Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогами про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та після змінення позовних вимог 30.05.2018 року просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття сина, а саме до [INFO], посилаючись на те, що дитина знаходиться на її утриманні, а відповідач останні роки у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина в достатньому обсязі не надає. В підготовчому судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та наполягала на задоволенні їх в повному обсязі, відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Крім визнання відповідачем позову, судом встановлено: Сторони перебувають у шлюбі з 30.11.2012 року, від шлюбу [INFO] народилась дитина - [PERSON]. Можливості зберегти сім'ю немає, подальше спільне життя сторін як подружжя суперечитиме їх інтересам. Визнання відповідачем позовних вимог, у повному обсязі - судом прийнято. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, враховуючи вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, є такими що підлягають задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного і ст.ст. 112, 180, 181 - 183 СК України,

Outcome: approved