Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 15 липня 2006 року по 23 вересня 2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 08 квітня 2013 року визнано за позивачем право власності на 1/2 частину автомобіля марки «ФАВ» 2007 року випуску д/н [NUMBER]. Рішенням Коростишівського районного суду від 13 травня 2014 року було припинено право власності відповідача на його 1/2 частину вказаного автомобіля у зв'язку із сплатою компенсації. Після розірвання шлюбу відповідач одноособово користувався автомобілем марки «ФАВ» 2007 року випуску д/н [NUMBER] для отримання прибутку. Як вказав відповідач, при розгляді інших справ, то від використання автомобіля ним погашався кредит та сплачувались позивачу аліменти і відповідно із цих сум можливо вирахувати отримані доходи від використання автомобіля, а саме за період 03.10.2011 року до 14.05.2012 року за кредитом та відсотками сплачено 27322грн і відповідно за той же період сплачено аліментів по 500грн. на місяць загалом 12000грн. Отже, в період з жовтня місяця 2011 року по травень 2012 року відповідач від використання спільного майна отримав дохід у розмірі 39322грн. і відповідно частка позивача становить половину, а саме 19661 грн., що позивач і просить стягнути з відповідача на підставі ст. 68 СК України та ст. 359 ЦК України. В ході розгляду справи позивач та її представник позивні вимоги підтримали, суду пояснили, що відповідач використовував автомобіль та отримував доходи і відповідно половина має бути стягнута на користь позивача. Розмір доходів вираховується виходячи з сум сплачено кредиту та розміру сплачених аліментів, оскільки при розгляді інших справ відповідач зазначав, що кредит та аліменти сплачує за рахунок отриманих доходів від використання автомобіля. Будь-яких інших доказів щодо розміру отриманого доходу від використання автомобіля не мають. Просять позов задовольнити. В ході розгляду справи відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що дійсно відповідач користувався автомобілем, здійснював певні перевезення за що отримував грошові кошти, однак розмір доходу вказати не може, кредит та аліменти він сплачував також і від доходів щодо підробітку по каменю, а також допомагали батьки. Також пояснили, що відповідач не є приватним підприємцем. Просять відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Так, судом встановлено, що з 15 липня 2006 року по 23 вересня 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 08 квітня 2013 року визнано за позивачем право власності на 1/2 частину автомобіля марки «ФАВ» 2007 року випуску д/н [NUMBER]. Рішенням Коростишівського районного суду від 13 травня 2014 року було припинено право власності відповідача на його 1/2 частину вказаного автомобіля у зв'язку із сплатою компенсації. Після розірвання шлюбу відповідач одноособово користувався автомобілем марки «ФАВ» 2007 року випуску д/н [NUMBER]. Вказані обставини сторонами визнаються та не оспорюються. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не прииняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Разом з тим, суду не надано доказів щодо розміру отриманих відповідачем доходів від використання автомобіля, а посилання позивача на погашення кредиту і сплату аліментів не є достатнім доказом щодо розміру отриманих доходів саме від використання зазначеного автомобіля. Крім того, відповідач зазначив, що кредит він сплачував і з доходів отриманих від підробітку на каменю, а також допомагали батьки. Твердження позивача про те, що судом вже встановлені обставини того, що відповідач погашав кредит та сплачував аліменти лише за рахунок коштів отриманих від використання автомобіля і ці обставини не потребують доказуванні не відповідають дійсності, так як у вказаних рішеннях суду вирішувалось питання про стягнення аліментів та поділ майна і не встановлювалось фактів на які вказує позивач. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а позивачем не доведено розмір доходів отриманих відповідачем від використання автомобіля, що відповідно позбавляє можливості вирішити питання у відповідності до ст. 359 ЦК України. Враховуючи викладене, на підставі ст. 68 СК України, ст. 359 ЦК України,

Outcome: dismissed