Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , яким просила: розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 09 жовтня 2010 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 368 та стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття та аліменти на додаткові витрати щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. Ухвалою судді від 01.08.2018 відкрито провадження у справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі з 09 жовтня 2010 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюб не розірвано, але вона с сином проживають окремо від чоловіка. Відповідач всіляко ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, якою підтримує позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, просить позов задовольнити, розглянути справу за її відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає частково. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 2010 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 368 (свідоцтво серії [NUMBER] від 09.10.2010). Відповідно до положень статті 51\~Конституції України та частини першої статті 24\~Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство. Позивач не має наміру зберегти свою сім`ю. Відповідач також не заперечує проти розірвання шлюбу. За приписами статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] , збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить їх інтересам. За таких обставин, позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. За змістом ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 01.04.2011). Згідно зазначеного свідоцтва про народження, позивач зазначена матір`ю дитини, відповідач - батьком. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2\~ст.\~51\~Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін, стан здоров`я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім`ї. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї відповідачем суду не надано. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов`язку утримання малолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Оцінивши надані докази по справі, суд дійшов висновку, що відповідач не в повному обсязі виконує у відношенні свого малолітнього сина передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки з його утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя. Згідно з приписом ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно дост.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СімейногокодексуУкраїни за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182\~Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 5 ст. 183\~Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно ч. ч. 1-3 ст.183\~Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. За таких обставин, суд вважає, що заява щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у зазначеному розмірі є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1921 гривень. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача і визначає аліменти на утримання дитини у відсотковому співвідношенні - у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) відповідача. Також, підлягають часткову задоволенню і вимоги про стягнення щомісячно суми додаткових витрат на дитину в розмірі 600 грн. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, оскільки позивач за законом звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 768,40 грн., відповідно до частини задоволених вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial