Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підстав договору купівлі-продажу від 07.02.2009 р. позивачем було придбано квартиру [ADDRESS] . Однак, у березні 2019 р. позивачу стало відомо, що на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 11.06.2009 р. на вказану квартиру накладено арешт та заборону відчуження, як на власність [PERSON] .. Позивач зазначає, що вказана квартира ніколи не належала [PERSON] , на момент вчинення обтяження вже перебувала у власності позивача, тому вказаний арешт порушує її права як власника квартири. У зв`язку з зазначеним позивач просить суд скасувати обтяження нерухомого майна [PERSON] , [INFO] , у вигляді арешту нерухомого майна та заборони його відчуження - квартири за адресою: [ADDRESS] , накладеного ухвалою 2-1190/09 від 11.06.2009 р. Деснянського районного суду м.Києва, що зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження рухомого майна реєстратором: Перша Київська обласна державна нотаріальна контора 23.06.2009 р. за реєстраційним №8827324. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, заяви учасників процесу, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 07.02.2009 р. між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , договір зареєстрований в реєстрі правочинів за №3328243 (а.с.6-9). Разом з тим, як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.03.2019 р., квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2009 р. належить [PERSON] ; відносно вказаної квартири наявне обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 8827324, зареєстрований 23.06.2009 р. Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою на підставі ухвали 2-1190/09 від 11.06.2009 р. Деснянського суду м. Києва з зазначенням власника - [PERSON] . Аналізуючи зазначені вище відомості, приходжу до переконання, що на момент реєстрації зазначеного обтяження, ні [PERSON] ні [PERSON] - попередній власник квартири - вже не були власниками квартири, і наявне обтяження здійснене без відповідних правових підстав - порушує права позивача, як власника майна. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до пункту другого частини першої ст.3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1 та 2 ст.321 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, з метою захисту прав позивача, недопущення порушення його прав, як власника майна, враховуючи, що арешт майна накладено неправомірно, вважаю, що він має бути знятий як такий, що порушує права та законні інтереси позивача, тому позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 391, 1216 ЦК України, ст. ст. 3, 321 ЦК України, ст. ст. 2,10,76-81, 141, 200, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved