Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач звернувся у жовтні 2013 року до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на те, що 06.07.2007 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № 74797-CRED, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 4000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24,00% на рік з кінцевим терміном повернення 27.06.2008 року. Вимоги до відповідачки що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» та [PERSON] договорів поруки. [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 22.07.2013 року у розмірі 14569,72 доларів США, що складається з: 3692,30 доларів США - заборгованість за кредитом, 10153,84 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 31,28 доларів США штраф (фіксована частина), 692,31 штраф (процентна складова). Просив стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 74797-CRED від 06.07.2007 року у розмірі 13318,16 доларів США та сплачений судовий збір, стягнути з [PERSON] витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн., стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені. Ухвалою суду від 08.07.2013 року заочне рішення суду від 11.11.2013 року було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» при новому розгляді справи подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Також подала до суду письмове пояснення, в якому посилається на те, що дійсно між нею та банком 06.07.2006 року було укладено кредитний договір № 74797-CRED щодо надання їй кредитної картки з лімітом 20000 грн. строком дії до 06.07.2008 року. Для підвищення кредитного ліміту банк запропонував їй знайти поручителя. Вона надала банку копію паспорта та ідентифікаційного коду [PERSON], який працював під її керівництвом, та замість [PERSON] поставила підпис у договорі поруки. Просила застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» у судове засідання не зявився. Повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування строку позовної давності та зустрічний позов про визнання договору поруки недійсним. Ухвалою суду від 25.12.2015 року зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про визнання договору поруки недійсним була залишена без розгляду. Представник позивача не заперечувала проти розгляду справи без участі відповідачів. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 74797-CRED від 06.07.2007 року [PERSON] отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 4000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24,00% на рік з кінцевим терміном повернення 27.06.2008 року. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № 74797-CRED від 06.07.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки від 06.07.2007 року та між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до Висновку № 4365-15 судової почеркознавчої експертизи від 20.11.2015 року підпис від імені [PERSON], що розміщений під текстом в загальній графі «Поручитель» в графі «Підпис» договору поруки № 74797/1 від 06.07.2007 року виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Крім того, даний факт підтвердила і позивачка у своїх письмових поясненнях. Таким чином, договір поруки, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] в розумінні статті 215 ЦК України є нікчемним правочином та не створєю юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Позивачем заявлено, що відповідачка [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 29.11.2012 року у розмірі 104359,71 грн., яка складається з: 37932,43 грн. заборгованість за кредитом, 26772,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 39655,12 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦП України позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про застосування строку позовної давності. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що заборгованість за кредитним договором № 74797/1 від 06.07.2007 року виникла з 09.09.2007 року. Тобто перебіг строку позовної давності починається саме з цієї дати. Позивач звернувся із даним позовом до суду 14.10.2013 року. Позивач із заявою про поновлення строку позовної давності не звертався. Таким чином, сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем є вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed