Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 24 листопада 2015 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Однак, сімейне життя з відповідачем не склалося. Відповідач за час спільного проживання з позивачем не дбав належним чином про сім'ю та їх благополуччя, ніякої матеріальної допомоги не надавав, в подальшому взагалі припинив матеріально утримувати сім'ю. Станом на кінець лютого 2016 року, в період вагітності позивача, відповідач залишив сім'ю, не проживав за адресою постійного місця проживання позивача, не вів спільного господарства, не виконував жодних із обов'язків покладених на нього законом як на подружжя, дитину не виховував, не приймав жодної участі в її утриманні. Місце проживання відповідача невідоме, зв'язку з відповідачем немає. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач на початку 2016 року залишив територію України та повернуся на постійне місце проживання до Російської Федерації. За цей час [PERSON] жодного разу не поцікавився життям позивача та їх малолітньої дитини, не допомагав та не утримував їх. Будь-які спроби позивача в свій час примиритися з відповідачем не дали бажаних результатів, оскільки відповідача категорично відмовився спільно проживати однією сім'єю з позивачем та малолітньою дитиною, та мати з ними нічого спільного. Подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача і їх дітей. У зв'язку з цим, просить суд розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 24.11.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Позивач, представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач у судові засідання - 07.12.2017 р., 15.02.2018 р. та 28.02.2018 р. не з'являвся. Про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Поштова кореспонденція повернулась за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.22, 27-28) Про причини неявки суд не повідомляв. Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1942 (а.с.5). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1894 (а.с.6) Із пояснень позивача вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Сім'я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї є не доцільним. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України , позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально,сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved