Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що є донькою померлого 08 січня 2016 року [PERSON]. За життя батьку позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 лютого 2005 року належало право власності на 1/2 частину домоволодіння № 134 по вул. Мільмана в м. Дніпропетровську. В подальшому судовими рішеннями вказане свідоцтво про право на спадщину було визнано недійсним в частині права власності на 1/8 частку домоволодіння. Таким чином на момент смерті [PERSON] йому належало право власності на 3/8 частини домоволодіння № 134 по вул. Мільмана в м. Дніпропетровську, проте право власності на 3/8 частини домоволодіння не було зареєстровано у встановленому законом порядку та єдиним документом про право власності [PERSON] на домоволодіння є зазначене свідоцтво. У звязку із зазначеним постановою державного нотаріуса від 02 серпня 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька на 3/8 частини домоволодіння № 134 по вул. Мільмана в м. Дніпропетровську, тому [PERSON] просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 3/8 частини домоволодіння № 134 по вул. Мільмана в м. Дніпропетровську в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого 08 січня 2016 року. Представник позивача надав заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача при вирішення даного спору поклався на розсуд суду. Треті особи в судове засідання своїх представників не направили, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], прізвище якої було змінено на «Гутманович» внаслідок реєстрації шлюбу з [PERSON]. Викладені обставини підтверджуються відповідними свідоцтвами, копії яких наявні в матеріалах справи /а. с. 12, 74/. Державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] 28 грудня 2005 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину домоволодіння № 134, розташованого по вул. Мільмана в м. Дніпропетровську на земельній ділянці площею 1200 кв.м (крім того 182 кв.м лишки) та складається з житлового цегляного будинку літ.А-1 житловою площею 54,8 кв.м, загальною площею 98,5 кв.м та будівель і споруд: вхід в погріб літ.Б цегляний; сарай літ.В шлакоблочний; літня кухня літ.Г шлакоблочна; гараж літ.Ж шлакоблочний; сарай літ.З деревяний (тимчасовий); душ літ.И шифер; уборна літ.К деревяна; огорожі, споруди, замощення № 1-6, І, ІІ /а. с. 13/. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2010 року було, в тому числі, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28 грудня 2005 року, реєстровий № 2055, видане [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння №134 по вул. Мільмана у м. Дніпропетровську /а. с. 15-17/. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2010 року вказане рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2010 року було змінено, а саме: в тому числі, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28 грудня 2005 року за реєстровим номером 2055, видане [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння № 134 по вул. Мільмана у м. Дніпропетровську, було визнано недійсним в 1/8 частині /а. с. 18-20/. Дане судове рішення не було оскаржене та вступило в законну силу. Судом також встановлено, що [PERSON] помер 08 січня 2016 року /а. с. 9/. Згідно з довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 10288 від 27 липня 2016 року /а. с. 23/ станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мільмана, буд. 134 містяться відомості про право власності: - 1/4 частки гр. [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2010 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2010 року, ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2010 року, зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 13382812; - 3/8 частки гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 грудня 2005 року, видане Першою дніпропетровською державною нотаріальної конторою за реєстровим № 3-2055, зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №13382812; - 3/8 частки гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 грудня 2005 року, видане Першою дніпропетровською державною нотаріальної конторою за реєстровим № 3-2054, зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №13382812. Постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 02 серпня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на 3/8 частини домоволодіння № 134 по вул. Мільмана в м. Дніпропетровську у звязку з тим, що первинна реєстрація прав власності за [PERSON] на вказане домоволодіння була проведена на 1/2 його частину, а реєстрація права власності спадкодавця, скорегованого судовими рішеннями, проведена не була /а. с. 21-22/. З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], вбачається, що інший спадкоємець дружина [PERSON], відмовилась від своєї частки спадщини на користь дочки спадкодавця [PERSON] /а. с. 85/. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що на день смерті [PERSON] останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 грудня 2005 року та судових рішень від 11 лютого 2010 року та від 27 квітня 2010 року належало право власності на 3/8 частини домоволодіння № 134 по вул. Мільмана в м. Дніпропетровську, про що наявні відомості у відповідній інвентаризаційній справі, проте він не зареєстрував у встановленому законом порядку своїх прав на цю частину домоволодіння, приймаючи до уваги, що позивач у встановлені законом строки звернулась до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а інша спадкоємиця [PERSON] відмовилась від своєї частки спадщини на користь позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 3/8 частини домоволодіння № 134 по вул. Мільмана в м. Дніпропетровську, задовольнивши таким чином позовні вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved