Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з матір`ю. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 06.09.2011відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №638. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалось, оскільки мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, з огляду на що вона просить шлюб розірвати, оскільки примирення не можливе та визначити місце проживання дітей з матрі`ю. 23.09.2020 року на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження (а.с.14). Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 08.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач та представник третьої особи повторно в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. В зв`язку з повторною неявкою відповідача та представника третьої особи в судове засідання суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №638. Від даного шлюбу у сторін двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Частиною 2 ст.104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Як визначено у ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явленим одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків не ведуть спільне господарство та не пов`язані спільним побутом. Подальше існування сім`ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім`ї. Шлюб існує формально. Обставин, які б вказували на бажання сторін примиритися, відновити сумісний побут, піклуватися одне про одного, проживати разом, вести спільне господарство, судом не встановлено. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім`ї є неможливим в зв`язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. Сім`я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний. Одночасно судом встановлено, що між сторонами не було погоджено питання щодо визначення місця проживання дитини, однак батько дитини зареєстрований на території, що є тимчасово окупованою, часто відвідує дану територію. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 27.04.2021 року №63/18 та висновку органу опіки та піклування визначено місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . З урахування викладеного, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матір`ю, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України та з огляду на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Outcome: approved