Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просила стягнути з відповідача на її користь суму інфляційних витрат в розмірі 1276,20 грн. та суму 3% річних в розмірі 514 грн. 56 коп. за час невиконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у справі № 320/7214/15-ц з січня 2016 року по серпень 2016 року, а також судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 700,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року стягнуто з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 25\~000,00 грн. та кошти за оплату судового збору в розмірі 1\~250,00 грн. Рішення набрало законної сили та 02 грудня 2015 року за вказаним рішенням був виданий виконавчий лист, який був предявлений до органів державної виконавчої служби. 11 грудня 2015 року за вказаним виконавчим листом була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. В ході проведення виконавчих дій відповідачем була частково сплачена сума боргу в розмірі 135,68 грн., 45,22 грн., 45,22 грн., однак до теперішнього часу сума боргу відповідачем в повному обсязі сплачена не була, в звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на підставі ст.625 ЦК України суму інфляційних витрат в розмірі 1276,20 грн. та суму 3% річних в розмірі 514 грн. 56 коп. за час невиконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у справі № 320/7214/15-ц з січня 2016 року по серпень 2016 року. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, наполягає на задоволенні позовної заяви, просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить прийняти рішення на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв представників позивача та третьої особи про слухання справи за їх відсутності та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] (інн [NUMBER]) на користь [PERSON] (інн [NUMBER]) в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 (двадцять пять тисяч) гривень. Стягнуто з [PERSON] (інн [NUMBER]) на користь [PERSON] (інн [NUMBER]) кошти за оплату судового збору в розмірі 1 250 гривень. В іншій частині позову [PERSON] відмовлено. Судове рішення набрало законної сили та за вказаним рішенням був виданий виконавчий лист. 11 грудня 2015 року у виконання ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та відповідачу (боржнику) був наданий строк для добровільного виконання рішення у строк до 17 грудня 2015 року Згідно листа Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 7160/29 від 25 травня 2016 року органом державної виконавчої служби були здійснені заходи щодо примусового виконання рішення суду, однак майно, на яке можливо звернути стягнення у відповідача (боржника) відсутнє та він не працює. За час проведення виконавчих дій відповідачем (боржником) на користь позивача було сплачено 135,68 грн., 45,22 грн., 45,22 грн. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вказана стаття регламентує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом\~статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення»\~індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Стаття 625\~ЦПК України\~регулює зобов'язальні правовідносини, тобто\~поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5\~ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень\~ст. 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Вищевикладене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України та більш узгоджується з нормами діючого законодавства, аніж на яку посилається позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги.. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16\~січня\~2013\~р. №\~10-74/0/4-13). Таким чином,

Outcome: dismissed