Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де зазначила, що є співвласником земельної ділянки площею 0,1000 га., що розташована за адресою м. Житомир, вул. Миру, 24, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд та для ведення особистого підсобного господарства. Іншим співвласником земельної ділянки є [PERSON]. Земельна ділянка згідно рішення виконкому Житомирської міської ради, державного акту належить особам на праві спільної сумісної власності. Позивач зауважує, що 06.01.2017 року [PERSON], яка є її матір»ю, померла. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв»язку з тим, що частка померлої [PERSON] у праві власності на земельну ділянку не визначена. Оскільки [PERSON] належало 24/100 частин житлового будинку за адресою: м. Житомир, вул. Миру, 24, позивач, посилаючись на положення ч.4 ст. 120 ЗК України, ст. 368-370 ЦК України, просить визначити частку [PERSON] у праві спільної власності у розмірі 24/100 частин. В судове засідання учасники не з»явились, надійшли заяви про можливість слухання справи у їх відсутності. Від представника відповідача - Житомирської міської ради, надійшла заява про визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 24.12.1998 року № 617, відповідно до державного акту серії ІІІ-ЖТ № 043648 від 19.03.1999 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га., що розташована за адресою м. Житомир, вул. Миру, 24, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд та для ведення особистого підсобного господарства (кадастровий номер 1810136300:03:010:0037). [PERSON] померла 06.01.2017 року. Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження особи, свідоцтвом про укладення шлюбу. Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] від 12.03.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у вз»язку з тим, що майно належить на праві спільної сумісної власності, а відомості про виділення часток у праві на дане майно відсутні. Змістом постанови підтверджується належність позивачу [PERSON] на праві власності 76/100 частин житлового будинку за адресою: м. Житомир, вул. Миру, 24. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За положеннями ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Приймаючи до уваги ту обставину, що спадкуванням є перехід прав та обов»язків спадкодавця до інших осіб, відсутність визначення частки такої особи у праві спільної власності на майно порушує виправдані сподівання спадкодавців на реалізацію їх прав. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Оскільки судом встановлено належність позивачу на праві власності 76/100 частин будинку № 24 по вул. Миру в м. Житомирі, пропорційна частка на земельну ділянку, що передана особам на праві спільної сумісної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд та для ведення особистого підсобного господарства, також визначається як 76/100 та 24/100 частин відповідно. Статтею 5 ЦПК України визначено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи вищенаведене, а також те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не суперечить вимогам чинного законодавства, суд вважає необхідним задовольнити позов.

Outcome: approved