Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому, збільшивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача в її користь невиплачену заробітну плату в сумі 16834,85 гривень та заборгованість за невиплачені розрахункові в сумі 29960,56 гривень. Позов мотивує тим, що згідно наказу № 46-к від 01.12.2011 року працювала на посаді продавця-консультанта у ТзОВ «Дія-Фінанс». З січня 2012 року відповідач, у встановлені строки, не виплачує заробітну плату. Згідно з довідкою № 41 від 04.04.2012 року заборгованість по виплаті заробітної плати становить 7068.65 гривень, з довідкою № 185 від 21.11.2012 року заборгованість становить 12720,24 гривень, які не виплачено до цього часу. Із зазначених сум за лютий виплачено 531,56 гривень, за липень та серпень відповідно по 500 гривень. Відповідно загальна сума боргу зменшилась на 1531,56 гривень. Загальна заборгованість по невиплаченій заробітній платі становить 16834,85 гривень. Крім цього, відповідно до ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку. Сума боргу по невиплачених розрахункових за період з грудня 2012 року по лютий 2014 року становить 29960,56 гривень. Позивач у судовому засіданні повністю підтримала збільшені позовні вимоги з мотивів, зазначених у позовній заяві. Доповнила, що посилання відповідача на те, що останнім перераховувались кошти, зароблені нею, в рахунок погашення кредитного договору № 00066 від 03.03.2008 року, укладеного між ПП «Капітолій» та [PERSON], поручителем якого вона є особисто, не відповідають дійсності, оскільки заборгованість повністю погасила [PERSON], що стверджується рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 20.06.2013 року. Просить суд задоволити позовні вимоги повністю. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подавши суду письмові заперечення на позовну заяву з доданими письмовими доказами. Просять відмовити у задоволенні позову, оскільки станом на 13.12.2012 року з позивачкою були проведені усі розрахунки і заборгованості по заробітній платі немає. Суд вважає, що справу слід розглянути у відсутності відповідача за наявних доказів при матеріалах справи. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. З наказу № 46-к від 01.12.2011 року, виданого ТзОВ «Дія Фінанс», вбачається, що [PERSON] прийнята на роботу продавцем - консультантом з 01.12.2011 року в Дрогобицький консультаційний пункт з місячним окладом згідно штатного розпису з випробуванням один місяць. З копії трудової книжки, запис № 14 від 20.11.2012 року, видно, що [PERSON] звільнено з роботи за згодою сторін, наказ № 145-к від 20.11.2012 року. З довідки № 185 від 21.11.2012 року про середню заробітну плату (дохід) для розрахунку виплат на випадок безробіття видно, що середньоденна заробітна плата [PERSON], за травень - жовтень 2012 року становить 69,13 гривень. Як вбачається з довідки № 81 від 27.06.2013 року, [PERSON] працювала на підприємстві ТзОВ «Дія-Фінанс» на посаді продавця-консультанта з 01.12.2011 року по 20.11.2012 року. За період роботи їй була нарахована заробітна плата в сумі 24533,67 гривень, з них утримано 3073,85 гривень податку з доходів фізичних осіб, 888,23 гривень єдиного соціального внеску, 10841,18 гривень на погашення позики перед ПП « Капітолій», 9735,41 гривень перераховано на зарплатну картку. Із заяви [PERSON] на ім'я директора ТзОВ «Дія-Фінанс», датованої 07.03.2012 року, видно, що остання просить щомісячно перераховувати її заробітну плату в розмірі 100% на ПП «Капітолій» в рахунок погашення позики по договору № 00066 від 03.03.2008 року до її повного погашення. З рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 20.06.2013 року, яке набрало законної сили, вбачається, що в задоволенні позову ПП «Капітолій» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про розірвання договору та стягнення заборгованості за договором позики № 00066 від 03.03.2008 року відмовлено. Підставою для відмови встановлено те, що відповідач сплачувала кошти по договору позики, а відтак вимоги про передчасне стягнення з відповідачів заборгованості є безпідставними. Позивачем [PERSON] надано суду розрахунок заборгованості по невиплаченій заробітній платі, по відрядженнях та господарських витратах, складений 28.01.2014 року нею особисто, де зазначено, що заборгованість по заробітній платі становить 16834,85 гривень, а за невиплачені розрахункові - 12840,24 гривень. Однак, суд не може взяти такий до уваги, оскільки він не підтверджується жодними беззаперечними та допустимими доказами, а відтак, розцінюється судом як припущення позивача. З відомостей про нарахування коштів на карткові рахунки співробітників, наданих відповідачем, видно, що на картковий рахунок [PERSON] [NUMBER] ТзОВ «Дія-Фінанс» перераховувались кошти в період з 21.12.2011 року по 13.12.2012 року, що підтверджується також банківськими виписками карткового рахунку [NUMBER]. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обствини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не доводяться та не підтверджуються належними доказами, ґрунтуються, зокрема, на припущеннях позивачки, які, в свою чергу, спростовуються запереченнями та письмовими доказами, наданими відповідачем, а тому такі не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed