Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.02.2016, мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки спільне життя між ними не склалося, у них різні погляди на шлюб та сім`ю, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивачка змушена звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 27.12.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивачка у підготовчому засіданні зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у позові. Також пояснила суду, що вони з відповідачем з лютого 2019 року не проживають разом, тому вона наполягає на розлученні. Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та пояснив суду, що дійсно вони з позивачем проживають окремо, строк на примирення йому не потрібен, оскільки сім`я розпалась, а відтак він згоден на розлучення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 19.02.2016 року укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві (а/з № 129), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення сторін, позивач та відповідач з лютого 2019 року проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача та підлягає відшкодуванню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме у розмірі 384,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved