Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, який обґрунтувала тим, що вона є онукою [PERSON], яка була власницею житлового будинку [ADDRESS]. 29.04.2004 року [PERSON], діючи на підставі довіреності її бабусі [PERSON], подарував вказаний будинок [PERSON], який в свою чергу 23.03.2005 року продав будинок [PERSON], а 24.10.2014 року будинок було продано [PERSON] Вважає, що договір дарування від 29.04.2004 року був укладений з істотним порушеннями законодавства, оскільки довіреність, якою було уповноважено [PERSON] на відчуження вказаного будинку, не містить ім'я обдаровуваного, а також правочин по відчуженню будинку був вчинений без дозволу органів опіки та піклування, враховуючи, що на момент укладання договору дарування позивачка була неповнолітньою, у зв'язку з чим просить визнати договір дарування недійсним. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явились та не повідомили про причини своєї неявки. Представник третьої особи заперечувала проти задоволення позову, з тих підстав, що позивачка була зареєстрована у даному будинку після свого повноліття, а також вказала, що З.У. «Про охорону дитинства» в частині отримання дозволу від органів опіки і піклування при укладанні договорів щодо відчуження житла поширюється лише на батьків неповнолітніх дітей. Суд вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.08.2003 року за [PERSON] визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO] (а.с. 45-47). Згідно довіреності від 05.05.2003 року, що посвідчена нотаріусом м. Єкатиренбурга, Свердловської області, Російської Фелерації Сотіною Т.В., [PERSON] уповноважила [PERSON] зокрема подарити [PERSON] будинок [ADDRESS] (а.с. 50). Відповідно до договору дарування жилого будинку від 29.04.2004 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON] за дорученням, посвідченим нотаріусом м. Єкатиренбурга, Свердловської області, Російської Фелерації Сотіною Т.В. 05.05.2003 року, уклали договір про те, що [PERSON] безоплатно передала, а [PERSON] прийняв у власність жилий будинок [NUMBER] з надвірними будівлями по [ADDRESS] (а.с. 44). Відповідно до ч. 4 ст. 720 ЦК України договір дарування від імені дарувальника може укласти його представник. Доручення на укладення договору дарування, в якому не встановлено імені обдаровуваного, є нікчемним. Таким чином доводи позивача стосовно відсутності в довіреності від 05.05.2003 року імені обдаровуваного судом до уваги не приймаються, оскільки у вказаній довіреності обдаровуваним зазначено [PERSON], якому, на підставі договору дарування від 29.04.2004 року, було відчужено житловий будинок [ADDRESS]. Доводи позивача стосовно недійсності договору дарування, у зв'язку з його укладенням без дозволу органів опіки та піклування судом також до уваги не приймаються виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Частиною 3 статті 17 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. За частинами 1, 4 статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, за змістом ст.ст. 64, 156 ЖК України онуки власника будинку не є членом його сім'ї у розумінні положень цих статей, а отже [PERSON], автоматично не набувала прав на користування будинком [NUMBER] по [ADDRESS]. Крім того, З.У. «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», яким передбачено необхідність отримання дозволу органів опіки та піклування для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, набув чинності 07.05.2009 року, тобто після укладення договору дарування жилого будинку. Також позивачем не надано доказів того, що вона є онукою [PERSON]. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір підлягає зарахуванню в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed