Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу в якій посилається на те, що 22.05.2015 року між сторонами було укладено шлюб. В період шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, втрачено почуття любові та поваги. Сторони не підтримують сімейні стосунки, не мають спільного сімейного бюджету та господарства, проживають окремо. Позивач переконаний, що їхній шлюб носить формальний характер та вважає, що подальше спільне життя і збереження сім`ї з відповідачем є неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Враховуючи викладене позивач просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між ними розірвати та стягнути з відповідача на її користь витрати пов`язані зі сплатою судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду письмову заяву з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано 22.05.2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 743. В період шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 25.08.2015 року. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 110 СК України, передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки та не мають спільного сімейного бюджету, проживають окремо, а тому їхню сім`ю слід вважати такою, що фактично розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше перебування в шлюбі може суперечити інтересам одного з сторін. Окрім того, згідно договору про надання правової допомоги від 23.07.2020 року, акту прийому-передачі виконаних робіт від 27.07.2020 року та квитанції до прибуткового касового ордеру, позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved