Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати розпорядження Тетерівської сільської ради № 3 від 18.01.2012 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON].», відповідно до якого її було притягнуто до відповідальності у вигляді догани, визнати незаконним і скасувати розпорядження Тетерівської сільської ради № 8 від 29.02.2012 року «Про звільнення [PERSON].», поновити її на посаді директора Будинку культури с. Тетерівка з 01.03.2012 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2012 року по день постановлення рішення, моральну шкоду за заподіяні моральні страждання в сумі 10000,00 грн., визнати незаконним та скасувати розпорядження Тетерівської сільської ради № 1 від 04.01.2012 року «Про попередження керівників установ, що належать до комунальної власності Тетерівської сільської ради про зміну істотних умов праці та введення контрактної форми трудового договору». В обгрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вказані вище розпорядження є незаконними, оскільки позивач не допускала порушень внутрішнього трудового розпорядку, добросовісно виконувала посадові обов'язки. Під час притягнення її до дисциплінарної відповідальності та звільненні не були дотримані вимоги КЗпП України. Викладені в актах обставини, що вона була відсутня на робочому місті є неправдивими, в установленому порядку в неї не відбирались пояснення з приводу відсутності на роботі. Мотивуючи вимоги про стягнення моральної шкоди позивач вказала, що діями відповідача їй заподіяні психологічні страждання, викликані неправомірними діями відповідача. Позивач вказала, що 03.02.2012 року в засобах масової інформації було розміщено оголошення про конкурс на заміщення вакантної посади керівника Тетерівського будинку культури, хоча позивач в цей час працювала на займаній посаді. Вважає, що зміна істотних умов праці у зв'язку з переходом з безстрокової форми трудового договору на строковий - контракт, є порушенням норм КЗпП України, оскільки позивач була прийнята на роботу на підставі безстрокового трудового договору, а тому розпорядження № 1 від 04.01.2012 року є незаконним та підлягає скасуванню. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позові, просили їх задоволити. В матеріалах справи містяться письмові пояснення (том 1 а.с. 129-130). Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Наголосив, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та її звільнення було проведено у відповідності до вимог КЗпП України. Розпордяження Тетерівської сільської ради про зміну істотних умов праці працівників заклади культури винесено на виконання вимог Закону України «Про культуру», підстави для його скасування відсутні. Письмові заперечення приєднані до матеріалів справи (том 1 а.с. 143-147). В запереченнях представник відповідача зазначив, що позивач пропустила строк звернення до суду, оскільки з розпорядженням про звільнення була ознайомлена 16.02.2012 року, а до суду звернулась 28.03.2012 року. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши письмові докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач працювала на посаді директора будинку культури с. Тетерівка Житомирського району Житомирської області згідно безстрокового трудового договору (том 1 а.с. 63-66). Позивач була звільнена із займаної посади згідно розпорядження голови Тетерівської сільської ради № 8 від 29.02.2014 року згідно п. 4 ст. 4, ст. 43 КЗпП України (том 1 а.с. 97). Згідно розпорядження голови Тетерівської сільської ради № 3 від 18.01.2012 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності стали акти від 08.01.2012 року та 15.01.2012 року. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Згідно приписів ст. 147-1 цього ж Кодексу дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право на прийняття на роботу даного працівника. Стаття 148 КЗпП України передбачає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до акту від 08.01.2012 року, складеного депутатом сільської ради [PERSON], секретарем Тетерівської сільської ради [PERSON], жителем с. Тетерівка [PERSON] та кочегаром шкільної котельні [PERSON], про те, що 08.01.2012 року з 19-00 до 21-00 год. Тетерівський будинок культури був зачинений (том 1 а.с. 195). Зі змісту акту від 11.01.2012 року, складеного тими ж [PERSON], [PERSON], діловодом [PERSON] вбачається, що директор будинку культури [PERSON] відмовилась давати пояснення з приводу відсутності на роботі 08.01.2012 року з 19-00 до 21-00 год. (том 1 а.с. 196). Згідно акту від 15.01.2012 року, складеного депутатом сільської ради [PERSON], депутатом сільської ради [PERSON], жителем с. Тетерівка [PERSON], про те, що 15.01.2012 року з 20-00 до 21-00 год. Тетерівський будинок культури був зачинений (том 1 а.с. 193). В акті, складеному 18.01.2012 року спеціалістом-землевпорядником [PERSON], секретарем Тетерівської сільської ради [PERSON], діловодом [PERSON], зазначено, що [PERSON] відмовилась надати письмові пояснення з приводу відсутності на робочому місті 15.01.2012 року з 20-00 по 21-00 год. (том 1 а.с. 194) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили обставини, викладені у перелічених вище актах. Зазначили, що перевірку роботи будинку культури проводили згідно усної вказівки голови сільської ради. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] - художній керівник будинку культури, [PERSON] та [PERSON], які брали участь в художній самодіяльності в Тетерівському будинку культури, пояснили, що в січні - лютому 2012 року вони готувались до свята, присвяченого Дню закоханих, репетирували переважно на вихідних, репетиція починалась після обіду, займались до 21-00, іноді до 23-00 год. Разом з ними була присутня директор будинку культури [PERSON] 08.01.2012 року та 15.01.2012 року вони були на репетиції до 21-00 год., за [PERSON] після 21-00 приїздив чоловік з другом, вони всі разом їхали до міста (журнал судового засідання від 02.12.2013 року, том 2 а.с. 72-80). Свідки [PERSON] - чоловік позивача, та [PERSON] - колега по роботі [PERSON], пояснили, що починаючи з кінця 2011 року та на початку 2012 року у п'ятницю, суботу та неділю вони разом їздили до с. Тетерівка після 21-00 год. забирали [PERSON] додому після роботи. Це було викликано тим, що в листопаді 2011 року у вечірню пору доби було здійснено напад на будинок культури в той час, коли там знаходилась [PERSON], а тому по вихідних ввечері вони їздили за нею. Зі змісту табеля обліку робочого часу, складеного за січень 2012 року, підписаного головою Тетерівської сільської ради Мельничуком Л.П., вбачається, що 08.01.2012 року та 15.01.2012 року позивач [PERSON] була присутня на робочому місці протягом 8 годин, тобто повну тривалість робочого дня, відсутність на роботі протягом годин, вказаних в актах від 08.01.2012 року та 15.01.2012 року не знайшли свого відображення в табелі. Суд критично ставиться до показів свідків [PERSON] [PERSON], [PERSON], оскільки вони працювали та працюють на даний час в Тетерівській сільській раді, безпосередньо підпорядковані її голові - Мельничуку Л.П., з яким у [PERSON] виникли тривалі неприязні стосунки, про що їм було відомо. Крім того, відомості, викладені в актах, спростовуються іншими дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами (табель обліку робочого часу) та показами допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які суд вважає неупередженими та достовірними. 08.01.2012 року та 15.01.2012 року були вихідними днями - неділі. В судове засідання відповідач не надав докази, які б підтверджували, що працівники Тетерівської сільської ради, які складали акти про відсутність на робочому місці [PERSON], виконували свої обов'язки в неробочий час у вихідний день (розпорядження, наказ про створення комісії тощо) та були уповноважені здійснювати перевірку роботи будинку культури. Позивач в судовому засіданні зазначала, що голова сільської ради неправомірно змінював графік роботи, відповідно до якого повинні були працювати працівники будинку культури, не погоджував його з профспілковою організацією. Для інших працівників будинку культури в неділю був звичайний робочий день, який тривав до 18-00 год., а для неї - до 21-00 год. Пояснювала, що потреби працювати в неділю до 21-00 год. не було, оскільки у вечірній час не працювали ніякі гуртки та не проводились жодні заходи. Вона зверталась з проханням змінити графік роботи, встановити для неї такий же графік роботи як і для інших працівників будинку культури в неділю, проте отримала відмову (том 1 а.с. 93-94). Вважає, що таким чином Мельничук Л.П. намагався створити умови, за яких позивач звільнилась би з роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 52 КЗпП України передбачено, що для працівників установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п'ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51). Згідно з ч. 2 ст. 13 КЗпП України в колективному договорі встановлюються умови, зокрема, щодо режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку. Між відділом культури Житомирської районної державної адміністрації та районним комітетом профспілки працівників культури, уповноваженим на представництво трудовим колективом на 2011-2013 роки був укладений колективний договір (том 1 а.с. 237-248). Згідно абзацу 4 розділу 1 «Загальні положення» вказаного колективного договору його положення поширюються на працівників, в тому числі, сільських і селищних клубів. В пункті 5.3 розділу У «Режим роботи, тривалість робочого часу і відпочинку» визначено, що для працівників установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п'ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджує керівник відділу культури, сільський (селищний) голова та за погодженням з профспілковим комітетом з додержанням встановленої тривалості робочого тижня. Вказане положення колективного договору цілком відповідає ст. 52 КЗпП України. Графік роботи Тетерівського будинку культури був затверджений виконкомом Тетерівської сільської ради 17.11.2011 року (а.с. 221) і встановлено наступний режим роботи: середа-четвер з 09.00 по 13.00 год., з 14.00 по 18.00 год.; п'ятниця-субота з 12.00 по 16.00 год., з 19.00 по 23.00 год.; неділя з 12.00 по 16.00 год., 17.00 по 21.00 год.; понеділок-вівторок вихідні дні. Тривалість робочого часу становить 8 годин на день. Судом встановлено, що Тетерівською сільською ради неодноразово змінювався графік роботи для працівників будинку культури (том 1 а.с. 210, 211, 221) без обґрунтування, чим викликані такі зміни, графік не підписувався керівником закладу культури та не погоджувався з профспілковою організацією, що не відповідає ні вимогам КЗпП України, ні укладеному колективному договору. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що графік роботи, відповідно до якого позивач повинна була працювати, встановлено з порушенням вимог трудового законодавства, відповідач не довів належними та достовірними доказами, що є його обов'язком, що [PERSON] 08.01.2012 року та 15.01.2012 року допустила порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, а тому розпорядження № 3 від 18.01.2012 року про оголошення догани [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню. Відповідно до розпорядження № 7 Тетерівської сільської ради від 16.02.2012 року «Про звільнення [PERSON].» позивач була звільнена з посади директора будинку культури з 17.02.2012 року, відповідно до п. 4 ст. 40, ст. 43 КЗпП України. Підставами для звільнення вказані згода Житомирської районної організації профспілок працівників культури від 16.02.2012 року, акт про відсутність на робочому місці від 18.01.2012 року (том 1 а.с. 131). Згідно розпорядження Тетерівської сільської ради № 8 від 29.02.2012 року «Про звільнення [PERSON].» позивача звільнено з займаної посади з 29.02.2012 року, п. 1 розпорядження від 16.02.2012 року в частині «з 17 лютого 2012 року» вважати таким, що втратило чинність. З даним розпорядженням позивач була ознайомлена 29.02.3012 року (том 1 а.с. 97). В самому розпорядженні відсутнє обгрунтування, що стало причиною для внесення змін до розпорядження від 16.02.2012 року. Відповідно до акту від 18.01.2012 року, складеного [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], директор будинку культури [PERSON] була відсутня на робочому місці з 9-40 год. по 14.00 год. Згідно акту від 19.01.2012 року, складеного касиром Тетерівської сільської ради [PERSON], працівником сільської ради [PERSON], спеціалістом-землевпорядником [PERSON], [PERSON] відмовилась надати письмові пояснення з приводу відсутності на робочому місці 18.01.2012 року. Зі змісту пояснень [PERSON], направлених голові Тетерівської сільської ради Мельничуку Л.П. рекомендованим листом з повідомленням, вбачається, що [PERSON] не погоджувалась з обставинами, викладеними в акті від 18.01.2012 року, заперечувала, що була відсутня на робочому місці (том 1 а.с. 51). В пункті 1.1. Посадової інструкції директора клубного закладу, затвердженої сільським головою 07.12.2009 року, погодженої Начальником відділу культури та туризму 04.12.2009 року, зазначено, що призначення на посаду директора клубного закладу та звільнення з неї здійснюється наказом сільської ради за згодою відділу культури і туризму, з дотриманням вимог Кодексу законів про працю України (том 1 а.с. 233). Під час розгляду справи судом встановлено, що під час звільнення [PERSON] не було одержано згоду відділу культури і туризму на її звільнення. Посилання в розпорядженнях № 7 від 16.02.2012 року та № 8 від 29.02.2012 року на те, що була отримана згода відділу культури та туризму на звільнення [PERSON] відсутнє. В судовому засіданні 08.05.2014 року судом було відмовлено в приєднанні до матеріалів справи листа голови Тетерівської сільської ради від 16.02.2012 року на ім'я начальника відділу туризму та культури Житомирської райдержадміністрації з проханням надати згоду на звільнення [PERSON] Відповідно до ст. 131 ЦПК України докази повинні бути подані суду в попередньому судовому засіданні, а якщо попереднє судове засідання по справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. В подальшому докази судом не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подані несвоєчасно з поважних причин. В судовому засіданні представник відповідача не навів обґрунтованих мотивів щодо неможливості подачі вказаного документу до початку розгляду справи по суті. Справа перебувала в провадженні суду з 28.03.2012 року, двічі починався розгляд справи по суті, що було викликано зміною складу суду, посилання в розпорядженні про звільнення [PERSON] на одержання згоди на її звільнення у відділі культури та туризму було відсутнє, а тому суд вважає, що на момент звільнення [PERSON] такої згоди отримано не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що при звільненні [PERSON] була порушена процедура звільнення, а тому розпорядження № 8 від 29.02.2012 року підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі з 01.03.2012 року. Не відповідає обставинам справи посилання представника відповідача, що позивач звернулась до суду з пропуском встановленого місячного строку з вимогою про поновлення на роботі. Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення йому копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач була звільнена з роботи з 29.02.2012 року, в цей же день отримала копію наказу про звільнення, до суду звернулась 28.03.2012 року, тобто в межах місячного строку. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до ч. 3 п. 2, п. 5, 8 Порядку середньомісячна заробітна плата, у випадку нарахування середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, обчислюється з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються одноразові виплати (матеріальна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо), а також виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (п. 4 Порядку). Позивач була звільнена з займаної посади з 29.02.2012 року (останній день звільнення є останнім днем роботи), відтак позивач відпрацювала два повних календарних місяці напередодні звільнення. Зі змісту довідки Тетерівської сільської ради № 94 від 22.04.2014 року вбачається, що [PERSON] за січень-лютий 2012 року отримала заробітну плату в сумі 2101 грн. 28 коп., фактично відпрацювала 27 робочих дні, її середньоденний заробіток склав 77 грн. 82 коп. (том 2 а.с. 160). Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 42567,54 грн. за період з 01.03.2012 року по 08.05.2014 року, виходячи з наступного розрахунку - 547 робочих дні х 77,82 грн. = 42567, 54 грн. Вказана сума визначена без врахування податків та обов'язкових платежів. Суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, оскільки тривалість розгляду справи в суді не була допущена з вини позивача. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач внаслідок незаконного звільнення зазнала моральних страждань, протягом часу розгляду справи в суді не змогла працевлаштуватись, складнощі в працевлаштуванні обумовлені і тим, що в трудовій книжці міститься запис про звільнення її з посади за порушення трудової дисципліни - прогул, протягом значного періоду позивач переживає суттєві душевні та емоційні переживання, втратила нормальні життєві зв'язки, що вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. З урахуванням тривалості перенесених моральних страждань, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд стягує з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 гривень. В задоволенні решти вимог про стягнення моральної шкоди суд відмовляє за безпідставністю. Зі змісту розпорядження № 1 від 04.01.2012 року, яке видано на підставі ст. 21 Закону України «Про культуру», вбачається, що керівники установ, в тому числі художні керівники, що належать до комунальної власності Тетерівської сільської ради, були попереджені про зміну істотних умов праці та введення контрактної форми договору з 15.03.2012 року, за підсумками конкурсного відбору та рішенням ради в т.ч. із тими, що працювали на умовах безстрокового трудового договору (том 2 а.с. 152). На виконання вказаного розпорядження 03.02.2012 року в засобах масової інформації було розміщено оголошення про проведення конкурсу на заміщення посад директора будинку культури та художнього керівника (том 1 а.с. 128). Стаття 21 Закону України «Про культуру» визначає особливості трудових відносин та працевлаштування в закладах культури, частиною 1 якої передбачено, що керівники закладів культури призначаються на посаду шляхом укладення з ними трудового договору (контракту). Укладення контракту регулюється виключно законами України. В силу частини 2 цієї ж статті вбачається, що формування кадрового складу (художнього та артистичного, крім технічного персоналу) закладів культури здійснюється на конкурсній основі. За результатами конкурсу укладається трудовий договір у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Контракт є особливою формою трудового договору, сфера застосування якого визначається законами України (ч. 3 ст. 21 КЗпП України). Контракт укладається між власником або уповноваженим ним органом та працівником підприємства при прийомі на роботі. В частині 2 статті 32 КЗпП України визначено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Зі змісту цієї ж норми вбачається, що зміною істотних умов праці є зміна систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших. Укладення контракту є формою укладення трудового договору, а не зміною істотних умов праці. Сфера застосування контракту визначається виключно законами, тобто лише закон визначає перелік посад, при прийнятті на які з працівниками укладаються контракти. Закон України «Про культуру», яким передбачено укладення з керівником будинку культури контракту, набрав чинності з 12.01.2011 року. Позивач [PERSON] працювала на посаді директора будинку культури с. Тетерівка з 15.02.2007 року на умовах безстрокового трудового договору, на момент укладення з нею трудового договору обов'язкове укладення контракту не передбачалось. Нормами КЗпП України не передбачено обов'язкове переукладення безстрокового трудового договору на контракт у разі прийняття закону, який визначає необхідність укладення з працівниками трудового договору у вигляді контракту. Якщо працівник вже обіймав посаду на умовах звичайного безстрокового трудового договору, то з прийняттям відповідного нормативно-правового акта, що передбачає можливість застосування контракту, власник може запропонувати працівникові переукласти звичайний трудовий договір на контракт, але якщо працівник відмовиться, трудові відносини продовжуються у звичайному правовому режимі. Здійснюючи аналіз змісту ст. 21 Закону України «Про культуру», як на підставу винесення вказаного вище розпорядження, можна зробити висновок, що контракт укладається лише з керівниками закладів культури. В даній нормі закону не передбачено, що призначення на посаду керівника закладу культуру здійснюється за наслідками конкурсного відбору. На конкурсній основі укладається звичайний трудовий договір з художнім та артистичним складом закладу культуру. Конкурс проводиться відповідно до Порядку укладення трудового договору за результатами проведення конкурсу на заміщення вакантних посад художнього та артистичного персоналу закладів культури, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1251 від 07.12.2011 року. В розпорядженні № 1 від 04.01.2012 року взагалі не визначено конкретний перелік посад, робота на яких буде здійснюватись на підставі контракту, формулювання «керівники установ, в тому числі художніх керівників, що належать до комунальної власності Тетерівської сільської ради» є неточним та неконкретизованим. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що винесення вказаного розпорядження не відповідає вимогам закону, призвело до порушення трудових прав позивача, а тому воно підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про судовий збір», виходячи з того, що суд задовольняє майнові вимоги позивача в загальній сумі 43597,54 (42597,54 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу та 1000,00 грн. моральної шкоди) та вимоги немайнового характеру, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 679,27 грн.

Outcome: approved