Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Шпилівської сільської ради Іванківського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, яке складається з домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Вимоги мотивовує, тим, що позивач звернулась до державного нотаріуса Іванківської державної нотаріальної контори Воробей Т.П., однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме житловий будинок, який належав її померлій матері [PERSON] . Позивач [PERSON] звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач-представник Шпилівської сільської ради Іванківського району Київської області подали заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. З наданих доказів, встановлено такі факти і обставини: Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , про що Виконкомом Шпилівської сільської ради Іванківського району Київської області, зроблено відповідний актовий запис № 4. Із свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] , народилась [INFO] , її матір`ю є [PERSON] та батьком [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , про що Виконкомом Шпилівської сільської ради Іванківського району Київської області, зроблено відповідний актовий запис № 14. За час життя, [PERSON] , зробила заповітне розпорядження, яке посвідчене секретарем Шпилівської сільської Ради на все майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] . Згідно довідки № 533 від 13.06.2020 р., виданої виконкомом Шпилівської сільської ради Іванківського району Київської області, вбачається, що згідно записів погосподарської книги виконкому сільської ради № 4 особовий рахунок № [NUMBER] рахується житловий будинок в [ADDRESS] (облікова картка об`єкта по господарського обліку 2016-2023 роки). Біля житлового будинку рахується земельна ділянка площею 0,2500га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Земельна ділянка приватизована, державний акт видавався. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.02.2020 року вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого Шпилівською сільською радою 19.01.2007 року, зареєстрованого у реєстрі за № 2, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1935 р.н., яка померла [INFO] є її дочка [PERSON] , [INFO] , спадщина на яку видано свідоцтво складається із земельної ділянки (кадастровий номер 3222086801:01:006:0019) розміром 0,2500 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] та належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 399842 виданого Шпилівською сільською радою 27.10.2010 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011094503543. Постановою державного нотаріуса Іванківської державної нотаріальної контори Воробей Т.П. від 20.05.2020р. № 396-02-31 відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. За даним контори після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадщину прийняла [PERSON] . Спадкоємців передбачених ст. 1241 ЦК України не має (с/с 254/2019). Згідно із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, не прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966р. та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966р., який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995р., та інших нормативно-правових актів. Так, згідно п. 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Пунктом 7 даної Інструкції передбачено, що така реєстрація проводиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1, зокрема, на підставі свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів. Факт належності [PERSON] , померлій [INFO] , будинку є записи погосподарської книги виконкому сільської ради № 4 особовий рахунок № [NUMBER] рахується житловий будинок в [ADDRESS] (облікова картка об`єкта по господарського обліку 2016-2023 роки). Біля житлового будинку рахується земельна ділянка площею 0,2500га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Земельна ділянка приватизована, державний акт видавався. Із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, виготовленого на замовлення [PERSON] , вбачається, що спірний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 77,0 кв.м., в плані під літерою «А» (житлова площа 43,5 кв.м.) Надвірні будівлі та споруди: прибудова до житлового будинку «а1», ганок «а2», сарай (хлів) «Б», сарай (хлів) «Г», сарай (хлів) «Д», сарай (хлів) «Е», сарай (хлів) «И», гараж «В», вбиральня «Ж», навіс «З», хвіртка «1», ворота «2», огорожа «3,4», хвіртка «5», огорожа «6, 7», колодязь «8». Таким чином, встановлено, що [PERSON] , померлій [INFO] , належав будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті спадщину прийняла [PERSON] . Таким чином, позивач прийняла спадщину після матері і набула право власності на належний матері вказаний нею будинок в порядку спадкування за заповітом, тобто з законних підстав. Оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо вказаного нерухомого майна із законних підстав, то позивач має право на судовий захист. Таким чином, позов є обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved