Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернувся із позовом від 24.10.2016 року до відповідача комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка», де третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача виступає Чернівецька обласна організація профспілки працівників охорони здоров'я про скасування як незаконних розпоряджень виконуючого обов'язки головного лікаря [PERSON], а саме розпоряджень: №12 від 02.08.2016 року, №16 від 28.09.2016 року, №19 від 13.10.2016 року та зобов'язання відповідача поновити позивача на посаді лікаря-стоматолога-терапевта лікувального відділення з дати його переведення у ортопедичне відділення. Пізніше 07.11.2016 року, до початку розгляду справи по суті, представник позивача подав заяву про зміну предмету позову, виклавши позовні вимоги в такій редакції, згідно якої просив суд визнати неправомірними зміну умов праці позивача та його переведення на роботу в кабінет по наданню платних терапевтичних послуг при терапевтичному відділенні у зв'язку із виробничою необхідністю та скасувати як незаконні: розпорядження №12 від 02.08.2016 року, розпорядження №16 від 28.09.2016 року, розпорядження №19 від 13.10.2016 року і зобов'язати відповідача поновити позивачу попередні умови праці на посаді лікаря-стоматолога-терапевта лікувального відділення з дати його переведення у ортопедичне відділення. 08.11.2016 року, до початку розгляду справи по суті, представник позивача подав заяву про зміну предмету позову, виклавши позовні вимоги в такій редакції, згідно якої просив суд визнати неправомірними зміну умов праці позивача та його переведення на роботу в кабінет по наданню платних терапевтичних послуг при ортопедичному відділенні у зв'язку із виробничою необхідністю та скасувати як незаконні: розпорядження №12 від 02.08.2016 року, розпорядження №16 від 28.09.2016 року, розпорядження №19 від 13.10.2016 року і зобов'язати відповідача поновити позивачу попередні умови праці на посаді лікаря-стоматолога-терапевта лікувального відділення з дати його переведення у ортопедичне відділення. Позовні вимоги мотивує наступним: Позивач був прийнятий з 12.04.2007 року на посаду лікаря-стоматолога-терапевта лікувального відділення комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» з окладом, згідно штатного розпису, що підтверджується копією наказу №4-пр від 12.04.2007 року. 15.05.2015 року позивач був обраний головою профспілкового комітету профспілкової організації працівників КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», що підтверджується копією протоколу №5 від 15.05.2015 року зборів профспілкового комітету КМУ «Міська стоматологічна поліклініка». Розпорядженням №12 від 02.08.2016 року позивача було переведено з 02.10.2016 року по02.11.2016 року на роботу в кабінет по наданню платних терапевтичних послуг при ортопедичному відділенні у зв'язку із виробничою необхідністю. Розпорядженням №16 від 28.09.2016 року було внесено зміни до розпорядження №12 від 02.08.2016 року, згідно яких позивача переміщено працювати з 02.10.2016р. по 02.11.2016 року у кабінет по наданню платних терапевтичних послуг при ортопедичному відділенні у зв'язку із виробничою необхідністю. Розпорядженням №19 від 13.10.2016 року було внесено зміни до розпорядження №12 від 02.08.2016 року згідно яких позивача переміщено з 04.10.2016р. по 31.10.2016р. у кабінет по наданню платних терапевтичних послуг при ортопедичному відділенні у зв'язку із виробничою необхідністю. Своєї згоди на переведення та/чи переміщення позивач не надавав. Більше того, на примірнику розпорядження №12 від 02.08.2016 року позивач 03.08.2016 року зазначив, що з розпорядженням не згідний. Таким чином позивач вважає, що за період з 02.08.2016 року відповідачем самовільно в односторонньому порядку було змінено умови трудового договору укладеного з позивачем, що є порушенням законодавства України про працю, а також законних прав та законних інтересів позивача. Підставами для визнання неправомірними зміни умов праці позивача та його переведення на роботу в кабінет по наданню платних терапевтичних послуг при терапевтичному відділенні у зв'язку із виробничою необхідністю і скасування як незаконного розпорядження №12 від 02.08.2016 року позивач зазначає таке: 1.У розпорядженні №12 від 02.08.2016 року взагалі не зазначено на яку посаду переведено позивача. 2.Згідно ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодо. Згідно ст.31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Згідно наказу №4-пр від 12.04.2007 року позивачприйнятий на роботу у лікувальне відділення, а розпорядженням №12 від 02.08.2016 рокуйого переведено на роботу в ортопедичне відділення. Згідно ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації допускається тільки за згодою працівника. Своєї згоди на переведення та/чи переміщення позивач не надавав. Більше того, на примірнику розпорядження №12 від 02.08.2016 року позивач 03.08.2016 року зазначив, що з розпорядженням не згідний. Таким чином позивач вважає, що його переведення є неправомірним, вказане розпорядження видане з порушенням статей 21, 31 КЗпП України, частини 1 ст.32 КЗпП України. 3. Згідно зі ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Згідно ч.3 ст.32 КЗпП України система оплати праці є істотною умовою трудового договору. Працюючи у лікувальному відділенні позивач перебував на погодинній оплаті праці, а у ортопедичному відділенні застосовується відрядна оплата праці. При погодинній оплаті праці заробітна плата нараховується за фактично відпрацьовані години, облік яких ведеться згідно табелів обліку робочого часу, а наряди здаються виключно для обліку обсягів наданих послуг та списання використаних матеріалів. При відрядній оплаті праці підставою для нарахування і виплати заробітної плати є наряди виконаних робіт, а табелі використовуються виключно для визначення дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку. Отже працюючи у лікувальному відділенні позивач отримував щомісячну однакову заробітну плату не залежно від обсягів виконаних робіт. Саме такі умови трудового договору були погоджені між позивачем та відповідачем і на їх зміну позивач згоди не надавав. Однак, у ортопедичному відділенні розмір заробітної плати залежить виключно від обсягу виконаних робіт, що не відповідає умовам трудового договору укладеного між позивачем та відповідачем. Отже, вважає позивач, вказаним розпорядженням порушено вимоги ст.31 КЗпП України оскільки змінено істотні умови праці в односторонньому порядку. 4.Розпорядженням №12 від 02.08.2016 рокунезаконно змінено істотні умови трудового договору оскільки: 4.1.Позивач обраний головою профспілкового комітету профспілкової організації працівників КМУ «Міська стоматологічна поліклініка». Згідно ст.252 КЗпП України, ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» №1045-XIV від 15.09.1999 року зміна умов трудового договору, оплати праці працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є. Оскільки попередня згода профкому на переведення позивача відповідачу надана не була, то розпорядження №12 від 02.08.2016 року, на думку позивача, суперечить вимогам Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» №1045-XIV від 15.09.1999 року. 4.2.Згідно з ч.3 ст.32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці. Жодних зазначених змін у поліклініці не відбулося, отже розпорядження №12 від 02.08.2016 року суперечить вимогам чинного законодавства України. Згідно п.31 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Таким чином, на думку позивача, розпорядження №12 від 02.08.2016 року суперечить ч.3 ст.32 КЗпП України та роз'ясненням Верховного Суду України. 4.3.Згідно ч.2 ст.33 переведення (навіть тимчасове) можливе лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей. розпорядженням №12 від 02.08.2016 року позивача переведено у зв'язку із виробничою необхідністю. Однак у розпорядженні №12 від 02.08.2016 року відповідач не зазначив у чому саме полягає виробнича необхідність. Таким чином вказане розпорядження суперечить ч.2 ст.33 КЗпП України. Щомісячно позивачу нараховувався і виплачувався посадовий оклад. За серпень - вересень 2016 року позивач отримав 7050,51грн. Тобто середньомісячний заробіток у лікувальному відділенні становить 3525,26грн. З моменту видання розпорядження №12 від 02.08.2016 року, тобто за жовтень 2016 року позивачу нараховано заробітну плату у сумі 598,18грн. Тобто за жовтень 2016 року при такій же кількості відпрацьованих годин позивач отримав на 2927,08грн. менше, що сталося внаслідок незаконної зміни відповідачем істотних умов праці позивача. Таким чином, позивач вважає, що Розпорядження №12 від 02.08.2016 року порушило не тільки трудові права позивача, а і його майнові інтереси. Підставами для скасування розпорядження №16 від 28.09.2016 року позивач зазначає обставини, які зазначені як підстава для визнання неправомірними зміну умов праці позивача та його переведення на роботу в кабінет по наданню платних терапевтичних послуг при терапевтичному відділенні та скасування розпорядження №12 від 02.08.2016 року, а також таке: 1. У розпорядженні №16 від 28.09.2016 року на відміну від розпорядження №12 від 02.08.2016 року термін «переведено» замінено на термін «переміщено», хоча фактично оскільки відповідачем в односторонньому порядку змінено істотні умови трудового договору - такі зміни є переведенням, а не переміщенням. 2. Згідно розпорядження №16 від 28.09.2016 року позивача переміщено працювати у ортопедичне відділення у зв'язку із виробничою необхідністю. При цьому у розпорядженні №16 від 28.09.2016 року не зазначається у чому саме полягає виробнича необхідність. Отже відповідачем не дотримано приписів ч.2 п. 31 Постанови №9 від 06.11.1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно яких переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва. 3. Згідно розпорядження №16 від 28.09.2016 року позивача переміщено працювати у ортопедичне відділення у зв'язку із виробничою необхідністю. Однак враховуючи, що розпорядженням №16 від 28.09.2016 року позивачу змінено істотні умови праці, то про такі зміни, згідно ч.4 ст.32 КЗпП України, необхідно було попередити позивача за два місяці. Оскільки розпорядження №16 видане 28.09.2016 року, то зміни могли бути проведені не раніше 28.11.2016 року. Отже розпорядження №16 від 28.09.2016 року, на думку позивача, суперечить вимогам ст.32 КЗпП України. Підставами для скасування розпорядження №19 від 13.10.2016 року позивач зазначає обставини, які зазначені як підстава для визнання неправомірними зміну умов праці позивача та його переведення на роботу в кабінет по наданню платних терапевтичних послуг при терапевтичному відділенні та скасування розпорядження №12 від 02.08.2016 року, а також таке: 1. У розпорядженні №19 від 13.10.2016 року на відміну від розпорядження №12 від 02.08.2016 року термін «переведено» замінено на термін «переміщено», хоча фактично оскільки відповідачем в односторонньому порядку змінено істотні умови трудового договору - такі зміни є переведенням, а не переміщенням. 2. У розпорядженні №19 від 13.10.2016 року змінено період на який переміщено позивача, а саме: замість «02.10.16р. по 02.11.16р.» вказано «з 04.10.16р. по 31.10.16р.». 3. Згідно розпорядження №19 від 13.10.2016 року позивача переміщено працювати у ортопедичне відділення у зв'язку із виробничою необхідністю. При цьому у розпорядженні №19 від 13.10.2016 року не зазначається у чому саме полягає виробнича необхідність. Отже відповідачем не дотримано приписів ч.2 п. 31 Постанови №9 від 06.11.1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» згідно яких переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва. Зважаючи на доповнення, внесені до розпорядження №12 від 02.08.2016 року в частині строків переведення очевидним є, що «виробнича необхідність», яку мав на увазі відповідач у розпорядженнях має мінливий характер, оскільки згідно розпорядження №12 від 02.08.2016 року вона мала виникнути 02.10.2016 року, а вже 13.10.16 року відповідач дізнався, що виробнича необхідність виникла лише 04.10.2016 року. При цьому тривалість виробничої необхідності зменшилася з 02.11.16р. (згідно розпорядження №12 від 02.08.2016 року) до 31.10.2016 року (згідно розпорядження №19 від 13.10.2016 року). Зазначені обставини на думку позивача є казусами, які є доказом надуманості таких обставин для зміни істотних умов праці позивача, як «виробнича необхідність». Позивач вважає, що вказане є доказом відсутності виробничої необхідності взагалі. 4. Згідно розпорядження №19 від 13.10.2016 року позивача переміщено працювати у ортопедичне відділення у зв'язку із виробничою необхідністю. Однак враховуючи, що розпорядженням №19 від 13.10.2016 року позивачу змінено істотні умови праці, то про такі зміни, згідно ч.4 ст.32 КЗпП України, необхідно було попередити позивача за два місяці. Оскільки розпорядження №19 видане 13.10.2016 року, то зміни могли бути проведені не раніше 13.12.2016 року. Отже, на думку позивача, розпорядження №19 від 13.10.2016 року суперечить вимогам ст.32 КЗпП України. Крім того на підтвердження неправомірності переведення позивач надав: - копію листа №01-11/110 від 06.09.2016 року, яким обком профспілок зобов'язав в.о. головного лікаря відповідача відмінити розпорядження №12 від 02.08.2016 року у зв'язку з його невідповідністю чинному законодавству України. - копію листа №2255/0/04-2/16 від 01.11.2016 року Управління Держпраці у Чернівецькій області, яким підтверджено неправомірність: переведення позивача, односторонньої зміни істотних умов праці позивача, а також порушення прав позивача (у тому числі як голови виборчого профспілкового органу) та майнових інтересів. - копію заяви про виплату різниці між зарплатою, виплаченою позивачу за жовтень 2016 року та його середньомісячним заробітком у лікувальному відділенні. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та наголосили, що при ознайомленні з Розпорядженням №12 йому не було пояснено у чому саме полягає виробнича необхідність. Також позивач зазначив, що після переведення у нього виникали непорозуміння з деякими пацієнтами, пільговиками, лікування яких позивач розпочав у лікувальному відділенні і не міг продовжити через те, що у 18-му кабінеті послуги він міг надавати лише на платній основі. Однак після тривалих пояснень пацієнти відносилися з розумінням і ситуація не переросла в конфліктну. Крім того, позивач пояснив, що на даний час він також не працює у тому кабінеті і на тому робочому місці, де працював до переведення, однак не заперечує проти нинішнього робочого місця, оскільки працює у тому ж відділенні і на тих же умовах на яких працював до переведення. Представник відповідача проти позову заперечувала та просила відмовити в задоволенні позову та зауважила, що зміна місця роботи позивача є переміщенням, а не переведенням оскільки його посадові обов'язки як при роботі в лікувальному відділенні так і в ортопедичному відділенні залишилися незмінними. При цьому представник відповідача заперечила зміну істотних умов трудового договору, оскільки позивача було прийнято на роботу в комунальну медичну установу, а не в конкретний кабінет, не зважаючи на те, що позивач влаштовувався на роботу у лікувальне відділення, а Розпорядженням №12 був переведений в ортопедичне відділення. Також зазначила, що відповідач не звертався за згодою на переведення позивача у зв'язку з тим, що позивача не переведено, а переміщено, істотні умови трудового договору не змінені, отже вимоги ст.252 КЗпП України не повинні застосовуватися. Представник третьої особибез самостійних вимог позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав письмові пояснення по справі з яких слідує наступне: 31 серпня 2016 року позивач звернувся до профспілки за наданням правової допомоги та його захисту від незаконних дій в.о. головного лікаря комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» [PERSON] щодо неправомірності переводу позивача на роботу, не обумовлену трудовим договором без згоди позивача. 06 вересня 2016 року профспілкою було підготовлене подання в.о. головному лікарю стоматологічної поліклініки [PERSON], в якому було констатовано, що ним грубо порушені статті 33 та 252 КЗпП України, статті VI Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». В подані профкомом були надані роз'яснення щодо порядку переводу на інше місце роботи. Також в поданні зазначалося, що переведення позивача є незаконним оскільки позивача переведено на іншу роботу з іншою системою оплати праці, необумовлену трудовим договором, і без згоди профкому комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» та без згоди обласного комітету профспілки, отримання яких є обов'язковим так як позивач є членом обласного комітету профспілки. У поданні також було констатовано, що перевід позивача на іншу роботу є необґрунтованим і неправомірним, тому підлягає відміні. В цьому поданні також містилась вимога до в.о. головного лікаря [PERSON] відмінити видане ним неправомірне, на думку третьої особи, розпорядження та повідомити обком профспілки до 15 вересня 2016 року. Однак подання було залишене відповідачем без відповіді та задоволення. Третя особа вважає, що невиконання вимог зазначених у поданні є порушенням не тільки прав і законних інтересів позивача, а й законодавства про гарантії діяльності профспілок та працівників обраних до керівних органів профспілок. Третьою особою надано копії листів-звернень до міського голови, як до роботодавця в.о. головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» яким третя особа просила міського голову спонукати [PERSON] до відміни неправомірного розпорядження. Однак міська рада до цього часу не надала ніяких відповідей на мої листи і жодних заходів до усунення порушень чинного законодавства не вжила. Третя особа розцінює дії в.о. головного лікаря стоматологічної поліклініки [PERSON] як свідоме, грубе та зухвале порушення норм трудового права. Вважає, що своїми діями [PERSON] принизив честь і гідність позивача, як лікаря та як особу обрану колективом головою профкому, порушив заборону примусової праці. Крім того із пояснень третьої особи слідує, що за заявою позивача від 21 вересня 2016 року начальником відділу Управління праці в Чернівецькій області державним інспектором праці Пурічем Ю.С. була проведена перевірка фактів викладених в заяві. 24 жовтня 2016 року, у відповідності до п.7 «Положення про державну інспекцію України з питань праці», затвердженого Указом №386/2011 від 06.04.2011 року та п.7 «Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів», затвердженого наказом №390 від 02.07.2012 року Міністерства соціальної політики України, виконуючому обов'язки головного лікаря - [PERSON] було вручено акт перевірки та припис державного інспектора. В акті та приписі докладно викладено допущені порушення трудового права відносно позивача. З пояснень третьої особи слідує, що в приписі значиться: «В найкоротший термін вжити всіх необхідних заходів щодо приведення до чинного законодавства процес переведення [PERSON] з лікувального відділення в кабінет по наданню платних терапевтичних послуг при ортопедичному відділенні шляхом поновлення його попередніх умов праці та повідомити державного інспектора до 24.11.2016 року. Оплату праці [PERSON] за жовтень 2016 р. здійснювати із дотриманням вимог ст.114 КЗпП України та повідомити державного інспектора до 24.11.2016 р.». Однак припис державного інспектора праці відповідачем проігноровано, незаконне розпорядження не відмінено. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Свідок [PERSON] якийє завідуючим ортопедичним відділенням в судовому засіданні пояснив наступне: - система оплати праці у ортопедичному відділенні є відрядною від системи оплати праці у лікувальному відділенні де вона є погодинною; - як у лікувальному так і в ортопедичному відділенні існує виробничий план виконання умовних одиниць праці, який був затверджений наказом по підприємству. В ортопедичному відділенні план УОП вищи, ніж у лікувальному; - ремонтні роботи у кабінеті де працював позивач не проводилися і на даний час кабінет закритий; - підтвердив факт направлення працівників лікувального відділення на курси у період з 03.10.2016 року по 31.10.2016 року, однак будучи завідувачем ортопедичного відділення не зазначив кількість місць, які були вільними у той період. - йому нічого не відомо про те, що в установі проводиться службове розслідування. Свідок [PERSON] - завідуюча лікувальним відділенням в судовому засіданні пояснила наступне: - система оплати праці у ортопедичному відділенні є відрядною від системи оплати праці у лікувальному відділенні де вона є погодинною; - як у лікувальному так і в ортопедичному відділенні існує виробничий план виконання умовних одиниць праці. В ортопедичному відділенні план УОП вищи, ніж у лікувальному; - підтвердила факт направлення 4-х працівників лікувального відділення на курси у період з 03.10.2016 року по 31.10.2016 року, згідно наказу №09-вр від 03.10.2016 року; - підтвердила, що до Наказу131 крісло у кабінеті №18 не використовувалося вже близько 2-х років; - їй нічого не відомо про те, що в установі проводиться службове розслідування відносно позивача, хоча як завідувач відділення мала б про це знати. Свідок [PERSON] заступник головного лікаря з економічних питань в судовому засіданні пояснила наступне: - система оплати праці у ортопедичному відділенні є відрядною від системи оплати праці у лікувальному відділенні де вона є погодинною. При цьому свідок пояснила, що при переміщенні у тому самому відділенні з тою самою системою оплати праці така зміна просто відображається у табелі обліку робочого часу. У даному випадку у зв'язку зі зміною умов оплати праці позивача - було розроблено та відкрито окремий посадовий оклад; - як у лікувальному так і в ортопедичному відділенні існує виробничий план виконання умовних одиниць праці. При цьому у ортопедичному відділенні від виконання цього плану залежить розмір заробітної плати працівника. Також свідок розповіла, що інструктивними листами фінуправління зобов'язано при розрахунку заробітної плати використовувати нормативи виконання УОП встановлені Наказом №507 МОЗ. - їй нічого не відомо про проведення чи не проведення ремонтних робіт у кабінеті де працював позивач не проводилися; Свідок [PERSON] - в.о. головного лікаря установи в судовому засіданні надав суду покази про те, що позивача було переведено в інший кабінет у зв'язку з виробничою необхідністю, яка полягає у необхідності проведення ремонту кабінету у лікувальному відділенні де працював позивач. Ремонт у кабінеті де працював позивач планувався давно у зв'язку із його станом не придатним до використання у якості робочого кабінету лікаря так як не відповідає санітарним нормам. Свідок пояснив, що ремонтні роботи у кабінеті були розпочаті з ініціативи завідуючого господарством [PERSON], який провів обстеження всіх приміщень установи і повідомив свідка як головного лікаря про необхідність проведення ремонту в першу чергу саме у цьому кабінеті. Свідок вказав, що ремонтні роботи у кабінеті були розпочаті, проводилися тривалий час, є документи на списання матеріалів. Проведення ремонту було зупинене через відсутність коштів на ремонт. Кошти потрібні у великій сумі так як приміщення перебуває у поганому стані. Які саме роботи були зроблені і які ще потрібно зробити свідок не може так як не є спеціалістом у цій галузі. Біль детально про технічні моменти ремонту і про кошторис витрат зможе пояснити свідок [PERSON], який є завідуючим господарством установи. Крім того [PERSON] зазначив, що не звертався ні до профкому установи, ні до обкому профспілок за погодженням на зміну істотних умов праці позивача. Свідок не був обізнаний про наявність вільних місць у лікувальному відділенні у жовтні 2016 року. Свідок підписував наказ №09-вр від 03.10.2016 року яким кілька лікарів лікувального відділення були направленні у жовтні 2016 року на курси підвищення кваліфікації. Однак наказ готувався заступником, а свідок, як в.о. головного лікаря лише підписав наказ. Свідок не було відомо про бажання позивача повернутися у лікувальне відділення. Свідок, як в.о. головного лікаря не може забезпечити кожному працівнику бажані умови праці, однак зобов'язаний забезпечити належний матеріальний та технічний стан установи. Свідок не знав про вільні робочі місця у лікувальному відділенні. Свідок пояснив, що позивача не було переведено у лікувальне відділення на тимчасово вільні місця, через те, що начмед та завідуюча терапевтичним відділенням не повідомили його наявність вакантних місць та про бажання позивача працювати у лікувальному відділенні. Свідок пояснив, що перевівши позивача у ортопедичне відділення з лікувального він полегшив позивачу умови праці, надавши можливість отримання більш високого заробітку, а менша зарплата позивача за жовтень 2016 року пояснюється тим, що позивач не реєстрував всіх прийнятих ним пацієнтів і з цього приводу розпочато службове розслідування. Підставою для службового розслідування було те, що свідок виявив під кабінетом позивача пацієнтку, яка чекала на прийом позивачем. У зв'язку з тим, що зміна закінчувалася свідок направив пацієнтку на прийом до завідувача лікувальним відділенням для надання стоматологічних послу. Під час бесіди з пацієнткою свідок вияснив, що пацієнта вже була на прийомі у позивача два тижні тому. Однак жодних документів по пацієнтці позивачем заведено не було. Про вказану обставину акт за участю пацієнтки не складався. Свідок зазначив, що план у ортопедичному відділенні нижчий за план у лікувальному відділенні і при бажанні позивач міг його легко виконати. Також пояснив, що пішов на зустріч позивачу і дозволив йому працювати за сумісництвом в установі, щоб позивач мав можливість отримання додаткового заробітку. Стосовно того чому у розпорядженні №12 зазначається, що позивача переведено, а у розпорядженні №16 та розпорядженні №19 - зазначається, що позивача переміщено свідок пояснив, що розпорядження №12 було підготовлене начмедом установи, яка виявилася некомпетентною у даному питанні, а свідок довірившись начмеду і підписав наказ. У подальшому свідок у розпорядженні №16 та розпорядженні №19 виправив помилку. Стосовно припису управління праці свідок пояснив, що вважає вказаний припис виконаним, оскільки з 01.11.2016 року позивач знову працює у лікувальному відділенні. Свідок [PERSON] - завідуючий господарством установи в судовому засіданні пояснив наступне, що ремонт кабінету у якому до переведення працював позивач, у 2016 році не планувався; -ремонтні роботи були розпочаті тому, що свідок, як завідуючий господарством отримав усне розпорядження від в.о. головного лікаря [PERSON] про необхідність термінового проведення ремонту саме у кабінеті де працював позивач; -кабінет не був у такому стані що загрожувало б життю людей чи в технічно несправному стані, чи в аварійному стані, а лише потребував косметичного ремонту, як деякі інші кабінети установи; -технічний огляд інших кабінетів установи з метою визначення кабінету у якому необхідно провести ремонт у першу чергу, свідком не проводився, а про необхідність проведення ремонту у кабінеті де працював позивач, свідка повідомив [PERSON]; -на проведення ремонтних робіт було витрачено не більше 1,5 робочого дня ще на початку жовтня і у подальшому ремонтні роботи не проводилися. На даний час кабінет закрито; - жодних документів на списання свідком не подавалося; - загальна вартість витрат на покращення кабінету попередньо становить 18000 грн. 21коп. З них більше14 тисяч гривень має бути витрачено - на модернізацію обладнання у тому числі: заміна крісла на нове, заміна лампи на потужнішу, інше. Решта необхідно використати на косметичний ремонт. - якщо з кабінету повиносити залишки ремонтних матеріалів, сміття, драбину, то у кабінеті можна працювати. Як вбачається із матеріалів справи судом встановлено, що як вбачається із даних трудової книжки позивача, він був прийнятий на посаду лікаря-стоматолога-терапевта лікувального відділення. Розпорядженням №12 від 02.08.2016 року позивач був переведений у ортопедичне відділення (а.с.9). Розпорядженням №16 від 28.09.2016 року було внесено зміни до розпорядження №12 від 02.08.2016 року, згідно яких позивача переміщено працювати з 02.10.2016р. по 02.11.2016 року у кабінет по наданню платних терапевтичних послуг при ортопедичному відділенні у зв'язку із виробничою необхідністю (а.с.10). Розпорядженням №19 від 13.10.2016 року було внесено зміни до розпорядження №12 від 02.08.2016 року згідно яких позивача переміщено з 04.10.2016р. по 31.10.2016р. у кабінет по наданню платних терапевтичних послуг при ортопедичному відділенні у зв'язку із виробничою необхідністю (а.с.11). Таким чином відповідач змінив умови трудового договору укладеного між ним та позивачем. Факт односторонньої зміни умов трудового договору підтверджується написом позивача на розпорядженні вчиненим позивачем 03.08.2016 року при ознайомленні з розпорядженням. Крім того, з метою досудового врегулювання спірної ситуації позивач звертався із заявою про порушення його законних прав до Чернівецької обласної організації профспілки охорони здоров'я та до Управління держпраці у Чернівецькій області, які своїми листами №01-11/110 від 06.09.2016 року (а.с.12) та №2255/0/04-2/16 від 01.11.2016 року вказали на неправомірність такого переведення. За результатами звернення позивача Управління держпраці у Чернівецькій області у відповідності до п.7 «Положення про державну інспекцію України з питань праці», затвердженого Указом №386/2011 від 06.04.2011 року та п.7 «Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів», затвердженого наказом №390 від 02.07.2012 року Міністерства соціальної політики України, направило в.о. головного лікаря відповідача припис № 24-02-23/331/260 від 24 жовтня 2016 року про негайне скасування розпоряджень та відновлення умов праці позивача, передбачених трудовим договором. Судом також встановлено, що вимоги припису відповідачем не виконано. Дослідивши вказані обставини суд дійшов висновку, що перевівши позивача у ортопедичне відділення відповідач вийшов за межі трудового договору укладеного між ним та позивачем, що є порушенням ст.21 КЗпП України. Згідно правової позиції Верховного Суду України у Постанові від 16.12.2015 року у справі №6-1178цс15 з урахуванням вимог ст.21 КЗпП України власник не має права вийти за межі трудового договору. Доводи представника позивача про те, що посадові обов'язки позивача після переведення не змінилися не беруться судом до уваги у зв'язку із таким: Із порівняння змісту посадових інструкцій «лікаря-стоматолога-терапевта» та «лікаря-стоматолога-терапевта кабінету по наданню платних терапевтичних послуг при ортопедичному відділенні» копії яких були подані представником відповідача у якості доказів по справі, слідує, що у ортопедичному відділенні на відміну від лікувального відділення: на лікаря покладено обов'язок виконання функції лікарської посади (23 УОП на день при 5-6 денному робочому тижні), відповідно до нормативів надання медичної допомоги дорослому населенню за спеціальністю «Терапевтична стоматологія», затверджених наказом МОЗ України №507 від 28.12.2002р. та ведення прийому пацієнтів з оформленими і оплаченими нарядами (пункти 2.9. та 2.10.) та покладено відповідальність за невиконання вказаного пункту та недотримання клінічних протоколів затверджених наказом МОЗ України №566 від 23.11.2004 року. Отже посилання представника позивача на ідентичність посадових обов'язків позивача спростовується змістом вказаних посадових інструкцій. Крім того зазначене доводить, що така істотна умова трудового договору, як оплата праці при переведенні позивача була змінена відповідачем в односторонньому порядку. Посилання відповідача на те, що позивач був прийнятий на роботу в установу, а не у конкретний кабінет, а тому зміну робочого місця позивача за розпорядженням №12, розпорядженням №16 та розпорядженням №19 слід вважати переміщенням, а не переведенням є неправомірним з огляду на таке: Позивач був прийнятий на роботу в лікувальне відділення установи. Оскільки оскаржуваними розпорядженнями позивача переведено не в інший кабінет у лікувальному відділенні, а у інше відділення - то така зміна місця роботи є переведенням, а не переміщенням. У період, на який позивача було переведено у ортопедичне відділення, у лікувальному відділенні були вільні робочі місця. Зазначене підтверджується копією Наказу №09-вр від 03.10.2016 року та показами свідка [PERSON] Отже відповідач мав можливість надати позивачу інше робоче місце у лікувальному відділенні. Відповідно до п.6.7. Статуту відповідача передбачено, що у складі установи функціонує ортопедичне відділення із зуботехнічною лабораторією на умовах госпрозрахунку. Отже система оплати праці в ортопедичному відділенні відрізняється від системи оплати праці у лікувальному відділені. Зазначене підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON] Таким чином перевівши позивача на роботу у ортопедичне відділення відповідачем порушено таку істотну умову трудового договору, як система оплати праці. Згідно правового висновку від 16.12.2015 року Верховного Суду України у справі №6-1178цс15 - при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору. Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що оскільки розпорядженням №12, розпорядженням №16 та розпорядженням №19 без згоди позивача змінено відділення роботи позивача - з лікувального на ортопедичне та змінено істотну умову трудового договору - переведено з погодинної системи оплати праці на відрядну систему оплати праці, то така зміна умов праці є переведенням, а не переміщенням. Оскільки відповідачем змінено істотні умови трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем в односторонньому порядку - переведення позивача в ортопедичне відділення суперечить чинному законодавству України. Посилання відповідача на те, що позивачу була надана робота за сумісництвом з метою надання можливості отримання додаткового заробітку позивачем не має значення для вирішення спору, оскільки не має значення при вирішенні питання щодо існування законних підстав та правомірності переведення позивача. Крім того, суд вважає, що в даній ситуації у відповідача відсутні підстави навіть для переміщення позивача оскільки: Зі змісту ч.4 ст.33 КЗпП України слідує, що переміщення допускається лише у випадку коли не може бути збережено колишні умови праці. Із наказу №09-вр від 03.10.2016 року слідує, що у період з 03.10.2016 року по 30.10.2016 року у лікувальному відділенні були вільні робочі місця у зв'язку із перебуванням інших лікарів лікувального відділення на курсах. Зазначена обставина підтверджується показами свідка [PERSON] За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач мав можливість надати позивачу інше робоче місце у лікувальному відділенні із збереженням колишніх умов праці. Пояснення свідка [PERSON], який є виконуючим обов'язки головного лікаря, на те, що він не був обізнаний про наявність тимчасово вакантних місць у лікувальному відділенні та про бажання позивача повернутися на роботу у лікувальне відділення спростовуються матеріалами справи та показами свідків, а тому такі посилання не беруться судом до уваги, як безпідставні. Згідно ст.33 КЗпП України переведення працівника без його згоди можливе лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. Відповідачем не надано жодних доказів наявності таких обставин. Посилання представника відповідача на необхідність проведення ремонту не може бути взяти до уваги у зв'язку із таким: -ремонтні роботи не відносяться до випадків визначених ст.33 КЗпП України; -покази свідка [PERSON] в частині підстав, необхідності, обсягів та вартості ремонтних робіт повністю спростовуються показами свідка [PERSON] яким безпосередньо проводилися ці роботи; -із показів свідка [PERSON], викликаного для допиту за клопотанням представника відповідача слідує, що ним виконувалися роботи по косметичному ремонту кабінету. Очевидним є, що вказані роботи не були направлені на відвернення обставин визначених ст.33 КЗпП України; -із показів свідка [PERSON] слідує, що кабінет у якому працював позивач до переведення на даний час може бути придатний для приймання пацієнтів, якщо в ньому здійснити прибирання. За таких обставин суд дійшов висновку про неправомірність зміни відповідачем істотних умов праці позивача та його переведення на роботу в кабінет по наданню платних терапевтичних послуг при ортопедичному відділенні у зв'язку із виробничою необхідністю. Пояснення свідка [PERSON] про службове розслідування стосовного позивача суд не бере до уваги оскільки, навіть якби факт порушення позивачем правил ведення документації при роботі з пацієнтами було встановлено остаточно та суду надано підтверджуючі документи, зазначені обставини не мають значення для вирішення даного спору, оскільки не мають відношення до предмету даного спору. Твердження представника відповідача, що на переміщення позивача отримання згоди не було обов'язковим суперечить чинному законодавству України виходячи з такого. Як вбачається із протоколу №5 від 15.05.2015 року зборів профспілкового комітету КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» позивач обраний головою профспілкового комітету профспілкової організації працівників установи. Згідно ст.252 КЗпП України, ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» №1045-XIV від 15.09.1999 року, зміна умов трудового договору, оплати праці працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є. Під час слухання справи позивач, представник відповідача та свідок [PERSON] який виконує обов'язки головного лікаря установи підтвердили той факт, що відповідач не звертався до профспілкового комітету для отримання згоди на зміну істотних умов праці позивача. Отже таке переведення позивача в ортопедичне відділення суперечить вимогам ст.252 КЗпП України, ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» №1045-XIV від 15.09.1999 року. З наказу №09-вр від 03.10.2016 року за яким, лікарів лікувального відділення направлялися на курси саме у період з 03.10.2016 року по 31.10.2016 року вбачається наявності вільних робочих місць у лікувальному відділенні у той період на який позивача було переведено у ортопедичне відділення. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем не подано будь-яких доказів наявності виробничої необхідності чи змін в організації виробництва і праці чи доказів того, що переведення було здійснене для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність обставин, визначених чинним законодавством України, які у даному випадку надають право відповідачу здійснити переведення позивача в ортопедичне відділення зі зміною істотних умов праці. Дослідивши висновок комісії по розпорядженню №25 від 1.12.2016 р., довідку про доходи позивача [PERSON], список пацієнтів, що проходили обстеження з 04.10.2016 р. по 31.10.2016 р. за направленням лікаря [PERSON] та щоденник обліку лікаря-стоматолога [PERSON], суд вважає, що дані докази не стосуються предмету спору, у зв'язку з чим суд не бере їх до уваги. Враховуючи все вищевказане, обгрунтованість тверджень позивача, які підтверджуються фактичними обставинами справи, дослідженими в судовому засіданні доказами та показами свідків суд вважає доведеною неправомірність переведення позивача з лікувального відділення у ортопедичне відділення а розпорядження №12 від 02.08.2016 року, розпорядження №16 від 28.09.2016 року, розпорядження №19 від 13.10.2016 року - такими, що підлягають скасуванню, як незаконні. Згідно п.31 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Таким чином суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved