Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини - [PERSON], [INFO], уродженки м. Житомира, аліменти в розмірі 1/3 від усіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви; розірвати шлюб між нею та [PERSON]; неповнолітню дитину - [PERSON] залишити на вихованні позивача - [PERSON]; судові витрати стягнути з відповідача. Позов обґрунтовано тим, що 05.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. Також позивач вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, алкогольну залежність відповідача, стале небажання відповідача працювати та різні погляди на життя. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до ч. 5 ст.74 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та позивача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 05.08.2011 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1257, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 05.08.2011 року, актовий запис №1257 (а.с. 7). Сторони по справі мають малолітню дитину (доньку) - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.10.2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с. 8). Вбачається, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. Подальше спільне проживання неможливе. Можливість примиритися не використали. Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сім'я розпалася остаточно і її збереження є неможливим, так як суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей. Отже, встановлення даних обставин, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 51 Конституцією України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною третьою ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України аліменти у твердій грошовій сумі призначаються судом, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі. Зі змісту копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], отже, рівною мірою зобов'язані її утримувати. Враховуючи вищевикладене, неявку відповідача в судове засідання та відсутність будь-яких заперечень з його сторони щодо позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини з позивачем, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що донька [PERSON] проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою №302 від 22.02.2017 р. (а.с.9). Враховуючи, що між сторонами фактично відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини з позивачем, суд дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до статті 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів у сумі 640 грн. 00 коп., оскільки позивач в силу закону звільнена від їх сплати, а також судового збору за вимогу про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини на користь позивача у сумі 1280 грн. 00 коп., понесені позивачем при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved