Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 10.04.2014 року між нею та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/43/172806 (Ваш стабільний), відповідно до якого нею було розміщено вклад на суму 201400 грн. 01.09.2014 року вона звернулась до банку з заявою про повернення суми вкладу та відсотків за користування грошовими коштами. Однак до теперішнього часу вклад та нараховані відсотки їй не повернуто. В зв'язку з цим, позивач просила суд стягнути з відповідача суму вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського кладу від 10.04.2014 року в розмірі234325 грн. В судовому засіданні представник позивач підтримав позов та просив його задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив. В зв'язку з цим, з урахуванням думки позивача, судом у відповідності до ст.ст.169,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.04.2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/43/172806 (Ваш стабільний), відповідно до якого позивачкою було розміщено вклад на суму 201400 грн. Зазначені обставини підтверджуються наданими позивачем копіями договору №2630/43/172806 та квитанцією від 10.04.2014 року про внесення позивачем та зарахування банком на відповідний депозитний рахунок коштів в сумі 201400 грн. Також судом встановлено, що 01.09.2014 року [PERSON] звернулась до банку з письмової заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків. Однак, останні до теперішнього часу їй не виплачено. У ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.1,2,4 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч.ч.1,2,3 ст.1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи №6-140цс13 передбачає, що відповідно до змісту ст.ст.526,1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Як вбачається з п.1.2 укладеного між сторонами 10.04.2014 року договору, грошові кошти на строковий депозитний рахунок було розміщено на строк 183 дні, зі ставкою 25,35% річних та сплатою відсотків щомісячно готівкою через касу банку. Таким чином, оскільки відповідно до заяви позивача від 01.09.2014 року банком суму вкладу повернуто не було та останній продовжував користуватись коштами, не повернувши останні і по закінченню строку дії договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] Відповідно до умов п.2.3 договору нарахування відсотків на вклад починається з дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, і закінчується в день, що передує даті закінчення строку дії договору. Згідно виписки по особовому рахунку вбачається, що за укладеним між сторонами 10.04.2014 року договором банком було нараховано відсотки в сумі 24725 грн. 86 коп. Суд вважає, що наданий представником позивача розрахунок відсотків не відповідає умовам п.2.3 договору, позовна заява не містить та представником позивача в судовому засіданні не наведено обставин щодо здійснення виплати відсотків банком протягом дії договору, фактично сплачених та отриманих позивачем сум. А тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши на її користь з відповідача суму вкладу за договором строкового банківського вкладу №2630/43/172806 (Ваш стабільний) від 10.04.2014 року в розмірі 201400 грн. та проценти в сумі 24725 грн. 86 коп., а всього 226125 грн. 86 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 2261 грн. 26 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial