Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] за кордон без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON], з урахуванням збільшених позовних вимог з 01.08.2018 року по 01.08.2018 року та надати дозвіл на оформлення візи та інших проїзних документів, необхідних для тимчасового виїзду малолітньої дитини. В обґрунтування вимог позивач вказала, що відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненню заходів позивачем, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. Відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон для оздоровлення та відпочинку. Сторони в судове засідання не з'явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. За таких обставин, враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення у заочному порядку за відсутності сторін, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.03.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 05.06.2018 року [PERSON] та [PERSON] отримали запрошення на приїзд до республіки [PERSON] № [NUMBER]. Згідно консультаційних висновків спеціаліста «КУ Житомирської обласної дитячої клінічної лікарні» від 06.02.2018 року, 21.03.2018 року, 16.05.2018 року, № 028/о, [PERSON] має проблеми із здоров'ям. Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд. Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання держаного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З наведеного можна зробити висновок, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. На підставі викладеного та беручи до уваги, що вказаний виїзд за кордон дитини та надання дозвіл на оформлення візи та інших проїзних документів, необхідних для тимчасового виїзду малолітньої дитини спрямовані на забезпечення її прав, можливості оздоровлення та відпочинку, суд дійшов висновку про необхідність задоволення даних позовних вимог. Позивачем зазначена вимога про стягнення з відповідача на її користь понесених судові витрати однак, не надано доказів (розрахунків) про понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката, виходячи з цього дана вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial