Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, посилаючись на наступне. Вона є власницею житлового будинку з надвірними будівлями № 26 А по вул.Красносельська в м.Нікополі Дніпропетровської області. Вказаний будинок належить їй на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 05.12.1982 року, виданого на підставі рішення виконкому Нікопольської міської ради народних депутатів № 548 від 12.11.1982 року. В належному їй будинку зареєстровані вона, її син [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідною довідкою квартального комітету. [PERSON] та [PERSON] винаймали житло по сусідству, однак, не були зареєстровані за місцем свого проживання. Тому вони попросили її зареєструвати їх в її домоволодінні, оскільки не мали місця реєстрації. Деякий час відповідачі проживали в неї та допомагали їй по господарству, оскільки вона є інвалідом третьої групи та особою похилого віку, у зв'язку з чим не здатна до самообслуговування. В 2013 році відповідачі забрали свої особисті речі, покинули її домівку та по теперішній час не проживають за місцем своєї реєстрації. На даний час місце перебування [PERSON] та [PERSON] їй невідомо, оскільки вони нічого не повідомляють про себе. Вона вважає, що відповідачі втратили право користування належним їй будинком, оскільки не проживають за місцем своєї реєстрації з 2013 року, що підтверджується актом про непроживання від 04.12.2017 року. В будинку відсутнє будь - яке їх майно. Вони ніколи не приймали участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг. Через реєстрацію відповідачів у її будинку, вона не може вільно реалізувати своє право власності та право розпорядження своїм майном. Крім того, не може реалізувати своє право на отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки вказану допомогу складно отримати через реєстрацію відповідачів у її будинку. У добровільному порядку вирішити даний спір не представляється за можливе. В зв»язку з чим звернулась до суду. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав. Суду пояснив, що відповідачі в будинку його довірительки не проживають досить тривалий час. Жодних речей в будинку позивачки у відповідачів не5має, але з реєстрації вони не знялись і його довірителька не знає, де їх шукати. Відповідачі в судове засідання не прибули, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином судовими повістками з поштовими повідомленнями, які повертались за сплином терміну зберігання. Відповідно до ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Справа слухалась в порядку ст.131, 223, 280 ЦПК України у відсутність відповідачів. Вислухавши представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Частиною 1 ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка є власницею житлового будинку з надвірними будівлями № 26 А по вул.Красносельська в м.Нікополі Дніпропетровської області (а.с.6). Вказаний будинок належить позивачці на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 05.12.1982 року, виданого на підставі рішення виконкому Нікопольської міської ради народних депутатів № 548 від 12.11.1982 року. В належному позивачці будинку зареєстровані вона, її син [PERSON], а також відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Позивачка зареєструвала відповідачів в своєму будинку на їх прохання тимчасово. В 2013 році відповідачі виїхали з будинку позивачки, забравши всі свої речі, в невідомому напрямку. Через реєстрацію відповідачів у будинку позивачки, вона не може вільно реалізувати своє право власності та право розпорядження своїм майном. Крім того, не може реалізувати своє право на отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. За таких підстав суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved