Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідачів, де є третя особа, про припинення права на користування квартирою та виселення, посилаючись на те, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS] іншим співвласником є його рідна сестра [PERSON], третя особа у справі. В подальшому [PERSON] уклала шлюбу з [PERSON], який зареєстрував свої місце проживання за адресою: [ADDRESS]. В подальшому до України приїхала мати [PERSON], [PERSON] та зареєструвалась за тією ж адресою, де її син. Так, в подальшому відповідачі попросили позивача декілька днів пожити у належній йому квартирі, проти чого останній не заперечував. Проте, відповідачі не дотримались власного слова і після спливу декількох днів залишились проживати у квартири. Відносини [PERSON] з [PERSON] погіршились, остання бажає розлучення і також не бажає, щоб [PERSON] із мамою проживали у квартирі, яка належить [PERSON] та позивачу на праві власності. Проте. на вимоги позивача залишити квартиру відповідачі не реагують, що порушує право власності позивача. Що полягає у обмеженні вільно безперешкодно володіти та користуватися власною квартирою, де фактично проживають сторонні особи. У зв'язку з наведеним, позивач вимушений була звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, справу розглянути у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі до суду не з'явилась повторно, були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили та не просили розглянути справу у їх відсутність, тому суд дійшов висновку про можливість розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у матеріалах справи доказів та ухвалити у справі за згодою позивача заочне рішення. Третя особа [PERSON] підтримала вимоги та доводи позивача наведені вище, просила справу розглянути у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є співвласниками власником квартири [ADDRESS] /а.с. 5/. разом із [PERSON], що не заперечувалось останньою. На прохання відповідачів позивач пустив на декілька днів проживати до власної квартири. [PERSON] та [PERSON] на цей час вже були одружені. Проте, відповідачі не звільнили квартиру після строку на який вселилися. [PERSON] має намір розлучитися із [PERSON] Відповідачі мають місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] /а.с. 6/, проте за адресою місця реєстрації виїжджати та проживати не бажають. За квартиру житлово - комунальні послуги не сплачують і відповідач не бажає проживати у власній квартирі із сторонніми особами, оскільки це порушує його права, як власника та іншого співвласника третьої особи у справі, яка повністю підтримує доводи позивача. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі спливу строку, на який було встановлено сервітут. Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про те, що за усним договором позивач будучи власником квартири надав відповідачам право (сервітут) на користування вказаною квартирою із встановленням строку його дії. Після спливу даного строку та припинення права на користування, відповідачі добровільно не виконали умови договору, чим порушили права позивача, який вимушений, як власник, нести тягар по сплаті житлово - комунальних послуг. Таким чином, доводи позивача повністю знайшли своєї підтвердження у судовому засіданні і є доведеними. Відповідно до п. 3 ч. 2 та ч. 3ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, а також іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про припинення права на користування квартирою позивача є обґрунтованими і для відновлення права останнього відповідачі підлягають виселенню. Враховуючи вище наведене та

Outcome: approved