Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами, які було збільшено в процесі судового розгляду, з вимогами про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати в частині не нарахованої та невиплаченої індексації в розмірі 847, 71 грн., збитків за час невиплати заробітної плати в частині не нарахованої та невиплаченої індексації в сумі 12 184, 92 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в частині не нарахованої та невиплаченої індексації в розмірі 131 633, 60 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що з 01.12.2011 р. по 13.11.2014 р. працювала в ДП «Київпассервіс». В день звільнення з нею провели не повний розрахунок, а саме, не нараховано та невиплачено індексацію заробітної плати за весь період роботи. Вважає зазначені дії відповідача не законними, у зв'язку з чим просить стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на те, що з позивачем при звільненні було проведено повний розрахунок, зокрема, надано довідку про нарахування позивачу невиплаченої індексації в розмірі 566, 83 грн. Зокрема, є незрозумілим на який дохід позивачем нарахована індексація за період до березня 2016 р., враховуючи те, що остання звільнена в листопаді 2014 р. Вимогу позивача про стягнення компенсації втрати заробітної плати вважає недоведеною, у зв'язку з відсутністю розрахунку в матеріалах справи. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені зазначив, що індексація не входить до складу заробітної плати, а остання була виплачена позивачу в повному обсязі в день звільнення, у зв'язку з чим й зазначена вимога не підлягає до задоволення. Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що з 01.12.2011 року позивач дійсно працювала на посаді заступника начальника відділу кадрів в ДП «Київпассервіс», що підтверджується копією Наказу від 30.11.2011 р. №675-ос. Наказом ДП «Київпассервіс» від 13.03.2012 р. №98-ос позивач переведена на посаду начальника відділу кадрів. 13.11.2014 р. Наказом №565-ос ДП «Київпассервіс» позивач звільнена за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. У відповідності до наявних в матеріалах справи розрахункових листів позивача за вересень, жовтень та листопад 2014 р., з останньою було здійснено розрахунок в день звільнення, що не заперечується сторонами по справі. Факт невиплати індексації на заробітну плату позивачу визнано представником відповідача в судовому засіданні та в запереченнях, та підтверджується довідкою ДП «Київпассервіс», у відповідності до якої позивачу нарахована індексація заробітної плати за травень-листопад 2014 року в розмірі 566, 84 грн. Враховуючи те, що позивачем не надано доказів на спростування зазначеного в довідці розміру індексації заробітної плати, не надано доказів не виплати відповідачем індексації заробітної плати за інший період крім травня-листопада 2014 р., а також надано розрахунок індексації з посиланням на мінімальний розмір заробітної плати, а не на дійсний розмір заробітної плати позивача, суд приймає за правильний розмір нарахованої але не виплаченої позивачу індексації заробітної плати в розмірі 566, 84 грн. за період з травня по листопад 2014 р. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ч. 6 ст. 95 КЗпП, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін є однією з державних соціальних гарантій. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078). У відповідності з положеннями ч. 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України «Про оплату праці»). Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. N 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713. Так, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як передбачено ч. 2ст. 233 КЗпП України. У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 33 Закону в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати є трудовим спором, пов'язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Таким чином, невиплачена сума індексації заробітної плати за період з травня 2014 року по листопад 2014 року становить 566,84 грн., і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як така, що входить до складу фонду додаткової заробітної плати. Як вбачається з позовної заяви та розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с. 6), позивач просить стягнути з відповідача також суму в розмірі 12 184, 92 грн. - збитки за час невиплати заробітної плати. Зокрема, у відповідності до розрахунку вказана сума - це сума індексації, нарахована на прожитковий мінімум громадян. Зокрема, суд приходить до висновку, що зазначений розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства України, є необґрунтованим, оскільки індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці. Позивачем не надано суду доказів та обґрунтувань наданого розрахунку. Крім того, посилання позивача на норми ст. 34 Закону України «Про оплату праці» щодо сплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з пропущенням строків її сплати суд вважає безпідставними. Індекс споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, обчислюється відповідно до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078, згідно з пунктом 1-1 якого таке обчислення провадиться наростаючим підсумком починаючи з 06.03.2003р. Ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що заробітна плата виплачена позивачу в день звільнення. Зокрема, суд вважає необґрунтованими та недоведеними вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час затримки в її виплаті та розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, наданий позивачем, оскільки як вбачається з матеріалів справи заробітна плата з відповідними компенсаціями виплачена позивачу в строки передбаченими ст. 116 КЗпП України, у зв'язку з чим вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час її затримки не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial