Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 5.12.1998 року сторони уклали між собою шлюб. В період зареєстрованого шлюбу [INFO] року у них народилась донька [PERSON] та [INFO] року - син [PERSON]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2010 року шлюб між сторонами по справі було розірвано, а з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх його доходів щомісяця. 19.11.2017 року доньці виповнилось 18 років. На даний час вона є студенткою факультету історії і міжнародних відносин Ужгородського національного університету другого курсу денної форми навчання на контрактній основі. Строк навчання закінчується [INFO] року. Оскільки [PERSON] навчається на стаціонарній денній формі, не має часу працювати, а навчання потребує значної витрати часу, тому просять стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 5000 грн. щомісяця як матеріальну допомогу з 19.11.2017 року до досягнення дитиною 23 років, оскільки відповідач працює, має можливість надавати таку допомогу. Позивач сплачує грошові кошти за навчання дитини, оренду квартири, переїзди по м. Ужгороду та між [PERSON] та Ужгородом, купує канцтовари, витрачає кошти на утримання доньки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав, пояснивши, що після досягнення донькою [PERSON] повноліття 19.11.2017 року за вказівкою державного виконавця він продовжує сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх його доходів щомісяця. Тобто, він розуміє, що продовжує забезпечувати утримання доньки [PERSON]. Крім того, він також надавав грошові кошти на вступ до ВУЗу та навчання в ньому. Заслухавши сторони, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.198 СК України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як встановлено у судовому засіданні, 5.12.1998 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів з філією Державного центру розвитку сімї, актовий запис №1363 (а.с.9). В період зареєстрованого шлюбу [INFO] року у них народилась донька [PERSON] (а.с.10) та [INFO] року - син [PERSON] (а.с.11). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2010 року шлюб між сторонами по справі було розірвано, а з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх його доходів щомісяця з 19.07.2010 року до досягнення повноліття дітей (а.с.12-13). Згідно п.1, ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як наголошує п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 19.11.2017 року доньці [PERSON] виповнилось 18 років (а.с.10). Як вбачається з копії довідок №92 від 19.09.2017 року, №142 від 15.11.2017 року та №210 від 20.03.2018 року [PERSON] на даний час є студенткою 2 курсу факультету історії і міжнародних відносин Ужгородського національного університету денної форми навчання, строк навчання закінчується [INFO] року (а.с.14-16). Навчання відбувається на платній основі, вартість якого сплачує позивач, що підтверджується дублікатами квитанцій (а.с.17-20). Вказані вище обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і не заперечувались учасниками справи. Як передбачає ч.3, ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1, ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом, хоча відповідач і не погодився з вимогами позову щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, але суд приходить до висновку, що аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі, а не в частці від щомісячного доходу відповідача, як бажає позивач. У відповідності до ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки донька відповідача [PERSON] продовжує навчання у навчальному закладі на денній формі, при цьому вона не має часу на працевлаштування і потребує матеріальної допомоги на харчування, одяг, взуття, витрати, повязані з проїздом до місця навчання, оренду житла, оплату контракту за навчання, тощо, а відповідач, її батько, має можливість надавати їй матеріальну допомогу, так як є працездатною особою і працевлаштований, враховуючи його фінансовий, майновий стан та стан його здоровя, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання доньки в розмірі 5000 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду 27.04.2018 року, як передбачено ч.1, ст.191 СК України, а не з дня вступу до ВУЗу, і до [INFO] року дня закінчення навчання дитини у зазначеному вище закладі, як зазначено у диспозиції ст.199 СК України, а не до досягнення 23 років, оскільки не надано позивачем доказів продовження навчання дитини після [INFO] року. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 768 грн. 40 коп. судового з бору, від якого була звільнена позивач при зверненні до суду.

Outcome: partial