Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, обґрунтовуючи яку зазначила, що з 26 лютого 1999 року її мати [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в лютому 2006 року [PERSON] склав на ім'я позивачки - [PERSON] заповіт, який був посвідчений секретарем Великодмитровицької сільської ради, даним заповітом [PERSON] все своє майно заповів [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді будинку та земельної ділянки у [ADDRESS] 21 березня 2012 року позивачці стало відомо від секретаря Великодмитровицької сільської ради про те, що 07 грудня 2011 року за два тижні до смерті [PERSON] склав новий заповіт яким все своє майно заповів сину від першого шлюбу [PERSON]. Позивачка вважає заповіт складений [PERSON] 07 грудня 2011 року таким, що суперечив дійсному волевиявленню вітчима, оскільки останній вчинив його під час загострення хвороби, під впливом сестри та в час, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тим більше, що вітчим взагалі ніколи не спілкувався зі своїм сином - [PERSON] після розірвання шлюбу в 1998 році. Також у своєму позові позивачка зазначила, що у 2011 році у [PERSON] було діагностовано рак легенів з метастазами у головний мозок. З 07 листопада по 13 грудня 2011 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Київському міському клінічному онкологічному центрі, де отримував лікування та сильнодіючі наркотичні знеболюючі. Зважаючи на те, що вітчим [PERSON] отримував важке лікування, не впізнавав людей, розмовляв нерозбірливо, тому при складанні заповіту 07 грудня 2011 року він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вважаючи, що її права оспорюваним заповітом порушені позивачка звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали в повній мірі, надали пояснення аналогічні викладеному в позовній заяві та в зв'язку з тим, що оскаржуваний правочин вчинений особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, вважають, що оспорюваний заповіт має бути визнаний судом недійсним. Відповідач в судове засідання не з'явився. Справа слухалась за участю його представників, які проти позовних вимог заперечили та пояснили, що [PERSON] був цілком здоровим та під час складання заповіту на ім'я свого сина [PERSON] цілком усвідомлював значення своїх дій та повністю ними керував. Третя особа, Великодмитровицька сільська рада проти задоволення позовних вимог заперечила. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснив, що заповіт який посвідчувала секретар сільської ради укладався за всіх умов передбачених чинним законодавством, секретар сільської ради перевірив дієздатність заповідача, окрім того його родичами були надані документи що підтверджували його дієздатність - консультативний висновок та медичну довідку про проходження психіатричного огляду. Будучи допитаною у судовому засіданні секретар Великодмитровицької сільської ради [PERSON], пояснила суду, що при укладенні оскаржуваного заповіту, нею було здійснено всі заходи, щодо перевірки дієздатності та правоздатності заповідача, особу [PERSON] перевірено, окрім того останній повністю усвідомлював значення своїх дії. В зв'язку з чим, вважає, що правочин був вчинено правомірно, тому позов є таким, що не підлягає задоволенню. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що на їх погляд при спілкуванні [PERSON] був психічно здоровим, врівноваженим та спокійним і також зазначали, що [PERSON] спілкувався з сином, цікавився його навчанням та допомагав коштами та підтвердили, що заповіт на користь сина [PERSON] склав маючи на це свою добру волю. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що заповіт складений покійним [PERSON] в період його хвороби на користь його сина [PERSON] суперечить його волевиявленню, оскільки заповіт був складений під впливом сестри покійного, в період, коли заповідач не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок того, що отримував сильне лікування, внаслідок чого міг не впізнавати деяких людей та розмовляв нерозбірливо. При цьому вказані свідки зазначили що [PERSON] зі своїм сином [PERSON] не спілкувався після того, як розлучився з його матір'ю. За клопотанням представників позивачів ухвалою суд 08 травня 2013 року була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза для визначення стану заповідача у момент складання ним заповіту. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» і роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість. Вислухавши доводи сторін, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджених наявних у справі доказів, заслухавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Відповідно до акту № 33-ц посмертної судово-психіатричної експертизи, який був складений комісією КЗ КОР «ОПНМО»ВАСПЕ 31 січня 2014 року встановлено, що [PERSON] станом на 07 грудня 2011 року страждав на органічний психічний розлад (МКХ-10. F09), із вираженою астенією депресією, порушенням когнітивних здібностей, маячними включеннями, тому він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати нами. Згідно ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, суд з врахуванням акту посмертної судово-психіатричної експертизи приходить до висновку, що [PERSON] в момент вчинення правочину, а саме складання заповіту на ім'я [PERSON] 07 грудня 2011 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати нами, тому даний правочин, а саме заповіт складний [PERSON] 07 грудня 2011 року, який посвідчений секретарем Великодмитровицької сільської ради слід визнати не дійсним у відповідності з ч. 1 ст. 255 ЦК України. В зв'язку з цим, вищевказаний правочин визнається судом недійсним, як такий що вчинений особою, яка в момент його вчинення не в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Особливість заповіту полягає в тому, що цивільно-правові наслідки настають не негайно, після належного волевиявлення у відповідній формі, а лише після смерті особи, яка його уклала. Тому питання щодо дійсності заповіту зацікавлені особи можуть ініціювати лише після смерті спадкодавця, тобто після відкриття спадщини, коли заповіт набуває реальної сили. Частина 1 статті 1234 ЦК України передбачає, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (частина 2 статті 1234 ЦК України). Відповідно до статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Судом встановлено, що 07 грудня 2011 року секретарем Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області [PERSON] було посвідчено заповіт [PERSON], яким він все своє майно заповів [PERSON]. До цього [PERSON] своїм заповітом 02 лютого 2006 року своє майно заповів позивачці по даній справі - [PERSON]. [INFO] року [PERSON] після тяжкої хвороби помер в с. Великі Дмитровичі, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Причиною смерті [PERSON] стала онкологічна хвороба якою він страждав близько року та лікувався в закладах охорони здоров'я, зокрема з 03 по 06 січня у Обухівській ЦРЛ, з 24 жовтня до 07 листопада 2011 року в торакопульмонологічному центрі КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня», з 07 листопада по 13 грудня 2011 року у Київському міському онкологічному центрі звідки був виписаний до дому де й помер [INFO] року. За час перебування у Київському міському онкологічному центрі [PERSON] з 12 листопада до 13 грудня отримував внутрішньовенно морфін, сибазон та оксибутірат натрію, що є сильнодіючими наркотичними ліками з широкими побічними ефектами. Допитаний у судовому засіданні судовий експерт [PERSON] пояснив, що висновок складений ним є повним ґрунтовним та об'єктивним. Експертиза проводилась комісією експертів згідно медичної документації тому висновок складений ним прийнятий на основі всіх необхідних даних. Додатково експерт пояснив, що консультативний висновок та медична довідка про проходження психіатричного огляду, що містяться в матеріалах справи неможливо брати до уваги, оскільки психіатр, при обстеженні особи в такому стані не міг видати такі довідки, так як психічний стан заповідача у момент складання ним заповіту та на момент обстеження лікарем [PERSON] був психічно не стабільним в результаті отримуваного лікування та розвитку хвороби. Вислухавши доводи сторін, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджених наявних у справі доказів, заслухавши свідків, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Покази свідків на переконання суду не є джерелом доказів у даній справі, оскільки дані особи не є фахівцями в галузі судової психіатрії та не мають спеціальних знань, а тому не можуть дати повну характеристику [PERSON] в момент складання останнім заповіту. Консультативний висновок та медичну довідку про проходження психіатричного огляду [PERSON] також не можливо розглядати як доказі в силу їх неправильного оформлення та суперечливості їх змісту відповідним посадовим інструкціям. При прийнятті рішення суд надає перевагу акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 33-ц, який був складений комісією КЗ КОР «ОПНМО»ВАСПЕ 31 січня 2014 року та показам експерта, що були надані ним у судовому засіданні. Оскільки вони ґрунтуються на науковому підході та є спеціальними знаннями, якими суд не володіє. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що на момент складання заповіту від 07 грудня 2011 року [PERSON], не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними,а тому є всі підстави для визнання складеного ним заповіту недійсним. На підставі ст.88 ЦПК України на відповідача слід покласти судові витрати у справі.

Outcome: approved