Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 липня 2019 року вона домовилась з відповідачем про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та в цілому складається із: літ. А - житловий будинок, літ. Б, Г - сараї, літ. В - баня, літ. Д - вбиральня, № 1, 2 - огорожа, № 3 - спорудження. Будинок розташований на земельній ділянці розміром 0,0626 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5124110100:02:002:0284, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).В той же день сторонами було укладено відповідний письмовий договір купівлі-продажу. Позивач передала відповідачу обумовленні договором гроші, а відповідач передала [PERSON] ключі від будинку. Через деякий час позивач звернулась до відповідача з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства - посвідчити договір в нотаріальному порядку. Однак відповідач повідомила, що не може цього зробити, оскільки на момент укладення договору вона не була власником нерухомого майна зазначеного в договорі купівлі-продажу. Вона тільки почала процес оформлення спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Про існування цих обставин, позивач до укладення договору не знала. Перед укладенням угоди спільні знайомі запевнили, що саме відповідач є власником зазначеного в договорі купівлі-продажу нерухомого майна. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Златі Д.С., відповідно до якої він просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 19 липня 2019 року сторони домовились про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та в цілому складається із: літ. А - житловий будинок, літ. Б, Г - сараї, літ. В - баня, літ. Д - вбиральня, № 1, 2 - огорожа, № 3 - спорудження. Будинок розташований на земельній ділянці розміром 0,0626 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5124110100:02:002:0284, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).В той же день ними було укладено відповідний письмовий договір купівлі-продажу. Позивач передала відповідачу обумовленні договором гроші, а відповідач передала [PERSON] ключі від будинку. Через деякий час позивач звернулась до відповідача з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства - посвідчити договір в нотаріальному порядку. Однак відповідач повідомила, що не може цього зробити, оскільки на момент укладення договору вона не була власником нерухомого майна зазначеного в договорі купівлі-продажу. Вона тільки почала процес оформлення спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Про існування цих обставин, позивач до укладення договору не знала. Перед укладенням угоди спільні знайомі запевнили, що саме відповідач є власником зазначеного в договорі купівлі-продажу нерухомого майна. Таким чином на момент укладання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 0,0626 га, кадастровий № 5124110100:02:002:0284, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відповідач не була власником цього майна, а тому придбане позивачем нерухоме майно було відчужено особою, яка не мала на це право, про що позивач не знала. Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Позивач, як добросовісний набувач, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України набула право власності на спірне нерухоме майно, оскільки придбала його у відповідача, яка не мала права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, суд приходить до висновку, що житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 0,0626 га, кадастровий № 5124110100:02:002:0284, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), не може бути витребуваний у позивача. Тобто[PERSON] правомірно володіє та користується спірним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи, аналізу доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved