Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача, - [PERSON] . Після смерті спадкодавця, залишився житловий будинок [ADDRESS] , який в порядку спадкування фактично прийняла мати позивача - [PERSON] , так як на момент смерті батька, разом проживала зі спадкодавцем, але за життя його не оформила, що підтверджується довідкою Михайлівської селищної ради № 351 від 18.03.2021 року. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . При житті, а саме 14 квітня 1992 року [PERSON] , склала заповіт, який був посвідчений секретарем Тимошівської сільської Ради, Михайлівського району, Запорізької області та зареєстрований в реєстрі № 24.Відповідно до заповіту житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , з усіма будівлями та все те, що буде їй належати на день її смерті заповіла позивачу. Вище вказаний житловий будинок обліковувався в погосподарській книзі Тимошівської сільської Ради Михайлівського району Запорізької області і не був зареєстрований в КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентразаційне бюро». Рішенням Михайлівської селищної Ради № 55 від 26 березня 2020 року, з метою впорядкування стану - адресного господарства на території Тимошівського старостинського округу, вищевказаному житловому будинку присвоєно поштову адресу, - [ADDRESS] . На момент смерті спадкодавця, заповіт не змінювався та не скасовувався. Спадкоємців першої черги за законом не має. З метою реалізації своїх спадкових прав позивач своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області, в наслідок чого була заведена спадкова справа № 10/2020 року. Проте, Постановою №246/10-2020/02-14 від 18.03.2021р., позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, оскільки не було надано документів на житловий будинок. У зв`язку з чим позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що залишились після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла, [INFO] . Ухвалою судді від 22.03.2021 р. було відкрито провадження у справі та витребувано у приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбянової А.А. копію, завірену належним чином, спадкової справи № 10 (2020 року), заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 01.04.2021 р. від приватного нотаріуса надійшла копія запитуваної спадкової справи. Ухвалою суду від 21.04.2021 р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Пунктом 1\~постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~ роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності\~ЦК\~і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. В абз. 2 п. 2\~постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~міститься роз`яснення, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно\~ст. 524 ЦК УРСР\~ передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно вимог\~ст. 548 ЦК УРСР\~для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно вимог ч. 1, 2\~ст. 549 ЦК УРСР\~визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В ст.\~1218\~ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно. Згідно зі ст.1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (ч. 1 ст. 1241 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~може одержати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до положень ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна\~реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~31\~ЗУ «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень»\~для проведення\~державної реєстрації\~прав власності\~на індивідуальні\~(садибні)\~житлові будинки,\~садові,\~дачні будинки,\~господарські (присадибні)\~будівлі і\~споруди,\~прибудови до\~них,\~що були\~закінчені будівництвом\~до 5\~серпня 1992\~року та\~розташовані на\~територіях сільських,\~селищних,\~міських рад,\~якими відповідно\~до законодавства\~здійснювалося ведення\~погосподарського обліку,\~і щодо\~зазначених об`єктів\~нерухомості раніше\~не проводилася\~державна реєстрація\~прав власності,\~подається виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; Відповідно до п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (затв. 31.01.66 року Міністерством комунального господарства УРСР) не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених\~наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48. Відповідно до п. 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно зі ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.15,\~16 ЦК України, ст.4,\~5\~ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР від 04.04.1963 р. [PERSON] була надана під забудову земельна ділянка площею 0, 63 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] . З довідки № 351 від 18.03.2021 р., виданої виконавчим комітетом Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області та рішення № 55 від 26.03.2020 р. виконавчого комітету Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області вбачається, що назва вулиці «Краснознаменна» змінена на «Вишнева», а будинку присвоєна поштова адреса [ADDRESS] . З технічного паспорту від 03.03.2020 р. вбачається, що будинок [ADDRESS] побудований в 1963 р. [INFO] помер батько позивача [PERSON] (про що свідчить свідоцтво про\~смерть[NUMBER] , виданого Тимошівською сільською радою Михайлівського району Запорізької області 16 квітня 1986 року, актовий запис № 18). З довідки № 351 від 18.03.2021 р., виданої виконавчим комітетом Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, вбачається, що згідно погосподарського обліку за 1986 р. [PERSON] , 1915 року народження, який помер [INFO] на момент смерті проживав разом з дружиною [PERSON] , 1925 року народження, яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Спадщина складалась з житлового будинку [ADDRESS] . З довідки № 495 від 03.06.2021 р., виданої виконавчим комітетом Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, вбачається, що будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] належав [PERSON] та був зареєстрований у погосподарському обліку Тимошівського старостинського округу Михайлівської селищної ради за № 0108-1. Відповідно до чинного, на день смерті [PERSON] ( [INFO] ), законодавства право власності на житловий будинок, який розташований в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації. При цьому облік житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності, вівся шляхом внесення відповідних даних в книгу погосподарського обліку. Враховуючи те, що вищезазначений будинок розташований в сільському населеному пункті, відомості про те, що [PERSON] є власником цього будинку занесені в книгу погосподарському обліку Тимошівського старостинського округу Михайлівської селищної ради, то суд дійшов висновку про те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] та належним чином оформила своє право власності на будинок. [INFO] [PERSON] померла (про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , виданого Михайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 27 січня 2020 року, актовий запис № 31). [PERSON] є матір`ю позивача (про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] від 18.03.1954 р. та свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] від 07.01.1976 р.). До складу спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , входив в тому числі і житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] 14 квітня 1992 р. склала заповіт, який був посвідчений секретарем Тимошівської сільської ради, Михайлівського району, Запорізької області та зареєстрований в реєстрі за № 24. Цим заповітом [PERSON] заповіла позивачу будинок [ADDRESS] . З метою оформлення своїх прав на спадщину після смерті [PERSON] , позивач 03.03.2020 р. звернулася до приватного нотаріуса Ворожбянової А.А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом. 18.03.2021 р. позивач звернулася до приватного нотаріуса Ворожбянової А.А. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок [ADDRESS] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.03.2021 р. № 246/10-2020/02-14 приватний нотаріус Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбянова А.А. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Підстава відмови не надання документів, що підтверджують право власності на це спадкове майно. Як встановлено судом будинок [ADDRESS] був збудований в 1963 р. батьком позивача [PERSON] та після його смерті (в 1986 р.) був прийнятий в порядку спадкування за законом матір`ю позивача [PERSON] , що було відображене в погосподарському обліку Тимошівського старостинського округу Михайлівської селищної ради за № 0108-1. Таким чином позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] .. Спадковим майном є вищезазначений житловий будинок. Спадкоємці, які мають обов`язкову частку у спадщині, відсутні. [PERSON] прийняла спадщину після померлої матері. Однак оформити свої права на спадкове майно позивач не змогла у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу на спадкове майно. Отже має місце порушення права власності позивача, оскільки вона фактично прийняла спадщину, але юридично оформити свої права на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Враховуючи викладене суд вважає, що порушене право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Враховуючи викладене,

Outcome: approved