Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з 16 січня 2010 року вона та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.12.2019 року. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , яка зареєстрована у батька, але фактично проживає з позивачем. Дитина відвідує КЗ «Харківський навчально-виховальний заклад (ясла-садок)» №8 ХМР за адресою: Салтівське шосе, 61, відповідач мешкає в Немишлянському районі Харкова. Позивач вказує, що донька перебуває на її утриманні, відповідач грошей на утримання не надає. Боржник працює, у зв`язку з чим позивач просить здійснювати стягнення у вигляді частки від його заробітку (доходу). Зазначає, що 12.11.2019 р. вона зверталася до Київського районного суду м. Харкова з заявою про видачу наказу про стягнення аліментів, яка ухвалою від 22 листопада 2019 р. була їй повернута. 17.12.2019 р. вона ще раз звернулася до суду з аналогічною заявою. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2019 р. у видачі судового наказу було відмовлено. Тому вона звернулася до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] аліментів в порядку позовного провадження. Вважає, що аліменти з відповідача повинні стягуватися не з моменту подання нею позову, а з 13.05.2018 року посилаючись на рішення суду про розірвання шлюбу між ними та обставини, зазначені позивачем у позовній заяві про розірвання шлюбу та фактичного припинення шлюбних відносин та непроживання однією родиною. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.01.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Позивач через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, а саме просить проводити стягнення аліментів з дня подачі позовної заяви позивачем до суду, тобто з 03.01.2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено та підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що батьками [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] разом з відповідачем [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , згідно Довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова. Разом з цим, позивач на підтвердження фактичного проживання доньки [PERSON] разом з нею за адресою: [ADDRESS] надає заяву від 16.12.2019 року, підписану свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що донька [PERSON] мешкає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Також, позивач надає довідку №01-48/201 від 29.11.2019, про те, що [PERSON] навчається в 4-А класі КЗ «Харківський навчально-виховний комплекс «школи I-III ступенів-дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)» № 8 Харківської міської ради Харківської області». Аналізуючи надані позивачем докази, можна зробити висновок, що [PERSON] , [INFO] фактично мешкає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1, 2 ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів на утримання дітей є одним із способів захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги встановлені під час судового розгляду фактичні обставини справи, вбачаються правові підстави для ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Таким чином, вказана правова норма передбачає вчинення позивачем певних дій направлених на одержання аліментів з відповідача та неможливість їх отримання у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У даному випадку, важливе значення має доказування факту ухилення відповідача від сплати аліментів. Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів в підтвердження ухилення відповідача починаючи з травня 2018 року, а також відомості про вжиття відповідних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх отримати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази як кожен окремо так і в сукупності, виходячи з інтересів малолітньої дитини, враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ј заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття На підставі ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.1 ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 186 Сімейного кодексу України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачення аліментів. У разі нецільового витрачення аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділення Державного ощадного банку України. При розгляді даної справи про стягнення аліментів суд, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК роз`яснює відповідачу відповідальність за прострочення сплати аліментів. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та позовні вимоги задоволені частково, то стягненню з відповідача на користь Держави підлягає судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial