Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 15 липня 2014 року між нею та відповідачем був укладений договір позики в розмірі 4000 Євро та 3000 доларів США зі строком повернення суми позики 07 травня 2010 року. Відповідач свої фінансові зобов'язання не виконала, посилаючись на фінансову кризу та важкий фінансовий стан і 26 червня 2012 року зобов'язалась повернути суму позики, половину до 01.08.2012 року а другу половину до 01.09.2012 року. Укладений договір позики підтверджується розпискою від 26 червня 2012 року. Станом на 25.07.2014 року сума позики в розмирі 4000 Євро та 3000 доларів США не повернута і відповідно до офіційного курсу гривні якій становить 1167.0029 грн. за 100 доларів США та 1577.5545 грн. за 100 Євро встановлений НБУ України, відповідач зобов'язана повернути 3000 доларів США х 1167.0029 грн. = 35010 грн. 18 коп., та 4000 Євро х 1577.5545 грн. = 63102 грн. 18 коп., що в загальній сумі становить 98112 грн. 26 коп.. Позивач просить суд стягнути суму боргу за договором позики в сумі 98112 грн. 26 коп. та понесені судові витрати в сумі 990 грн.. В судовому засіданні позивач будучи допитана за правилами свідка відповідно до вимог ст..57 ЦПК України, суду показала, що вона дала позику відповідачці в сумі 4000 Євро та 3000 доларів США але оскільки остання не повертала гроші отримала від неї розписку 26.06.2012 року в якій зобов'язалась повернути суму позики двома частинами. На час звернення до суду відповідач суму боргу не повернула. Відповідач позов не визнала і суду пояснила, що розписка від 26.06.2012 року написана нею власноручна, між ними існували фінансові відносини, вона брала гроші під процентами у позивачці і зазначена сума в розписці від 26.06.2012 року це борг по іншій розписці які вона вважає що повернула в повному обсязі. Відповідач в подальшому в судовому засіданні не з'являлась і не надала суду докази на які посилалась в обґрунтуванні своїх заперечень на не визнання заявленого позову. Представник позивачці [PERSON] будучи допитаний за правилами свідка відповідно до вимог ст..57 ЦПК України, суду показав, що він отримав від чоловіка відповідачці [PERSON] якісь кошти які мав передати свої матері [PERSON]. Від [PERSON] та [PERSON] гроші для позивача [PERSON] не отримував. Свідок [PERSON] суду показав, що він на прохання [PERSON] отримав від [PERSON] 500 доларів США які мав передати своїй матері [PERSON]. З розписки наданої позивачем датованою 26 червням 2012 року вбачається, що [PERSON], [INFO] що мешкає в [ADDRESS], паспорт серії [NUMBER] виданий Новоселицьким РВ УМВС України в Чернівецький області отримала від [PERSON], 15 липня 2008 року у боргу 4000Євро та 3000 доларів США які зобов'язується повернути половину до 01.08.2012 року та другу частину до 01.09.2012 року, тобто між сторонами укладений договір позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правовим висновком Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, який, відповідно до ч.1 ст.360-7 є обов'язковим для всіх судів України, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і, залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки. Суд оцінивши викладені докази по справі за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з викладеними правовими нормами, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved