Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору довічного утримання від 24.11.2017 року вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. Фактично у будинку мешкає тільки вона. Відповідач виїхав з житлового будинку, зібрав всі належні йому речі. Добровільно відповідач не бажає знятись з реєстрації, сплачувати комунальні послуги відповідач не бажає. На підставі викладено просила суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Позивач до судового засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, у зв'язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 247,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору довічного утримання від 24.11.2007 року позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8) Судом встановлено, що в будинку за адресою: [ADDRESS] з 31.1.1995 року зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.14) Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у користуванні житловим приміщенням та призводить до того, що вона має сплачувати додаткові витрати за комунальні послуги за зареєстровану, але не проживаючу особу. У відповідності зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причинах понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців, лише у випадках спеціально передбачених діючим житловим законодавством України. Перелік цих випадків є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки судом достовірно встановлений і підтверджений факт того, що він не є власником будинку без поважних причин не проживає в спірній квартирі понад рік, втратив до цього житла будь-який інтерес, оскільки взагалі до будинку не приходить, житлово-комунальні послуги не сплачує. Таким чином, всі зазначені дії відповідача свідчать про те, що він не ставиться до вказаного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, в зв'язку з чим він може бути визнаний таким, що втратив право користування ним. При цьому суд враховує, що відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми правами сторони в процесі і не надав суду жодного з доказів, що спростовують доводи позивача, а відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову.

Outcome: approved