Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів посилаючись на те, що відповідач згідно рішення Франківського районного суду м. Львова зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина починаючи з 24.03.2014 року і до досягнення ним повноліття. Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів. Внаслідок чого станом на 01.05.2015 року допустив заборгованість по сплаті аліментів в сумі 4200 гривень. Відповідно до ст.196 СК України вона має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Просить стягнути неустойку за період з березня 2014 року по квітень 2015 року в сумі 6888,00 гривень. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву з клопотанням слухати справу у її відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, однак звернувся до суду із заявою, в якій позов визнав та просить справу розглядати у його відсутності. Суд у відповідності до ст.169 ЦПК України, вважає, що справу слід розглядати у відсутності позивача та відповідачки на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. В судовому засіданні встановлено, що сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі, однак у них народився син - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.03.2013 року (зроблений запис №92), котрий проживає разом з матір'ю [PERSON] Сторони проживають окремо. Відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, таким чином не виконує свого прямого батьківського обов'язку. Відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 24.06.2014 року вирішено стягувати відповідача [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 600 грн. на місяць починаючи з 24.03.2014 року і до досягнення ним повноліття. Як вбачається з розрахунку Галицького ВДВС ЛМУЮ від 07.05.2015 року заборгованість відповідача по аліментах становить 4200 гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 196 СК України передбачено відповідальність за прострочення сплати аліментів. Так, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно розрахунку проведеного позивачем [PERSON], неустойка за період з березня 2014 року по квітень 2015 року становить 6888,00 гривень. Статтею 60 ЦПК України, передбачено обов'язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Суд враховує стан здоров'я, вік платника аліментів, який не подав доказів перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону та підлягають до задоволення. З наведених міркувань та

Outcome: approved