Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, вказуючи, що на підставі договору дарування від 06.11.2001 року позивачеві на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В квартирі зареєстровано відповідача [PERSON], але вона фактично не проживає за місцем своєї реєстрації з вересня 2012 року. Будь яких особистих речей та іншого майна, яке належить відповідачу, в квартирі не має, позивач не перешкоджає відповідачеві мешкати в квартирі. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Реєстрація відповідача в будинку впливає на розмір оплати комунальних послуг, що підвищує витрати позивача та значно обмежує її законні права. Вона не може скористатись своїм правом володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Враховуючи, що відповідач не проживає в будинку більше 1 року, кошти на утримання будинку не виділяє, просить суд з підстав, передбачених ст.405 ЦК України, визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач та представник третьої особи всудове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, відповідач проти позовних вимог не заперечувала та визнала їх. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги позицію відповідача, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст.150 ЖК України, ст.319 ЦК України, громадяни, що мають у приватній власності квартиру або її частину, користуються нею для особистого проживання і проживання членів сім'ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст.391 ЦК України. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачеві [PERSON] на підставі договору дарування від 06.11.2001 року (а.с.5). Відповідач [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], тобто є членом сім'ї позивача. В спірній квартирі зареєстровані позивач та відповідач, що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс» від 20.01.2017 р. (а.с.4). За повідомленням КЗОЗ «Харкіська міська поліклініка №3» від 10.05.2017 р., [PERSON] за медичною допомогою у період з 2012 р. до теперішній час не зверталась. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснила суду, що відповідач - донька позивачки, в спірній квартирі не мешкає з вересня 2012 р., покинула місце проживання добровільно, коли поїхала до держави Ізраїль. З того часу назад до матері вона не приїжджала. Її речей в квартирі немає, позивач не чинила відповідачеві перешкод для проживання. Суд вважає, що відповідач, який є членом сім'ї позивача, та не проживає в спірній квартирі більше 1 року, є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відповідно до положень ст.405 ЦК України, оскільки не проживає в спірній квартирі з вересня 2012 р., тобто більше року, без поважних причин. Позовні вимоги щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасно заявленими, оскільки визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстраційного обліку у безсудовому порядку. Оскільки позивачеві не було відмовлено у задоволенні вказаної вимоги у безсудовому порядку, вказана вимога є недоведеною, тому задоволенню не підлягає. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed