Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що 12 лютого 2000 року помер її батько [PERSON], а 10 березня 2011 року її мати [PERSON] і після смерті кожного з них відкрилася спадщина за законом. Вона прийняла спадщину після смерті батьків, однак. приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу [PERSON] відмовив у видачі свідоцтва на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, яким підтверджується належність спадкодавцям житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: с. Ценява, вул. Зелена, 26, Коломийського району. Зазначає, що рішенням виконавчого комітету Коломийської районної ради № 308 від 14 серпня 1968 року її батькові в с. Ценява виділено земельну ділянку площею 0,08 га. і надано дозвіл на будівництво на ній житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі цього рішення батько отримав свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктів Української РСР, а 26 березня 1968 року представником районного архітектора виділена в натурі вищевказана земельна ділянка та виконана розбивка будівель, про що був в складений акт відводу земельної ділянки та розбивки будівель. У відповідності з вказаною документацією батьки збудували в 1970 році спірний житловий будинок, однак, батько, будучи його забудівником, до дня смерті не отримав правовстановлюючого документу і не зареєстрував право власності на будинок. На час смерті батька до спадкоємців першої черги відносилася його дружина [PERSON] та діти вона та її сестра [PERSON]. Мати та вона, згідно вимог ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийняли спадщину, а сестра в 1989 році вибула в Дніпропетровську область і вказаної спадщини не прийняла. Тому вони успадкували батькове майно кожен по 1/4 частині спірного будинку. На час смерті матері до спадкоємців першої черги відносилася вона та відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину і її сестра [PERSON] Оскільки згідно з вимогами ч.5 ст.1268 ЦК спадщина належить спадкоємцю з дня її відкриття, тому після смерті матері вона успадкувала 3/4 частини вказаного будинку. Просить суд, в звязку із вказаними обставинами, визнати за нею в порядку спадкування після смерті батьків право власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: с.Ценява, вул. Зелена. 26, Коломийського району Івано-Франківської області. У судове засідання сторони не зявилися, натомість подали до суду заяви, згідно яких позовні вимоги просять задовольнити, а розгляд справи проводити без їх участі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, а тому підлягаючими задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що 04 лютого 1962 року одружились [PERSON] та [PERSON], у звязку з чим дружині присвоєно прізвще «Гловацька», про що складено відповідний актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-УР №052238 від 04 лютого 1962 року. 23 червня 1967 року народилася позивач [PERSON], її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Коломийської районної ради № 308 від 14 серпня 1968 року [PERSON] із присадибного фонду виділено земельну ділянку площею 0,08 га в с. Ценява Коломийського району і надано дозвіл на будівництво на ній житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі вказаного рішення [PERSON] отримав свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктів Української РСР. Відповідно до акту відводу земельної ділянки та розбивки споруд в натурі 26 березня 1968 року представником районного архітектора відведено земельну ділянку забудівникові [PERSON] для будівництва індивідуального жилого будинку та виконана розбивка будівель. У відповідності з вказаною документацією [PERSON] на вказаній земельній ділянці збудували житловий будинок, господарські будівлі та споруди, будівництво якого завершено в 1970 році і присвоєно адресний номер с. Ценява, вул. Зелена, 26. Оскільки вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями збудований [PERSON] в шлюбі, тому згідно з вимогами ст. ст. 22,28, 29 КпШС УРСР ( в редакції 1970 року, яка діяла на час створення цього майна) він був спільною сумісною власністю подружжя і частки сторін в ньому були рівними. 12 лютого 2000 року [PERSON] помер, про що 16 лютого 2000 року складено відповідний актовий запис №4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НМ № 043769 від 16 лютого 2000 року. 10 березня 2011 року померла [PERSON], про що 11 березня 2011 року складено відповідний актовий запис №6, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-НМ №129201 від 11 березня 2011 року. Відповідно до довідок Ценявської сільської ради №1191, №1189 від 15 грудня 2017 року та № 1207 від 26 грудня 2017 року [PERSON] на момент смерті був зареєстрований один в [INFO]. Померлій [PERSON] належала частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться в с. Ценява, по вул. Зелена, 26, Коломийського району Івано-Франківської області. Станом на 01 липня 1990 року в спадковому будинку проживали: [PERSON] голова двору; [PERSON], [PERSON] дочки; [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] онуки. Похоронили [PERSON] його дружина, [PERSON], та дочка, [PERSON], які після його смерті вступили в управління спадковим майном. На момент смерті [PERSON] були зареєстровані: [PERSON] дочка, [PERSON], [PERSON], [PERSON] онуки. Заповіти від імені померлих [PERSON] та [PERSON] виконкомом Ценявської сільської ради не посвідчувалися. На час смерті [PERSON] до спадкоємців першої черги відносилися його дружина [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] згідно вимог ст. 549 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) прийняли спадщину після смерті [PERSON], а його дочка [PERSON] на час смерті батька в с. Ценява не проживала, в 1989 році вибула в Дніпропетровську область і вказаної спадщини не прийняла. Оскільки згідно вимог ст. 548 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцю з дня її відкриття, тому після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] успадкували його майно кожен по 1/4 частині будинку № 26 по вул. Зелена в с. Ценява Коломийського району. На час смерті [PERSON] до спадкоємців першої черги відносилися її діти [PERSON] та [PERSON]. Позивач єдина із спадкоємців, яка згідно вимог ч. 5 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки на день смерті матері проживала з нею в спадковому будинку. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю з дня її відкриття, тому після смерті [PERSON] позивач успадкувала 3/4 частини спірного будинку. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу [PERSON] за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], однак як вбачається із постанови від 26 грудня 2017 року №453/02-31, нотаріус відмовив у звязку з тим, що вона не подала документів, що встановлюють право власності на вказане спадкове майно, що належить померлій [PERSON]. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації № 58095 від 24 лютого 2017 року право власності на господарство, що в с. Ценява, по вул. Зелена, 26, Коломийського району, згідно архівних даних, станом на 31 грудня 2012 року, ні за ким не зареєстровано. Згідно даних технічного паспорта від 26 лютого 2017 року загальна площа зазначеного житлового будинку складає 58,2 кв.м., житлова\~33,2 кв.м. Відповідно до висновку № 130317 про ринкову вартість від 13 березня 2017 року, вартість житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами, який знаходиться в с. Ценява, по вул. Зеленій, 26, Коломийського району становить 47630 грн.. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов : реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Як зазначено у п.3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно, слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. У силу ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи з того, що позивач являється спадкоємцем на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які належали його батькам спадкодавцям і вона прийняла спадщину, але не може належно реалізувати свої спадкові права шляхом реєстрації права власності у визначеному законом порядку із викладених вище підстав і це її право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, так як відповідач не заперечує проти визнання права власності за позивачем, то суд вважає за можливе визнати за нею права власності на вищевказаний житловий будинок, шляхом задоволення позову. На підставі наведеного, ст.ст. 22, 28, 29 КпШС УРСР, ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України,

Outcome: approved