Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб із [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.12.2019 року закрито підготовче провадження у справі тапризначено справу до судового розгляду по суті. 07.02.2020 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти розірвання шлюбу не заперечував. При цьому, позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Справу просив слухати у його відсутності. Позивач до підготовчого судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила шлюб розірвати та не заперечувала проти стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) відповідача. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Обставини справи, встановлені судом. Сторони зареєстрували шлюб 15.10.2015 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 624 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із матір`ю та знаходяться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач впевнена, що сім`я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї є неможливим і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому їх шлюб підлягає розірванню. Згідно із ст. 113 Сімейного кодексу України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач виявляє бажання змінити прізвище після розірвання шлюбу на своє дошлюбне прізвище, суд дійшов висновку, що слід в порядку ст.113 СК України, змінити прізвище позивача з « [PERSON] », після розірвання шлюбу, на її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його доходу відповідатиме інтересам дитини, платника аліментів та принципу справедливості. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів, то відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача у дохід держави у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved