Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та просить вселити її в квартиру [ADDRESS], зобов»язати відповідача не чинити їй будь-яким чином перешкоди у користуванні даної квартирою та покласти на відповідача судові витрати, понесені нею при зверненні в суд. Позов обґрунтовує тим, що відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.09.2013 року по справі № 405/2224/13-ц, затверджено мирову угоду між нею та відповідачем і за нею визнано право власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири. Починаючи з грудня 2007 року вона лише була прописана в даній квартирі, але фактично там не проживала, так як в травні 2008 року розірвала шлюб з відповідачем, який створив іншу сім»ю і проживає в даній квартирі. Незважаючи на те, що за нею визнано право власності на половину квартири, вона позбавлена, як власник, права належно користуватись, а тим більше проживати, у квартирі, оскільки відповідач не допускає її до належної їй частини квартири, не дає ключів, не відчиняє дверей, уникає розмов з приводу користування приміщенням. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов. Сторони у судове засідання не з'явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, при цьому представником позивачки надана заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.09.2013 року по справі № 405/2224/13-ц (провадження 2/405/470/13) у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, затверджено мирову угоду відповідно до умов якої у власність [PERSON] виділяється і за ним визнається право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], у власність [PERSON] виділяється і за нею визнається право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Вказана мирова угода підписана сторонами та затверджена судом. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 червня 2012 року у справі № 2-2454/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, позовні вимоги [PERSON] задоволені, їй у користування виділено житлову кімнату площею 11,5 кв.м вищезазначеної квартири, [PERSON] кімнату площею 17,0 кв.м інші приміщення залишені в загальному користуванні сторін. Рішення суду в частині встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] набрало законної сили 23.01.2014 року. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, а ст. 321 цього Кодексу передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається із наданих суду позивачкою актів від 10.11.2011 року, 17.11.2011 року, 15.04.2015 року, підписаних сусідами [PERSON], [PERSON] та завірених начальником Житлово-експлуатаційної контори № 2 Л.Марченнко, позивачка не може потрапити до квартири. Вказаний факт підтверджується довідкою Житлово-експлуатаційної контори № 2 від 16.05.2013 року вих. № 541. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Сататтями 150, 153 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю н асві йрозсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Таким чином, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний позов є обгрунтованим, базується на чинному законодавстві, а тому підлягає задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягають судові витрати, понесені позивачкою при зверненні в суд та підтверджені наданою суду квитанцією про сплату судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved