримала обставини викладені в позовній заяві та позовні вимоги, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Останні півроку їй доводиться витягувати кошти на дитину. Останній раз давав кошти на ліки місяці три тому. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов визнали частково, з підстав викладених у письмових поясненнях. Відповідач зазначив, що він має не регулярний дохід, і сплачувати аліменти в розмірі 5 000,00 грн. він не має можливості. Вважав, що аліменти мають бути в розмірі 700,00 грн. Останнім часом не надав допомоги на дитину так як не знає де вона знаходиться, в яких умовах. Зауважив, що він не є власником тату салону. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. В суді встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 10.08.2013 року. Мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з матір'ю, находиться на її утриманні. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає коштів на утримання доньки, суду не надано. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. Позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи матеріали справи та вимоги законодавства, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей в примусовому порядку. З приводу розміру аліментів суд дійшов наступного. Позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі розмірі 5 000,00 грн. Проте, в цій частині позов підлягає задоволенню частково, оскільки не надано доказів зі сторони позивача про можливість сплати відповідачем аліментів в вказаному розмірі. З урахуванням доказів наданих сторонами по справі, суд вважає, що аліменти мають бути стягнуті в розмірі 1 500,00 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судового збору - 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial