Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

позивач звернувся у суд з позовом до відповідачів у якому просить скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] з обмеженою відповідальність «Цегляна Вежа» на житловий будинок, загальною площею 495,5 кв. м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1143582546101, проведену в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 28 березня 2018 року за № 25506359, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером від 40399066 від 30 березня 2018 року та на земельну ділянку, загальною площею 0,0937 га, кадастровий номер 4610136800:01:006:0053 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1143513046101, проведену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 28 березня 2018 року за № 25505830, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 40398423 від 30 березня 2018 року, які знаходяться за адресою місто Львів, вулиця О. Мишуги, 58. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову покликається на те, що спірне майно набуто позивачем та відповідачкою [PERSON] за час шлюбних відносин. Надалі, йому стало відомо, що відповідачка, як директор [PERSON] «На Мишуги» внесла у березні 2018 року до статутного капіталу [PERSON] «Цегляна Вежа» вищезазначене майно, однак жодного дозволу на розпорядження майном подружжя у відповідності до норм Сімейного кодексу України позивач не надавав. Зазначає, що майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому розпорядження ним має відбуватися за згодою всіх співвласників. Вважає, що документи, які були подані для проведення державної реєстрації права власності на ці обєкти не відповідали вимогам закону, адже правочин про перехід права власності є недійсним в силу п. п. 1, 4 ст. 203 ЦК України, а тому проведена реєстрація на підставі такого договору та рішення про державну реєстрацію на це майно необхідно скасувати. \~ \~ \~ \~05 липня 2018 року представником відповідача [PERSON] «Цегляна Вежа» подано відзив, який містить заперечення на позов. Вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. У грудні 2016 року рішенням суду поділено спільне майна подружжя [PERSON], яке набрало законної сили, згідно з яким спірне майно було виділено відповідачці [PERSON], а відтак будь-якої згоди із сторони позивача не потрібно. Просить у позові відмовити. \~ \~ \~ \~Відповідачами [PERSON] та [PERSON] «На Мишуги» не подано відзиви, які б містили заперечення на позов. \~ \~ \~ \~06 червня 2018 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~04 жовтня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~23 липня 2018 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримують повністю. 06 лютого 2019 року представником відповідача [PERSON] «Цегляна Вежа» подав заяву про слухання справи у їх відсутності. \~ \~ \~ \~У судове засідання учасники справи не зявились, хоча належним чином повідомлялись про дату, місце та час цього засідання, а тому з урахування поданих заяв сторін, суд вважає за можливе провести це засідання у відсутності осіб, що не зявились. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Суд встановив,\~що рішенням\~Сихівського районного\~суду м.\~Львова від\~04\~травня 2012\~року,\~яке залишено\~без змін\~ухвалою Апеляційного\~суду Львівської\~області від\~05.12.2016\~та ухвалою\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~від 12\~липня 2017\~року,\~у справі\~№ 1319/3184/2012\~за позовом\~ [PERSON]\~до [PERSON]\~поділено майно\~подружжя та виділено [PERSON] індивідуальний житловий будинок, загальною площею 496,5кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.О.Мишуги,58 та земельну ділянку для обслуговування даного житлового будинку загальною площею 0,0937га, а [PERSON] - нежитлове приміщення збірно-розбірну металеву конструкцію (павільйон), що розташований в торговому центрі «Ярмарок» по вул.Мєдведєва, 13 в м.Луцьку; нежитлове приміщення літнього кафе «А-1», загальною площею 66,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, м.Луцьк, вул.Рівненська, 105; автомобіль марки SUBARU, модель OUT BACK, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Рішення суду набрало законної сили. У відповідності до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Аналогічне положення щодо права спільної сумісної власності міститься у ч. 3 ст. 368 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, відповідно до рішення суду спірні обєкти були виділені відповідачці [PERSON] внаслідок поділу майна подружжя, що було спільною сумісною власністю, а відтак таке право в силу норм ч. 3 ст. 372 ЦК України припинилось. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 цього Кодексу власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 115 Цивільного кодексу України господарське товариство, яке може бути створено також у формі товариства з обмеженою відповідальність, є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається суд відмічає, що [PERSON] будучи директором юридичної особи [PERSON] «На Мишуги», внесла як учасник господарського товариства [PERSON] «Цегляна Вежа» внесла вклад до статутного капіталу такого товариства спірне майно, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.05.2018 / арк. спр.3/. Таким чином, беручи до уваги вищезазначені висновку, суд прийшов переконання, що оскільки спірне майно було виділено при поділу майна подружжя відповідачці [PERSON], дана обставина встановлена рішення суду, спільна сумісна власність на нього припинилась після його поділу, а відтак у відповідності до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України відповідачка мала право розпорядитися своєю власністю на власний розсуд, що не суперечило закону та не залежно від волі позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з\~п.\~48\~постанови Кабінет\~Міністрів України\~«Про державну\~реєстрацію прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень»\~від 25.12.2015\~№ 1127\~для державної\~реєстрації права\~власності у\~звязку з\~передачею майна\~у власність\~юридичної особи\~як внесок\~(внесення\~майна до\~статутного (складеного)\~капіталу (статутного\~фонду),\~вступні,\~членські та\~цільові внески\~членів кооперативу\~тощо)\~подаються: документ,\~що посвідчує\~право власності\~особи на\~майно,\~що передається\~у власність\~юридичної особи\~(крім\~випадку,\~коли право\~власності на\~таке майно\~вже зареєстровано\~в Державному\~реєстрі прав); акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна;\~рішення органу\~або особи,\~уповноважених установчими\~документами юридичної\~особи або\~законом (у\~разі,\~коли передача\~майна здійснюється\~іншою юридичною\~особою); письмова згода всіх співвласників (у разі, коли передача здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності). Відповідно до ст.\~4\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 12 цього Кодексу що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких\~обставин суд\~прийшов висновку про те, що майно не може вважатися спільною сумісною власність подружжя, що стверджував позивач у позовній заяві, а відтак вважає, що була необхідна його згода для передачі майна, адже цього не було встановлено судом; жодних доказів у відповідності до ст. ст. 79-81 ЦПК України на обґрунтування своїх доводів не надав, а тому підстави для скасування державна реєстрація права власності та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за наявності обставин на які покликається позивача відсутні. Таким чином, враховуючи наведене та доводи сторін, суд не встановив підстав для задоволення позовних вимог, а тому у позові необхідно відмовити повністю. Разом із тим, суд приймає аргументи відповідача [PERSON] «Цегляна Вежа» щодо заперечення проти позову, адже такі підтверджено доказами у відповідності до ст. ст. 79-81 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Будь-яких інших фактичних даних та підтвердження їх доказами, що має значення для правильного вирішення справи, суд не встановив. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, понесені позивачем судові витрати у розмірі 1409,60 грн необхідно покласти на останнього.

Outcome: dismissed