Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 10.10.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис за №2040. У позові позивач зазначає, що вони мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду сім`ї позивач називає те, що останнім часом їх шлюбні відносини не складались, в результаті чого вони припинили спільне проживання, шлюбних відносин не підтримують, доньку разом не виховують, спільне господарство не ведуть, позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам сім`ї, що стало підставою для звернення до суду. У визначений судом строк відповідач надав до суду відзив, відповідно до якого визнав вимоги про розірвання шлюбу та не заперечував щодо їх задоволення, вказуючи, що сім`я їх розпалась, а існування шлюбу суперечить його інтересам. Також просив суд визначити місце проживання їх спільної дитини із позивачем та зазначив, що не планує нести витрати пов`язані із розглядом справи. У підготовче судове засідання позивач не з`явилась, у заяві, яку направила до суду, зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце цього засідання, в судове засідання не з`явився, утім це не перешкоджає розгляду справи по суті за наявності відзиву. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.223 ЦПК України, тому проводить його в даному підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних у справі матеріалів, при цьому не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10.10.2014, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , на що вказує свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Сторони не бажають миритись, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, про що зазначили у заявах по суті. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Зважаючи на те, що сторони не мають наміру на збереження шлюбу, наполягають на розлученні, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, їх шлюб втратив ознаки сім`ї, тому суд дійшов до переконання, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, отож позов слід задовольнити. Крім цього, відповідач позов у цій частині визнав. З огляду на викладене, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу слід задовольнити у повному обсязі. Вимоги відповідача про визначення місця проживання дитини не підлягають розгляду судом в рамках даної справи, оскільки не є предметом цього спору. Згідно ст.113 СК України, суд відновлює позивачеві її дошлюбне прізвище на її прохання. Вирішуючи питання судових витрат суд керується Главою 8 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (пункт 1 частини другої статті 141 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач при пред`явленні позову сплатила судовий збір у розмірі 768, 40 гривень, отож він підлягає до стягнення із відповідача на її користь. Також суд вважає доведеними понесені позивачем інші судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, оскільки в підтвердження цьому надано договір про надання правової допомоги в якому детально обумовлена сума за виконану адвокатом роботу, яка є спів мірною виконаній роботі, а також додано квитанція про перерахування цих грошових коштів №34 від 31.01.2019, отож вони також підлягають до стягнення із відповідача. Відповідно доч.1ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.ст. 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved