Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді частки квартири [ADDRESS] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його матір [PERSON] , яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, тобто фактично прийняла спадщину після смерті сина. Однак, [INFO] [PERSON] померла та за життя до нотаріальної контори не зверталась, свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] не отримувала. З 2008 року та по день смерті [PERSON] , позивач проживала однією сім`єю в цивільному шлюбі без його реєстрації. Після смерті [PERSON] , позивач залишилась проживати за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] до часу її смерті. З 2008 року до 2013 року позивач та [PERSON] винаймали квартиру, а у січні 2013 року переїхали проживати до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де проживали одною родиною. За життя [PERSON] багато хворіла, та позивач доглядала за нею, купувала ліки. Після смерті [PERSON] , позивач постійно доглядала за [PERSON] , готувала їсти, оскільки самостійно вона пересуватись не могла. За час спільного життя позивач та [PERSON] робили ремонт в квартирі, купували меблі та техніку, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Позивач зазначає, що оскільки вона проживала з [PERSON] та [PERSON] одною сім`єю більше п`яти років до часу їх смерті, вона вважається спадкоємцем 4 черги та такою, що фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки інших спадкоємців остання не мала. 12 грудня 2019 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Скоробогатько О.В. зі заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою нотаріуса від 13.05.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. У зв`язку із викладеним, просила встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її сина [PERSON] , встановити факт спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 листопада 2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду, залучено до участі у справі третіх осіб. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 березня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Позивачі та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, в подальшому надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача надала до суду заяву в якій позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини та факту спільного проживання залишила на розсуд суду, в частині позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування просила відмовити, оскільки обов`язок з оформлення спадщини покладений на нотаріуса. Третя особа надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що була знайома з [PERSON] , також знає, що у неї був син, який проживав з нею у квартирі. У 2013 році познайомилась з позивачкою, коли вона почала проживати по вул. Миколаївській. Коли [PERSON] почала хворіти, позивачка замовляла їй спеціальні ліки. [PERSON] часто знаходилась у лікарні, а коли вона травмувалась, позивачка за нею доглядала. Коли помер чоловік позивачки, похованням займалась вона, після цього продовжила піклуватись та доглядати за [PERSON] . Родичів у [PERSON] не було, та після її смерті її похованням також займалась позивачка. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що знає позивачку з 2010-2011 року, вона проживала зі своїм цивільним чоловіком та його матір`ю однією сім`єю. Вона часто бувала у квартирі позивачки, вони ходили один до одного у гості. Позивачка допомагала робити у квартирі ремонт, вона проживала у залі а [PERSON] жила на кухні, яка поєднана з невеликою кімнатою. Чоловік позивачки працював на фірмі та помер у 2018 році, його похованням займалась позивачка. Після смерті чоловіка, позивачка доглядала за [PERSON] , вона купляла продукти харчування, ліки. Вона бачила у квартирі особисті речі та одяг позивачки. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що була знайома з [PERSON] з 1998 року, позивачка її невістка, вони проживали разом. Їй не відомо, чи перебувала позивачка у зареєстрованому шлюбі з сином [PERSON] . Позивачка робила у квартирі ремонт, купляла продукти харчування. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.06.2018 року. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.10.2019 року. Померлий [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.02.1973 року, та копією свідоцтва про укладенню шлюбу серії [NUMBER] , виданого 17.05.1978 року. [PERSON] та [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 30.05.1994 року, зареєстрованому в реєстраційній книзі за № 20911. [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] , виданого 02.04.1997 року та копією паспорту серії [NUMBER] , виданого 27.12.1997 року. Як вбачається з копій актів ОСББ «Миколаївська 80» від 27.01.2020 року та 01.06.2020 року, в період з січня 2013 року у квартирі [ADDRESS] проживали [PERSON] по день смерті [INFO] , [PERSON] по день смерті [INFO] , [PERSON] проживає по теперішній час. Факт спільного проживання позивачки [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] також підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 64101913 від 26.03.2021 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилась. 12.12.2019 року позивачка [PERSON] звернулась із заявою до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Скоробогатько О.В. про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги. Як вбачається з копії спадкової справи після смерті [PERSON] , інших спадкоємців крім позивача, не має. Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Скоробогатько О.В. від 13.05.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, оскільки [PERSON] проживала разом з [PERSON] на час його смерті, що підтверджується поясненнями свідків та відомостями про їх місце реєстрації, та інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] , окрім [PERSON] , не було, остання вважається такою, що прийняла спадщину у повному обсязі прав та обов`язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Згідно ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7«Про судову практику у справах про спадкування» до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 2013 року по час смерті [PERSON] [INFO] , проживала разом з нею однією сім`єю, оскільки вони проводили разом дозвілля, відзначали свята, позивачка приймала участь в ремонті кварти, оплаті комунальних послуг, купувала продукти харчування та ліки, доглядала за [PERSON] під час її хвороби, що свідчить про те, що вони мали взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом. Зазначені обставини підтверджуються достатніми та допустимими доказами. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, ст. 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право вона не в змозі реалізувати, з огляду на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим звернулась за судовим захистом зазначеного права. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , тобто скористалась своїм правом на прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У зв`язку із встановленням факту проживання позивачки однією сім`єю зі спадкодавцем, суд дійшов висновку, що підлягають захисту права позивача в обраний нею спосіб, шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно, оскільки позивачкою дотримано всіх визначених законодавством обставин для набуття права власності на спадщину, однак своє право вона не в змозі реалізувати. Визнання такого права на спадкове майно відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, оскільки за змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача, що позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування не підлягають задоволенню, оскільки це питання повинно вирішуватись нотаріусом, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину, що перешкоджає в реалізації позивачкою своїх спадкових прав, при цьому спадкодавець [PERSON] за своє життя не оформила своїх спадкових прав на Ѕ частину квартири, після смерті сина [PERSON] , що унеможливлює в подальшому оформлення позивачем свого права на спадщину нотаріальним шляхом. На підставі ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1268, 1269, 1297 ЦК України, ст. 3 СК України,

Outcome: approved