Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30 липня 2014 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого вона позичила відповідачу 400 доларів США, а останній отримав і на підтвердження отримання вказаної суми надав їй відповідну розписку. Гроші займалися на оформлення квартири. Оскільки [PERSON] не повернув їй позичені кошти, просить стягнути з нього 400 доларів США суми боргу та судові витрати. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, підтвердила обставини, на які посилається в позовній заяві, пояснила, що 30 липня 2014 року дала відповідачу 400 доларів США для того, щоб він міг оформити документи для продажу своєї квартири. Гроші відповідач мав повернути після продажу квартири. В грудні 2014 року дізналась, що відповідач продав квартиру, а в січні 2015 року із-за відмови відповідача повернути гроші, звернулась до дільничного інспектора міліції, після чого відповідач сказав, що може повернути 100 доларів США. До цього часу борг їй не повернуто. Відповідач позов не визнав, пояснив, що згідно власноручно написаної розписки взяв у позивача 400 доларів США для оформлення документів на продаж квартири, зокрема оплати виготовлення технічного паспорта, проведення її оцінки. Однак вважав ці кошти завдатком, оскільки між ними була розмова про купівлю квартири позивачем. Попереднього письмового договору про продаж квартири з позивачем не укладав. Оскільки позивач відмовилась від купівлі квартири, завдаток має залишитися у нього. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Судом встановлено, що 30 липня 2014 року згідно розписки [PERSON] взяв в [PERSON] 400 доларів США для оформлення квартири. Факт отримання відповідачем грошей у позивача підтверджено доказами, відповідаючими положенням ч.2 ст. 59 ЦПК України - розпискою позичальника. Допитаний судом свідок [PERSON] пояснив, що до нього як до дільничного інспектора міліції неодноразово, в тому числі і письмово, зверталась позивач з приводу неповернення відповідачем боргу в 400 доларів США. При перших бесідах з відповідачем, він обіцяв повернути борг після продажу квартири, а в кінці січня відповідач відмовився повертати борг мотивуючи тим, що кошти втратив на лікування дружини, а позивач відмовилась купувати у нього квартиру. Таким чином, суд знаходить встановленим укладення між позивачем та відповідачем 30.07.2014 року угоди позики грошей на суму 400 доларів США. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пунктом 12 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. За наведених обставин вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки ґрунтуються на умовах договору, вимогах цивільного законодавства, підтверджені належними та допустимими доказами. В зв'язку з задоволенням вимог позивача у заявленому розмірі, до стягнення з відповідача на користь першого підлягають стягненню сплачені нею судові витрати в розмірі 243,60 грн. Суд відхиляє доводи відповідача на заперечення позову з мотивів отримання від позивача коштів в якості завдатку за майбутній продаж квартир з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. З змісту розписки Позичальника слідує, що він взяв в [PERSON] 400 доларів США для оформлення квартири, а не як завдаток за її майбутній продаж позивачу. З пояснень відповідача в судовому засіданні слідує, що вказані кошти він взяв для початку оформлення документів на продаж квартири - технічного паспорта, оціночного акта. З пояснень позивача слідує, що гроші відповідачу дала для того, щоб він міг оформити документи для продажу своєї квартири і гроші він мав повернути як продасть квартиру. Дізнавшись у грудні 2014 року про продаж квартири, в січні 2015 року звернулась про повернення грошей, на що відповідач повідомив, що може повернути 100 доларів. Таким чином виходячи з вказаних доказів, суд приходить до висновку, що отримані по розписці кошти не є завдатком, а є позикою. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідачем визнано, що письмового договору про намір продажу позивачу квартири, вони не укладали. Написана Позичальником розписка ні за змістом, ні за формою жодним чином не відповідає вимогам ч.1 ст. 635 ЦК України, тому передані по ній кошти не можуть визнаватися завдатком. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі №6-82ц13, згідно якої правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Вказана постанова в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. З аналогічних підстав суд не знаходить визнати отримані відповідачем у позивача кошти авансом.

Outcome: approved