Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на 1/12 частку квартири [ADDRESS], присудивши на його користь компенсацію за належну йому частку квартири. Визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частку квартири [ADDRESS]. Позов мотивований, тим, що вона є власником 1/2 частки будинку [ADDRESS]. Власником даного будинку також є [PERSON] у розмірі 5/12 часток та [PERSON] у розмірі 1/12 часток яка померла [INFO]. Єдиним спадкоємцем майна померлої за заповітом є [PERSON], який прийняв спадщину, однак оформлювати своє право власності на нього не бажає. [PERSON] вказує, що частка квартири яка перебуває у власності відповідача є незначною, також неможливий технічний поділ житла відповідно до всіх власників. Вищевикладене й стало підставою звернення позивача до суду, так як відповідач не бажає врегулювати спір в позасудовому порядку. Ухвалою суду від 22.11.2017 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 22.11.2017 року витребувало з нотаріальної контори матеріали спадкових справ [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON], [INFO]. З метою визначення чи передбачена технічна можливість поділу спірної квартири між співвласниками відповідно до їх часток, та для визначення вартості частки [PERSON] у даному житлі, судом 10.01.2018 року судом призначено будівельно-технічну експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. У зв'язку з надходженням до суду висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертиз, ухвалою суду 17.10.2018 року провадження у справі поновлено. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Третя особа до судового засідання не з'явилась, однак до суду подала заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі. Також вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 05.01.2012 року за [PERSON] визнано право на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (на 13-15 а.с.). [INFO] помер [PERSON] Після його смерті його дочка - [PERSON] успадкувала 5/12 частки квартири [ADDRESS] (на 9 а.с.). 22.12.2010 року [PERSON] подала до Першої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини яка відкрилась після смерті її сина [PERSON] та складалась з 1/12 частки квартири [ADDRESS] (на 39 а.с.). [INFO] померла [PERSON] яка все своє майно заповіла своєму онукові [PERSON] (на 120-121 а.с.). Реалізуючи своє право на спадкування за заповітом [PERSON] 16.11.2015 року звернувся до нотаріальної контори з заявою при прийняття спадщини (на 115 а.с.). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини першої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1266 ЦК України ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові якби вони були живими на час відкриття спадщини, спадкують внуки, правнуки спадкодавця. Померла [PERSON] прийняла спадщину у вигляді 1/12 часток спірної квартири, однак не отримала свідоцтво про спадщину. Після своєї смерті [PERSON] склала заповіт в інтересах тільки свого внука [PERSON] Спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи із вищенаведених положень закону та встановлених судами фактичних обставин, [PERSON] має право на ту частину спадкового майна яка належала [PERSON] та являється її власником. В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 365 цього Кодексу право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Зі змісту вищевказаної статті випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-яких з передбачених пп. 1-4 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Судом встановлено, що учасникам справи належить квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. Разом з тим, розмір частка відповідача складає 1/12, що становить 3,76 кв.м. А відтак, частка відповідача у праві спільної часткової власності є незначною, окрім того, остання з технічної точки зору не може бути виділена в натурі, про що зазначено у висновку Вінницького відділення КНДІСЕ № 789/18-21 від 27.09.2018 року (на 177-186 а.с.). Відповідач у спірній квартирі не проживає так як проживає за адресою [ADDRESS], припинення його права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди. Суд звертає увагу, що позивач внесла на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області згідно квитанції 0.0.1179660514.1 від 08.11.2018 року вартість 1/12 частки квартири [ADDRESS] визначену відповідно до висновку Вінницького відділення КНДІСЕ № 789/18-21 від 27.09.2018 року. А тому, припинення права власності відповідача на частки у спільній частковій власності є виправданим. Таким чином, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 5645 грн в рахунок відшкодування понесених судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved