Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,про розірвання шлюбу; визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з нею за адресою: [ADDRESS] ; та стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі одного прожиткового мінімуму, на кожну дитину, до досягнення повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.08.1998 зареєстрований шлюб між нею та відповідачем у справі, від цього шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до поступового погіршення взаємовідносин та фактичного припинення шлюбних стосунків, більше двох років вони разом не проживають, вона разом з доньками проживає окремо від відповідача. Їх спільні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з народження проживають разом з нею, відвідують поліклініку за її місцем проживання та знаходиться на повному її утриманні. Позивач зазначає, що вона офіційно працевлаштована, в той час, як відповідач не працює, фінансової можливості утримувати дітей не має, визначення місця проживання дітей разом з нею повністю відповідає інтересам дітей, та вона жодним чином не перешкоджала і не буде перешкоджати відповідачу у спілкуванні з дітьми. Позивач вказує, що спір про поділ майна між нею та відповідачем відсутній. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому визнає позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, у задоволенні решти позовних вимог просить відмовити, посилаючись на наступне. Так, відповідач зазначає, що за місцем мешкання позивача проживають п`ять осіб, а саме, позивач, її мати [PERSON] , їх з позивачем діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також брат позивача [PERSON] зі своєю співмешканкою. Відповідач вказує, що їх з позивачем діти зареєстровані та періодично проживали за адресою його місця реєстрації - [ADDRESS] , у трьохкімнатній квартирі, де створені найбільше кращі умови для їх розвитку, виділена їм окрема кімната площею 17,1 кв.м., в зв`язку з чим вважає доцільним визначити місце проживання дітей за його місцем проживання. Щодо вимоги про стягнення на утримання дітей аліментів у розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину, просить врахувати його хворий стан здоров`я, наявності у нього непрацездатної хворої матері [PERSON] , 1952 р.н., яка потребує матеріальної допомоги, та вважає, що розмір аліментів на утримання дітей має бути встановлений у розмірі 0,5 % прожиткового мінімуму для кожної дитини, які він згоден своєчасно сплачувати (а.с.40-41). Ухвалою суду від 19.08.2020 прийнята відмова позивача [PERSON] від позову в частині визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] з [PERSON] та провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Іванченко А.В. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зазначивши, що з 2016 року вона з дітьми та відповідач мешкають окремо. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, в іншій частині позовні вимоги не визнав, зазначивши, що з серпня 2016 позивач з дітьми мешкають окремо, він має матір похилого віку, яка потребує допомоги, та він бажає сплачувати аліменти у добровільному порядку. Відповідач вказав, що він офіційно непрацевлаштований, на теперішній час проживає з сестрою, з якою в нього склалися погані відносини, визначений порядок користування жилим приміщенням. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю позивача; діти проживають разом з матір`ю - позивачем у справі; відповідач - батько дітей не приймає участі у їх вихованні та матеріальному забезпеченні, приїздить на дні народження дітей та спілкується близько 30 хвилин; позивач не чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дітьми. Третя особа Департамент служб у справах дітей ХМР просила розглядати справу за відсутністю її представника, про що зазначила у письмовому клопотанні (а.с.80). Суд, заслухавши учасників судового розгляду, показання свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.08.1998 у Московському відділі реєстрації актів громадянського стану міста Харкова, актовий запис № 986 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.26). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10). Сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, обидва бажають розірвати шлюб. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу, суд дійшов до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, та за заявою позивача після розірвання шлюбу суд залишає їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Відповідно до положень ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Сторони проживають окремо та не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення місця проживання їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] . На час звернення позивача до суду дитині [PERSON] , [INFO] виповнилось 11 років, та на час ухвалення судового рішення - 13 років. Відповідно до положень ч. ч. 1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Преамбулою ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Тому в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 61-327цс18. Як встановлено судом, підтверджено письмовими доказами, та не заперечується учасниками справи, відповідачу [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] , в якій, крім відповідача [PERSON] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також спільні діти сторін: [PERSON] , [INFO] - з 04.05.2007 та [PERSON] , [INFO] - з 07.09.2001. За адресою реєстрації позивача за адресою: [ADDRESS] , крім позивача [PERSON] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] 05.06.2019 позивачем до управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради подані заяви про зняття [PERSON] , [INFO] з реєстрації місця проживання та про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.102,203). У задоволенні цих заяв управлінням реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради 05.06.2019 відмовлено через відсутність письмової згоди другого з батьків (а.с.104). Позивач [PERSON] офіційно працевлаштована, працює в КП «Тролейбусне депо № 2» на посаді кондуктора громадського транспорту з 15.08.2011 по теперішній час, має регулярний дохід - отримує заробітну плату, характеризується позитивно, (а.с.97, 105, 106, 141, 142). Мати позивача [PERSON] офіційно працевлаштована, працює прибиральником приміщень, отримує регулярний дохід (а.с.107). Згідно листа директора ХЗОШ № 97 від 29.05.2019, [PERSON] , [INFO] навчається у даному закладі освіти, проживає з матір`ю [PERSON] , у її вихованні бере участь тільки мати: відвідує батьківські збри, цікавиться шкільним життям, приймає участь та відвідує шкільні заходи, [PERSON] жодного разу не відвідував заклад (а.с.111). Відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, жодних доказів на підтвердження наявності та розміру свого доходу суду не надав, і матеріали справи таких доказів не містять. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 13.05.2019 № 353, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] , виходячи з того, що дитина фактично проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання, діти мешкають в двокімнатній квартирі, в наявності всі комунальні зручності. У дівчат є спальне місце, шафа для зберігання речей, стіл для навчання. Діти забезпечені одягом та взуттям відповідно до віку та сезону, канцелярським приладдям, харчуванням. Питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] було винесено та розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР, на яке [PERSON] був запрошений, але не з`явився, причину неявки не повідомив. Як пояснила малолітня [PERSON] , вона проживає разом із матір`ю, сестрою та бабусею, бажає надалі проживати з ними, з батьком вона спілкується по декілька разів на рік у святкові дні (а.с.81-82). Ураховуючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, тривалість проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю, сталість їх соціальних зв`язків, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність з боку матері перешкод у спілкуванні батька з дитиною та негативного впливу на її виховання і розвиток, та, той факт, що дитина прихильна більш до матері, ніж до батька, сама бажає проживати разом із матір`ю, сестрою і бабусею, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] , що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини, та має першочергового значення при вирішенні зазначеного спору. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-ХІІ та набрала законної чинності для України 27 вересня 1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 -1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Р озмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. М інімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. М інімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує наступні обставини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Сторони по справі працездатні, не є інвалідами. Позивач офіційно працевлаштована, отримує регулярний дохід, що встановлено в судовому засіданні, підтверджено письмовими доказами і не заперечується учасниками справи, відповідач доказів про наявність та розмір в нього доходу суду не надав. Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідачем суду не надано доказів про наявність у нього присуджених до стягнення аліментних зобов`язань на утримання інших осіб, які б підлягали врахуванню при визначенні розміру аліментів на утримання дітей за заявленим позовом, та матеріали справи таких відомостей не містять. Суд не приймає до уваги посилання відповідача про наявність у нього непрацездатної матері, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки, як вбачається з наданих відповідачем письмових доказів, його мати [PERSON] , є пенсіонером, перебуває на обліку в пенсійному фонді, отримує пенсію. Прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить: з 01.07.2018 по 30.11.2018 - 1944,00 грн.; з 01.12.2018 по 30.06.2019 - 2027,00 грн.; з 01.07.2019 по 30.11.2019 - 2118,00 грн.; з 01.12.2019 по 30.06.2020 - 2218,00 грн.; з 01.07.2020 - 2318,00 грн.; з 01.12.2020 - 2395,00 грн. Аліменти у розмірі не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку можуть бути присуджені лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суду не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що дохід відповідача є достатнім для сплати аліментів у розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, а тому підстави для стягнення аліментів у заявленому у позові розміру відсутні. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітніх дітей, необхідним буде встановлення розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Згідно положень ч.1 ч.2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору в частині вимоги про стягнення аліментів, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та понесла судові витрати по сплаті судового збору в частині вимоги про розірвання шлюбу у розмірі 704 грн. 80 коп., та в частині вимоги про визначення місця проживання дітей у розмірі 704 грн. 80 коп. Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в частині вимоги про стягнення аліментів у розмірі 840 грн. 80 коп.; та на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1409 грн. 60 (704,80 + 704,80)

Outcome: partial