Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

позивач звернулась в суд із позовною заявою, в якій з уточненням просить визнати недійсним укладений 16.06.2011 р. договір позики між [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позову покликається на те, що укладений договір позики суперечить вимогам закону, а саме приписам ст. 65 Сімейного кодексу України, ст. ст. 44, 54 Закону України «Про нотаріат» та вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Так, з 12.08.2004 р. перебуває з [PERSON] в шлюбі. При укладенні договору позики позивач не надавала згоди на його укладення, як того вимагають приписи ст. 65 Сімейного кодексу України. Крім того, [PERSON] зазначає, що на підставі даного договору кошти її чоловіку не передавались. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю та дав пояснення аналогічні змісті позовної заяви та доповненні до неї. [PERSON] та його представник проти позову заперечили повністю. Додатково пояснили суду, що не відповідають дійсності твердження позивача щодо відсутності нотаріально посвідченої згоди дружини [PERSON] на отримання позики, оскільки така згода долучена до матеріалів справи. Щодо надання позичальнику коштів, то відповідач-1 пояснив, що кошти в сумі 1 500 000, 00 грн. були передані до підписання договору. На запитання в судовому засіданні коли саме і в якому місці передавались дані кошти, [PERSON] пояснив, що це відбувалось приблизно за місяць до укладення договору позики на залізничному вокзалі у м. Львові. Третя особа в судовому засіданні пояснила, що спірний договір було укладено та нотаріально завірено відповідно до вимог закону. При цьому, нотаріус також підтвердила і те, що кошти вказані в договорі позики в момент його кладення та посвідчення не передавались. В ході розгляду справи судом встановлено, що 19.05.2012 р. слідчим СВ Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області Береським Н.П. було порушено кримінальну справи по факту вбивства [PERSON] за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При укладенні договорів, в силу приписів ст. 65 Сімейного кодексу України, одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно вимог цієї ж статті Сімейного кодексу України, дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Зміст правочину в силу приписів ст. 203 ЦК України не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 65 Сімейного кодексу України, звернулась до суду з вимогами до відповідачів про визнання недійсним договору поруки укладеного 16.06.2011 р. між її чоловіком [PERSON] та [PERSON]. Позивач звертає увагу суду та на те, що договір позики укладено в порушення вимог даної статті Сімейного кодексу України, тобто без письмового погодження другого з подружжя на укладення договору позики. Спростовуючи позовні вимоги, відповідач-1 надав суду заяву [PERSON] посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального [PERSON] 14.06.2011 р. Вказану заяву відповідач-1 долучив до матеріалів даної справи, як доказ надання позивачем згоди на укладення спірного договору позики. Суд дослідивши долучений доказ вважає за необхідне зазначити наступне: Заява позивача - [PERSON] свідчить про те, що остання згідно ст. 65 Сімейного кодексу України, надала свою згоду чоловіку - [PERSON] (відповідачу-3) на підписання договору позики в сумі 1 500 000,00 грн. Разом з тим, суд констатує, що вказана заява не може слугувати належним доказом надання згоди позивача, передбаченої ст. 65 Сімейного кодексу України, на укладення відповідачем-2 - [PERSON] з [PERSON] спірного договору позики. Суд при дослідженні вказаної заяви звернув увагу на те, що дана заява не містить в своєму змісті посилання на укладення саме спірного договору чи на сторони його укладення. Виходячи із змісту умов укладеного договору, а саме п. 4 та пояснень [PERSON], останній передавав кошти до підписання вказаного договору, а за словами останнього це відбулось за місяць до його підписання. Відповідно до приписів ст. 1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, спірний договір позики набув чинності, з огляду на вимоги ст. 1046 Цивільного кодексу України, з моменту передання грошей, про що також зазначено в умовах самого ж договору, а саме в його п. 13. Відповідно заява [PERSON] в силу вимог закону не може слугувати належним доказом надання згоди останньої на укладення саме спірного договору. Позивач в ході розгляду справи також пояснила суду, що надану відповідачем-2 нотаріально посвідчену заяву, [PERSON] надавала своєму чоловіку на підписання договору безпроцентної позики з іншою особою, а саме з [PERSON] При допиті свідка [PERSON], останній пояснив суду, що дійсно укладення договору безпроцентної позики мало місце. Попередньо [PERSON] та [PERSON] погоджували умови укладення договору, про які як стверджує позивач була ознайомлена і відповідно для таких умов надавала своєму чоловіку згоду відповідно до вимог ст. 65 СК України. В подальшому, як пояснив допитаний свідок, договір безпроцентної позики між [PERSON] та [PERSON] не був укладений з огляду на те, що сторони не досягли згоди його істотних умов. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України. Суд оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності з наявними матеріалами справи, констатує, що позивач довів підставність задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст. ст. 203, 215 638, 1046 ЦК України, ст. 65 СК України та

Outcome: approved