Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду у березні 2016 р., в якому просить суд визнати за ним право власності на автомобіль марки «ЗИЛ 157» 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], обґрунтовуючи вимоги тим, що в кінці квітня 2007 року він за домовленістю з [PERSON], який мав право експлуатувати та продати, належний [PERSON] автомобіль «ЗИЛ 157», перегнав вказаний автомобіль з м. Радомишль Житомирської області до м. Кривого Рогу для випробування. У червні 2015 р. у нього виникла необхідність переобладнати автомобіль, а для цього йому потрібно було перереєструвати автомобіль на своє ім'я, тому він почав розшукувати власника автомобіля, але йому не вдалося знайти ні власника, ні [PERSON]. У зв'язку з тим, що він більше восьми років фактично відкрито та безперервно володіє автомобілем, тому просить визнати за ним право власності на цей автомобіль в порядку набувальної давності. Представник позивача надав заяву про підтримку позову, розгляд справи за його та позивача відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Третя особа , будучи повідомленою належним чином про час і місце розгляду справи, до суду не з'явилась. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи - докази: копії: довіреності від 13.10.2006 р. на право експлуатувати та продати автомобіль; свідоцтва про реєстрацію ТЗ; звіту про оцінку транспортного засобу (а.с. 5, 6, 7-10), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. Автомобіль «ЗИЛ 157» 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], належить [PERSON], яка 13.10.2006 р. уповноважила [PERSON] експлуатувати та продати зазначений автомобіль. У квітні 2007 р. [PERSON], домовився з [PERSON] про укладення договору купівлі-продажу автомобіля в нотаріальному порядку після його випробування. В кінці квітня 2007 р. [PERSON] перегнав вказаний автомобіль з м. Радомишль Житомирської області до м. Кривого Рогу для випробування, та з цього часу фактично відкрито та безперервно володіє автомобілем. У червні 2015 р. [PERSON] намагався розшукати власника автомобіля, але йому не вдалося знайти ні власника, ні [PERSON]. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Після дослідження та оцінки доказів у справі, надані позивачем, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, докази вважаються судом належними та допустимими згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України, і вони свідчать про те, що [PERSON], добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном - протягом п'яти років, тому набув право власності на це майно за набувальною давністю. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved