Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; виключити з графи «батьки» [PERSON] в актовому записі про народження №164 [PERSON] , [INFO] , складеного Відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції. Зазначає, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі до 08.05.2003 року. Напередодні народження доньки відповідач покинув її та уїхав за кордон, після того вони більше не бачилися. Відповідач доньку ніколи не бачив, не забрав її з пологового будинку, і навіть ніколи не писав, не дзвонив і ні в який інший спосіб не дізнавався про неї. З народження не виявляє щодо неї батьківського піклування, не цікавиться її життям, здоров`ям, матеріальної допомоги на її утримання не надає, участі у її вихованні не приймає Позивач [PERSON] та її представник-адвокат Остапенко С.Ю. в судове засідання не з`явились, надали заяву, в якій просили розглянути справу за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці суду, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав. Представник третьої особи виконавчого комітету Лозівської міської ради, як органу опіки та піклування Лобенко Т.Г. в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, повідомила про неможливість надання висновку про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , у зв`язку з відсутністю останнього та неможливість провести з ним відповідну роботу. Представник третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явилася, надала акт обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони до 08.05.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9,11,12). Дитина [PERSON] зареєстрована та мешкає разом з позивачем по справі, її чоловіком [PERSON] та її матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Позивач зазначає, що її другий чоловік - [PERSON] дуже любить [PERSON] , ставиться до неї, як до своєї рідної доньки. [PERSON] називає [PERSON] татом. Відповідач з народження дитини не виявляє щодо неї батьківського піклування, не цікавиться її життям, здоров`ям, матеріальної допомоги на її утримання не надає, участі у її вихованні не приймає, виявляє байдужість до своєї дитини. На утриманні дитини з відповідача [PERSON] на підставі рішення суду стягнено аліменти. Зі слів позивача, замість нього аліменти сплачує мати відповідача - [PERSON] . Згідно довідки КЗОЗ «Лозівське ТМО» від 17.12.2018 року дитина [PERSON] не перебуває на диспансерному обліку. Звертається за медичною допомогою тільки з приводу сезонних захворювань та профілактичних оглядів. Супроводжує дитину тільки її мати - [PERSON] (а.с.15). Донька сторін [PERSON] навчається в 11-А класі Лозівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад-ліцей» № 4 Лозівської міської ради Харківської області. За період навчання [PERSON] у закладі з 30.03.2015 року по 15.11.2018 року її батько [PERSON] не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням, поведінкою доньки, її шкільними справами. Мати дитини [PERSON] сумлінно ставиться до своїх батьківських обов`язків,систематично спілкується з класним керівником, відвідує батьківські збори, батьківські конференції, бере активну участь у шкільних заходах», що підтверджується довідкою від 15.11.2018 року (а.с.13). Відповідно до характеристики Лозівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад-ліцей» №4 Лозівської міської ради Харківської області, [PERSON] зарекомендувала себе з позитивного боку. Мати приділяє належну увагу вихованню доньки, відвідує батьківські збори класу, батьківські конференції закладу. Завжди підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться навчальними успіхами дитини. Функцію грошового забезпечення дитини виконує мати (а.с.14). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] , складений комісією у складі головного спеціаліста сектору з питань профілактики правопорушень та дотримання законодавства щодо дітей служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Лобенко Т.Г., головного спеціаліста сектору з питань профілактики правопорушень та дотримання законодавства щодо дітей служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Бровко В.В. , фахівця із соціальної роботи Лозівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Кобилки А.О. , затверджений начальником служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Брежнєвою С.А., для дитини створені належні умови для проживання та виховання (а.с.35). Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 19 грудня 2008 року), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу №6, принципу №7 абз.2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в зв`язку з чим вважає необхідним позбавити його батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved