Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом та просить суд розірвати шлюб між ним і відповідачкою, який зареєстрований 21 травня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №463. Позовні вимоги мотивовані тим, що у них з відповідачкою відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя, сімейні відносини та несумісність характерів. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство ними не ведеться, сторони тривалий час проживають окремо за різними адресами. В судове засідання сторони не з'явились, в письмовій заяві від 06.03.18р. позивач просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та в разі неявки відповідача наполягає на винесенні заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив на позов не надавала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд з'ясував наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 травня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №463. Прізвища після укладення шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON] (а. с. 8). Від шлюбу позивач та відповідач неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя та припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. В судовому засіданні встановлено, що у сторін різні характери, погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. В теперішній час сторони мешкають за різними адресами, спільне господарство не ведуть, шлюб фактично розпався. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Тому, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України - шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 113 СК України - особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір стягується з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved