Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати за нею право власності на Ѕ квартири [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.08.1995 року між сторонами укладено шлюб та за час шлюбу сторонами за сумісні кошти було набуто спільне майно вищевказана квартира. Оскільки квартира належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.12.2020 року по справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13.04.2021 року заяву розподілено судді Дзержинського районного суду м.Харкова Невеніцину Є.В. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду повернувся конверт з поштовим повідомленням «адресат відсутній», відзиву або клопотань з процесуальних питань суду не надходило. Враховуючи викладене, оскільки відповідач повідомлений про час та місце слухання справи своєчасно та належним чином, представник позивача надав згоду на ухвалення заочного рішення, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень\~ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва № [NUMBER] 04.08.1995 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. За договором купівлі-продажу від 07.12.2010 року [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] . За звітом про оцінку майна складеним ФО-П [PERSON] вартість вищевказаної квартири станом на 16.10.2020 року становить 572112 грн. Відповідно до ч.3\~ст.368 ЦК України,\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Згідно з\~ст.61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За положенням ч.4\~ст.65 СК України\~договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтями 69-71 СК України\~визначено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в\~постанові від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання (п.23). Крім того, в п.25 постанови роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,5\~ст.71 СК\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст.365 ЦК України, за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їх спільній частковій власності. При цьому, суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки придбана ними в період шлюбу та за спільні кошти, незалежно від того, що оформлена та зареєстрована за відповідачем. Також, відповідач презумпцію спільності майна подружжя, що є його прямим обов`язком, належними та допустимими доказами не спростував. Обставин, які б свідчили про те, що спірна квартира є особистою власністю відповідача, судом не встановлено. Таким чином, спірна квартира належить сторонами в рівних частках. Підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні суд не встановив. Також суд виходить з того, що спірна квартира є неподільною, позивач вимог про отримання грошової компенсації замість своєї частки на даний час не заявляє. А відтак, розглядаючи справу відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про визнання за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на 1/2 ідеальну частку спірної квартири. Враховуючи викладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволеню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved