Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини фактично припинені у 2016 році, сторони проживають окремо. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться повністю на її утриманні. Дитина з моменту народження часто хворіє та має алергію. Відповідач фізично здоровий, працездатний, аліменти на користь третіх осіб не сплачує, здійснює підприємницьку діяльність. В позові позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до відзиву на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог та не заперечує про стягнення з нього аліментів у розмірі ј частини всіх доходів на тримання дитини. Посилаючись на те, що він як батько регулярно надавав позивачу кошти необхідні для забезпечення дитині належного рівня життя. Позивачкою не обґрунтовано розмір позовних вимог, як нормами закону так і фактичними обставинами справи і не вказано підстав для відступу від законодавчо-встановленого розміру аліментів на одну дитину. Також зазначає, що [PERSON] є особою-підприємець, що отримує стабільний дохід від надання в оренду нерухомого майна. Водночас [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність і його дохід залежить від карантинних обмежень. Посилаючись на викладене, позивач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначає про безпідставність посилань відповідача у відзиві. У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі з підстав, наведених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні просила не заперечувала про стягнення з відповідача аліментів у розмірі, саме ј частини всіх доходів на утримання дитини. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що сторони-позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.5). Дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться повністю на її утриманні. Дитина з моменту народження часто хворіє та має алергію на велику кількість продуктів харчування та певні медичні препарати. Відповідач фізично здоровий, працездатний, аліменти на користь третіх осіб не сплачує. Здійснює підприємницьку діяльність. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2021 року за клопотанням представника позивача витребувано із Вознесенівської Державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Запорізькій області, яка обслуговує платників Дніпровського району та Заводського району м. Запоріжжя інформацію про розмір отриманого доходу [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до наданої довідки Головним управлінням ДПС України в Запорізькій області вбачається, що відповідач [PERSON] з даними звітності суб`єкта малого підприємства - фізичної особи - платника єдиного податку обсяг доходу ФОП [PERSON] за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року склав 370 000 грн., надати довідку за період з 01.09.2020 року по 01.07.2020 року неможливо , у зв`язку із тим, що звітній період для осіб , які провадять підприємницьку діяльність на другій групі спрощеної системи оподаткування складає календарний рік. Позивач [PERSON] за даними звітності суб`єкта малого підприємства - фізичної особи - платника єдиного податку обсяг доходу ФОП [PERSON] за період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року склав 146939 грн., за період з 01.01.2021 року по 30.06.2021 року склав 140099 грн., надати довідку за період з 01.09.2020 року по 30.09.2020 року неможливо , у зв`язку із тим, що звітній період для осіб , які провадять підприємницьку діяльність на третій групі спрощеної системи оподаткування складає календарний квартал (а.с.62-64). Згідно до ст.. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері батька і (або) у твердій грошовий сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме дітей віком 6-18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком з 6 до 18 років на час ухвалення рішення суду не може бути меншим 1309 грн. Частиною ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, а також виходить з того, що відповідно до вимог ст. 180 СК України передбачено саме обов`язок, а не право батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, суд, при вирішенні спору по суті, враховує вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведена необхідність стягнення з відповідача аліментів саме у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходів). Окрім того, тимчасові та вікові захворювання дитини, потребують додаткових витрат і можуть бути предметом дослідження у відповідній справі у випадку заявлення відповідних позовних вимог з наданням доказів понесення таких витрат. Відповідно до роз`яснень п.18 Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»: що до передбаченої ст.. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Водночас вимоги по стягненню додаткових витрат позивачкою не заявлялись, а останні не є предметом даної справи та не повинні включатись до складу аліментів. З урахуванням зазначених обставин, інтересів дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у статті 7 СК України, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково, за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Визначення аліментів саме в такому розмірі призведе до відповідності їх засадам справедливості, добросовісності та розумності, визначених ч.9 ст. 7 СК України. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, тому в порядку ч. 2 ст.. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial