Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з відповідною позовною заявою про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, зареєстрований 08.07.2016 р. Новокаховським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. В обґрунтування вимог позивач зазначила про те, що подружнє життя між нею та відповідачем не склалось з причини неприпустимої поведінки останнього, який вчиняє сварки з застосуванням фізичної сили, внаслідок чого вони втратили почуття любові та поваги один до одного, разом не проживають спільного господарства не ведуть. Від шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON], 23.10.2016 р.н, яка проживає з позивачем. Спір про поділ спільного майна та визначення місця проживання дитини між подружжям відсутній. Позивач у судове засідання не зявилась, подала письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги позовної заяви підтримала із наведених підстав, наполягаючи на розірванні шлюбу. Представник позивача у судове засідання не зявився з не відомих суду причин , хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач у судове засідання, призначене на 13.04.2018 р. не зявився, з не відомих суду причин, про причини неявки суд не повідомив. Під час судового розгляду, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд, з метою збереження шлюбу, надати час на примирення. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, розгляд вказаної справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.2 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Позивач звернулась до суду з заявою про розірвання шлюбу, маючи від з відповідачем дитину якій не виповнився один рік, посилаючись на ту обставину, що відповідачем відносно неї було вчинено протиправну поведінку, що містить ознаки кримінального правопорушення, на підтвердження чого надано Витяг з ЄРДР №12017230070001439 від 29.05.2017 р., постанову прокурора Новокаховської місцевої прокуратури про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 08.06.2017 р. Зважаючи на те, що до винесення відповідного рішення судом, жодна особа не може вважатися винуватою у вчинення кримінального правопорушення, однак з наданих матеріалів, а також з урахуванням інтересів та прав позивача, суд вважає можливим вирішити спір по суті за наявності у сторін дитини, якій на момент подання позовної заяви не виповнилось одного року. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 08.07.2016 року Новокаховським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, сторони перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 08.07.2016 року, актовий запис №151. Після реєстрації шлюбу [PERSON] обрала прізвище «Яковенко». Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження серії 1-КГ №223569, виданого 14.11.2016 р. Виконавчим комітетом Таврійської міської ради м. Нова Каховка Херсонської області. Сторони дійшовши згоди щодо місця проживання дитини з матірю, шлюбні стосунки не підтримують, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер. На підставі ст.111 СК України, судом було вжито заходів щодо примирення подружжя, проте примирення не відбулось, сторони шлюбні стосунки не підтримують, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. З врахуванням того, що подружжя не досягли примирення, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. На підстав іст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судові витрати відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК, покласти на відповідача. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved