Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом мотивуючи тим, що у червні 2020 року їй стало відомо, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01.06.2020 року № 210918036, на усе нерухоме майно, яке їй належить зареєстровано обтяження за номером запису: 14573369, дата державної реєстрації: 19.05.2016 року, державний реєстратор Косівчук Роман Богданович, Коломийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, згідно постанови про арешт майна боржника, серії та номер: 51097760, виданий 19.05.2016, видавник ВДВС Коломийського МРУЮ. Зазначає, що на виконанні в Коломийському міськрайонному відділі ДВС перебувало виконавче провадження №51097760 про стягнення з неї, позивача [PERSON] заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк». В той час її прізвище було [PERSON] . Вказує, що дана заборгованість врегульована, виконавчі провадження №51097760 та 60126129 завершено 06.06.2019 р. та 27.05.2020 р. відповідно, інших виконавчих проваджень, щодо стягнення з неї, позивача заборгованості на виконанні не перебуває. Всупереч положень Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем накладений арешт на її майно не знятий. Просить суд зняти арешт зі всього належного її, позивачу [PERSON] майна в тому числі який зареєстрований за реєстраційним номером обтяження: 14573369, виключити відомості про неї з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також виключити з Державного реєстру речових прав на нерухомого майна запис про державну реєстрацію обтяжень від 19.05.2016 року за реєстраційним номером обтяження: 14573369, арешт нерухомого майна, що зареєстрований на підставі постанови, серія та номер: 51097760, виданий 19.05.2016, видавник: ВДВС Коломийського МРУЮ. В судовому засіданні представник позивача підтримав мотиви та вимоги заявленого позову , просив задоволити. Представник відповідача Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), в попередньому судовому засіданні пояснив, що виконавче провадження відносно заборгованості [PERSON] було повернуто , борг погашено , а на даний час як йому відомо «УкрСиббанк» не має претензій до позивача. На даний час є інші виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] зокрема по солідарному стягненню. Щодо рішення суду покладається на розсуд суду В судове засідання представник ДВС не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить прийняти рішення згідно чинного законодавства Представник третьої особи Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» в судове засідання не з явився, клопотав про закриття провадження в даній справі, мотивувавши тим, що заявлені [PERSON] вимоги не можуть розглядатися у позовному провадженні оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути і відповідачем, так як її майно арештовано державним виконавцем і вона є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42,48,175,447 ЦПК України. Просить справу розглянути у його відсутності. Враховуючи пояснення сторін, їх заяви, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд доходить висновків. Судом встановлено, що 13 травня 2016 року постановою головного державного виконавця відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції Косівчуком Р.Б. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 346/3814/15, виданого 01.04.2016 про стягнення з [PERSON] 967271,96 грн. заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк» ВП № 51097760 (а.с.10). З Витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , а пізніше з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією паспорта (а.с. 32,34,35) 19 травня 2016 року постановою головного державного виконавця відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції Косівчуком Р.Б. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відповідно до котрої накладено арешт на все майно, належного позивачу [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, належного боржнику лише в межах суми боргу (а.с.33). 20 вересня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 51097760, виданий 20.09.2019 Коломийським міськрайонним ВДВС про стягнення 96727,19 грн. в/збору з [PERSON] (а.с.11-12) 06 червня 2019 року державним виконавцем виконавчий документ про стягнення з [PERSON] 967271,96 грн. заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк» повернуто стягувачу із-за не здійснення авансування стягувачем витрат ВП.(а.с.13). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01.06.2020 року № 210918036, вбачається, що на усе нерухоме майно, яке належить [PERSON] зареєстровано обтяження за номером запису: 14573369, дата державної реєстрації: 19.05.2016 року, державний реєстратор Косівчук Роман Богданович, Коломийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, згідно постанови про арешт майна боржника, серії та номер: 51097760, виданий 19.05.2016, видавник ВДВС Коломийського МРУЮ.(а.с.6-8) Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Саме такий висновок міститься у пункті 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс18) та підтверджується змістом статей 447, 451 ЦПК України, частини першої статті 59, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» При цьому, посилання позивача в позовній заяві на положення статті 391 ЦК України щодо захисту права власності є безпідставними, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження органами державної виконавчої служби. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів. Зокрема, пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів судом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, закон визначає ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи - боржника внаслідок наявності обтяжень, накладених державним виконавцем на його майно в межах виконавчого провадження - оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Позивач зазначає, що обтяження накладено державним виконавцем в межах виконавчого провадження, де вона була боржником. Таким чином, позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Такий висновок викладено в Постанові Верховного суду від 23 грудня 2020 року по справі № 554/7908/17 -ц . Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного та ст.ст.15,317,391 ЦК України,ст.ст.18, 56, 59, 71 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: dismissed