Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона, [PERSON], на підставі рішення виконкому Свердловської міської ради за №16 від 27.01.04 року отримала земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], державний Акт на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №074153. В Акті площа земельної ділянки вказана 12,1228 га. у межах згідно з планом. У плані меж земельної ділянки було вказано, що їй присвоєний кадастровий номер 44122700000-61-001-0051. Вартість земельної ділянки встановлена не була. З моменту одержання вищевказаного Акту,позивачя здавала земельну ділянку у оренду для чого уклала відповідні договори. Приблизно у середині 2013 року, коли встало питання про укладення нового договору оренди земельної ділянки позивач почала збирати необхідні документи. При збиранні документів з'ясувалося, що при видачі їй Акту був не вірно встановлений кадастровий номер земельної ділянки та інше. Тобто допущена помилка. На підставі діючого законодавства державний кадастровий реєстратор Сиротенко М.І. 29.10.13 року р-н 6-0319969 повідомила її про виявлену помилку і внесла наступні зміни у земельний кадастр: за даними державного акту серії ЛГ №074193, зареєстрований 03.02.04 року, земельна ділянка розташована на території Свердловської міської ради та при обробці в Національній кадастровій системі було встановлено, що вона знаходиться в межах Матвіївської селищної ради та містить інший код. На підставі цього був призначений правильний кадастровий номер. Позивачу був виданий Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.10.13 року, у якому вказано, що її земельна ділянка за новим кадастровим номером є тільки приватною власністю невідомо кого. Виходячи з цього, належний їй Акт на земельну ділянку є недійсним і її право власності дуже сумнівно. 20.01.2014 р. нею була складена і подана заява до Керівника Управління Держземагенства у м.Свердловську з вимогою надати їй новий, виправлений Акт на земельну ділянку. 30.01.2014 р. позивач отримала відповідь, що Управління Держземагенства у м.Свердловську цього зробить не має можливості через скасування нормативних актів, що регулювали ці правовідносини. Позивач вважає, що її права землевласника порушені і це підтверджується наступним. Наказ Державного комітету України із земельних ресурсів «Про затвердження Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою» від 22 червня 2009 року N 325 втратив чинність згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року N 537. 7 липня 2011 року прийнятий Верховною Радою України Закону «Про державний земельний кадастр» № 3613У1. З огляду на юридичну дефініцію земельного кадастру слід зазначити, що цивільний обіг землі та майнових прав на земельні ділянки є неможливим без державної реєстрації відповідних правових титулів на такі об'єкти. При цьому з 1 січня 2012 року одночасно із набранням чинності Законом про земельний кадастр в державі діє Закон України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі за текстом - Закон про реєстрацію) у зміненій редакції. Норми такого акта прямо врегульовують правовідносини реєстрації прав власності, прав користування й обмеження таких прав на землю, зокрема шляхом утворення відповідної бази даних. Зі спливом одного року з дня набранням чинності Законом про земельний кадастр в Україні, а саме з 1 січня 2013 року, скасовано єдиний документ, що посвідчує право власності на земельні ділянки, - державний акт про право власності на земельну ділянку. Тотожного правового аналога такому документу нормативними актами не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону про земельний кадастр, державний кадастровий реєстратор здійснює лише внесення відомостей про земельні ділянки до земельного кадастру. Натомість посвідчення майнових прав на землю повинно здійснюватися на підставі витягів із державного земельного кадастру (далі - витяг із ДЗК), які видаються на відповідну дату і самі по собі не можуть вважатися такими документами, що посвідчують право власності особи на конкретну земельну ділянку. Про це свідчить норма що містить п.8, ст.24 вищенаведеного закону - На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Тобто підтвердження права власності на паперовому носії законодавець залишив поза увагою. Витяг із ДЗК, незважаючи на то що в ньому повинен вказуватися в тому числі дані про власника, не є правовстановлюючим документом. В іншому випадку, про нього було б вказано у ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в якості документа, на підставі котрого здійснюється державна реєстрація прав та їх обмежень. Але ні в цій нормі, ні в п. 27 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. N 703, який містить перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, витягу із ДЗК не вказано. Відповідно до ч.8 ст.24 Закону «Про земельний кадастр» витяг з кадастру надається заявнику для підтвердження державної реєстрації земельної ділянки, а не підтвердження реєстрації права власності на цю ділянку. Цей витяг містить відомості про земельну ділянку, а не про права відповідної особи на неї. Хоч відомості про власника повинні бути у витягу, а у її витягу цього не має, ці відомості не можуть бути достовірними на 100%, так як вони мають форму витягу. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.95 р. № 5, в таких справах заявник повинен надати докази не можливості отримання або востановлення відповідного документу о праве власності й про то, що на підставі цього документу він був власником такої нерухомості. Письмовий відказ органа Держземагентства від 30.01.2014 року №6-03/1644 в видачі виправленого правовстановлюючого документа є підтвердженням факту порушення прав землевласника. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: approved