Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований чоловік позивача - відповідач [PERSON] , але шлюбні відносини між сторонами припинені, і чоловік з 2013 року і до момента звернення до суду в квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, ніякої зацікавленості до квартири не проявляє, будь- яких особистих речей відповідача в квартирі не має. Позивач не може запропонувати відповідачу знятись з реєстрації добровільно, оскільки фактичне місце проживання останнього їй не відоме. Реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі створює для позивача перешкоди для реалізації її прав як власника, а також нести надмірні витрати по сплаті комунальних послуг, тощо. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, мотивуючи тими ж самими обставинами, прохала розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, не зважаючи на неодноразове повідомлення про місце і час розгляду справи, в тому числі і шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позов та доказів на спростування позовних вимог не надав. У відповідності до ст. ст. 280-281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, надавши їм відповідну правову оцінку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є односібним власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 15 жовтня 2002 року /а.с. 7/, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.6/. Згідно довідки Сектору реєстрації місця проживання фізичних осіб Шосткинської міської ради від 01.02.2019 року та довідки ЖЕД № 1 від 09.11.2018, [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . /а.с. 17/. Відповідно до акту про непроживання особи за місцем реєстрації, складеного 11 жовтня 2018 року, представниками ЖЕД № 1 на підставі свідчень мешканців [ADDRESS] , зареєстрований в квартирі [ADDRESS] [PERSON] у вказаній квартирі не проживає з 2013 року. /а.с. 11/. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за місцем реєстрації суду не надано. З огляду на вищенаведене, позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено, що відповідач не проживає в належній позивачу квартирі більше року, а його реєстрація створює позивачу перешкоди у реалізації права власності. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved