Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з відповідачем з 02 серпня 2013 року зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 627. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем мають двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння та різних поглядів на шлюб та сім`ю. Фактично шлюбні відносини припинились, спільне господарство не ведеться, разом не проживають. Вважає, що подальше збереження їх шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їх інтересам. На даний час діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач на утримання дітей періодично надає кошти в незначних розмірах. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що прийняте рішення про розірвання шлюбу є зваженим і добре обдуманим. Вважає, що подальше збереження сім`ї та шлюбу між ними не можливо та суперечить їх інтересам. Проосить стягнути аліменти на утримання дітей. Представник відповідач в судовому засіданні заперечував частково, щодо задоволення позову, надав відзив, в якому зазначив, що у нього з позивачем існує домовленість про утримання дітей у грошовій формі, які він надсилає на банківський рахунок позивача та забезпечує оплату додаткових витрат, спрямованих на розвиток здібностей дітей. У 2007 році відповідачу була встановлена II група інвалідності з приводу психічного захворювання. Також на утриманні відповідача знаходиться його матір, яка є пенсіонером за віком. Тому просить позов задовольнити частково та стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн., починаючи стягнення з 06.03.2019 року. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 627 (а.с. 8 - копія свідоцтва про шлюб). Від даного шлюбу у подружжя є малолітні діти - [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-7 - копії свідоцтв про народження). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, виникли розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони протягом тривалого часу спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують., що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв`язку з чим позов у частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, судом встановлено, що діти сторін по справі проживають з матір`ю та перебувають на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Обов`язки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як батько, так і матір дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені обставини є підставою для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей, а саме слід стягнути в твердій грошовій сумі в розмірі 1 300 грн., на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 06.03.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 704, 80 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial