Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 31.08.2015 року обґрунтовуючи тим, що [INFO] року помер її дідусь [PERSON], який був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS]. На день смерті разом з ним проживала та була зареєстрована [PERSON] дружина померлого та його повнолітній син - [PERSON]. Після смерті дідуся для неї, [PERSON], відкрилась спадщина за заповітом, укладеним 16.01.2006 року на її користь, на все належне померлому на праві власності майно і на все те, на що він за законом матиме право. Відповідно до протоколу № 1-1 від 02.03.2012 року загальних зборів співвласників майна колективного підприємства інститут «Білоцерківцивільпроект» було прийнято рішення виплатити належну [PERSON] долю в статутному капіталі підприємства його спадкоємиці - [PERSON] в розмірі 9486,00 грн., які до цього часу вона не отримала. 10.11.2009 року до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області від її імені звернулась мати [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом. 10.11.2009 року було подано заяву [PERSON] про відмову від обов'язкової частки у спадщині на користь позивача, на підставі даних заяв було відкрито спадкову справу № 904/2009. 26.06.2015 року вона, яка досягла повноліття на правах спадкоємця за заповітом звернулась до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] року - [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.06.2015 року державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.Г. їй було відмовлено в оформленні спадкових прав на спадщину за заповітом після померлого [INFO] року через відсутність у неї правовстановлюючого документа на спадкове майно. На її звернення про сплату грошових коштів в розмірі 9 486,00 грн. відповідач визнав за нею право на отримання цих коштів, але до цього часу їх не сплатив. У видачі оригіналів правовстановлюючих документів на грошові кошти в розмірі 9 486,00 грн. відповідачем відмовлено. Враховуючи те, що вирішити спір мирним шляхом є неможливим позивач просить в судовому порядку визнати право власності та стягнути на її користь [PERSON], грошові кошти в розмірі 9486,00 грн., які вона успадкувала за заповітом, після померлого [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представник позивача, адвокат за договором, Діденко Олег Васильович в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив визнати право власності та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю інститут «Білоцерківцивільпроект» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі - 9486,00 грн., в порядку спадкування за заповітом, після померлого [INFO] року [PERSON], та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 243,60 грн. Представник відповідача, за довіреністю у справі, [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала до суду письмові заперечення з доказами в їх підтвердження. В судове засідання 19.01.2016 року не з'явилась, про день час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, до суду надала заяву про проведення судового засідання без її участі. Третя особа: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала до суд заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 904/2009, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на момент відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки ( усиновлювачі ), опікун ( ч. 4 ст. 1269 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з 04.12.1974 року по день смерті разом з дружиною [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та довідкою ЖЕК № 1 від 26.10.2009 року (а.с. 10,37). На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS], кошти на рахунках у відділеннях Державного ощадного банку України та частка в майні КП інститут «Білоцерківцівільпроект», свідоцтва про право на спадкове майно нотаріусом не видавалось, що підтверджено матеріалами спадкової справи ( а.с.43-51). За життя, 16.01.2006 року, [PERSON] склав заповіт серії ВСС № 011012, зареєстрований в Реєстрі за № 3- 105 ( а.с.47), відповідно до якого, на випадок своєї смерті, зробив таке розпорядження: «усе моє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON], [INFO], на момент смерті діда [PERSON] була малолітньою особою, оскільки їй виповнилось 12 років, вона була зареєстрована та проживала разом батьками: [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджено матеріалами справи ( а.с.6,28,36) та не заперечується сторонами. Відповідно до ст. 242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Отже, законними представниками малолітньої [PERSON], станом на момент смерті [PERSON], були її батьки [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів спадкової справи № 904/2009 ( а.с. 35-54) вбачається, що вона була заведена на підставі заяви [PERSON], яка діяла як законний представник своєї малолітньої дочки [PERSON], [INFO] від 10.11.2009 року. Дружина померлого, [PERSON], 10.11.2009 року подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини, а син померлого, [PERSON], заяву про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття до нотаріальної контори не подав. В судовому засіданні встановлено, що постановою нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області від 26.06.2015 року за № 1582/02-31 ( а.с.11,53) позивачу, [PERSON], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частини квартири [ADDRESS], після померлого [INFO] року [PERSON], через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, а щодо іншого спадкового майна нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтва чи свідоцтво про прийняття спадщини не було винесено, що підтверджено матеріалами спадкової справи та не заперечується сторонами. Позивач у позовній заяві і представник позивача в судовому засіданні зазначили, що відповідач не виплатив спадкоємцю за заповітом кошти в розмірі 9486,00 грн., частки у статутному капіталі КП інститут «Білоцерківцивільпоект», яка належала померлому [PERSON], однак суд не погоджується з даними твердженнями з наступних підстав. Відповідно до п.3.5, п. 3.6, п.3.7 Статуту колективного підприємства інститут «Білоцерківцивільпроект» ( а.с.67 - 75), у разі виходу учасника з КП, йому сплачується вартість майна, відповідно до його частки в майні КП. Учасник, який вийшов з КП, має право на належну йому частину прибутку, одержану КП в поточному році до моменту виходу учасника з КП. Інші особи, а також правонаступники та спадкоємці учасників, що вийшли з КП, можуть вступати в КП за згодою загальних зборів. При відмові правонаступника ( спадкоємця) від вступу у КП або відмови від прийняття правонаступника ( спадкоємця), йому видається у грошовій формі частка в майні, яка належала учаснику, що вибув з КП. Вартість цієї частки визначається на день, коли учасник вибув ( вийшов) з КП згідно «Положення». Статутний фонд КП, згідно п. 4.4., станом на 1993 рік становив 289,5 млн. карб., а згідно із Договором про розподіл статутного фонду його розмір становив 339508,18 грн. і між співвласниками колективного підприємства інститут «Білоцерківцивільпроект» було проведено розподіл даного фонду, в якому [PERSON] мав долю в розмірі 2,79 %, що в грошовому еквіваленті становило 9486,00 грн. ( а.с.76-78). Відповідно до п. 7.2 Статуту, вищим органом КП є збори учасників. Протоколом № 1-1 загальних зборів співвласників майна КП інститут «Білоцерківцивільпроект» від 02.03.2012 року ( а.с.79), [PERSON] було виключено із співвласників майна інституту та було вирішено виплатити його долю в статутному капіталі КП інститут «Білоцерківцивільпоект», що складає 2,79 % і вартість становить 9486 грн. [PERSON],[INFO], згідно заповіту, зареєстрованого в Реєстрі за № 3- 105. Судом встановлено, що батько позивача, [PERSON], 30.03.2012 року звернувся до КП інститут «Білоцерківцивільпоект» із заявою ( а.с. 28), в якій відмовився від спадщини на долю у КП на користь дочки [PERSON],[INFO], згідно заповіту [PERSON] та просив перерахувати кошти на її ощадний рахунок [NUMBER] в Державному ощадному банку України Білоцерківського відділення № 2. З Договору № 23 ( а.с.92 -93), відповіді, на ухвалу суду, Державного ощадного банку України від 24.11.2015 року за № 3629 ( а.с.89) та квитанції на переказ готівки № 3 від 06.04.2012 року ( а.с. 90) вбачається, що дитячий рахунок [NUMBER] на ім'я [PERSON],[INFO] був відкритий 01.11.2010 року [PERSON] та 06.04.2012 року [PERSON] на рахунок [NUMBER] були внесені кошти в сумі 9486,00 грн. Представник позивача посилається на те, що ні позивач, ні її мати, на час прийняття рішення відповідачем про сплату долі в статутному капіталі КП, не звертались із заявою про бажання отримати грошову частку із статутного капіталу та про відмову від вступу позивача до числа засновників товариства замість померлого, їх та представника органу опіки та піклування не було запрошено на збори. Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до частинами другою - четвертою статті 1273 ЦК України, фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Отже, оскільки законним представником [PERSON],[INFO] була не лише її мати, а й батько, тому, батько позивача, [PERSON], як законний представник, вирішив питання щодо виплати долі в статутному капіталі КП інститут «Білоцерківцивільпроект», що складає 2,79 % та становить 9486 грн. [PERSON],[INFO] та не відмовився, від імені доньки, від прийняття спадщини, тому в дозволі органу опіки та піклування не було необхідності. Відповідно до ст. 31 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2)здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. А право бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи має особа, яка досягла чотирнадцяти років ( ст. 32 ЦК України). Як вбачається із Статуту КП інститут «Білоцерківцивільпроект» установчими документами юридичної особи не передбачено право неповнолітніх осіб бути учасником (засновником) даного підприємства. Як роз'яснено в п. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи спір про спадкування частки учасника підприємницького товариства, необхідно враховувати, що це допускається статтями 130, 147, 166 ЦК ( 435-15 ), статтями 55, 69 Закону України від 19 вересня 1991 року N 1576-XII «Про господарські товариства» і не підпадає під заборону пункту 2 частини першої статті 1219 ЦК. При цьому спадкується не право на участь, а право на частку в статутному (складеному) капіталі. Отже, твердження представника позивача в даній частині не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки малолітня особа, яка не досягла 14 років, у порядку спадкування не має права бути учасником юридичної особи, а має право лише на отримання вартості частки товариства, яку вона успадкувала. Представник позивача в судовому засіданні обгунтовуючи позов зазначив, що [PERSON] не мала повноважень на внесення коштів, в квитанції не зазначено, що дані кошти перераховуються відповідачем та не додано доказів про факт отримання нею цих коштів від відповідача із призначенням для сплати позивачу. Однак, дані твердження спростовуються наступними доказами. Згідно із Накозом № 16/К від 01.04.2008 року, копії трудової книжки ( а.с.128-130), [PERSON] з 01.04.2008 року прийнята на посаду начальника відділу кадрів КП інститут «Білоцерківцивільпроект» та згідно посадової інструкції начальника відділу кадрів ( а.с.135-136) має право за дорученням директора представляти інтереси інституту при взаємовідносинах, в тому числі внесення готівкових коштів на рахунки. Відповідно до Наказу № 14/1-К від 06.04.2012 року ( а.с.106), КП інститут «Білоцерківцивільпроект» надав доручення [PERSON], начальнику відділу кадрів, внести кошти співвласників майна КП, як виплату долі в статутному капіталі в сумі 9486 грн. спадкоємиці померлого співвласника майна [PERSON] [PERSON],[INFO] на рахунок [NUMBER] ( вклад Дитячий) в ВАТ «Державний ощадний банк України» філія - Білоцерківське відділення № 211. Квитанцію про оплату передати правлінню КП інститут «Білоцерківцивільпроект». Згідно із квитанцією на переказ готівки № 3 від 06.04.2012 року ( а.с. 90) та відповіді Державного ощадного банку України від 24.11.2015 року за № 3629 ( а.с.89) вбачається, що [PERSON] 06.04.2012 року, на дитячий рахунок [NUMBER] на ім'я [PERSON], були внесені кошти в сумі 9486,00 грн. Представник позивача зазначає про те, що в копії ощадної книжки наданій відповідачем не зазначено сума в розмірі 9486,00 грн. Однак, як зазначено представником відповідача, дана копія була додана батьком позивача, [PERSON], до заяви від 30.03.2012 року про перерахунок коштів на ощадний рахунок доньки, а кошти було перераховано 06.04.2012 року, тому вони не могли бути зазначені в даній копії ощадної книжки, що узгоджується з матеріалами справи. Щодо оригіналу ощадної книжки слід зазначити, що відповідно до ст.177 СК України, батьки управляють майном, що належить малолітній особі, без оформлення на те повноваження та зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах, тому суд вважає, що сторона позивача мала надати до суду оригінал ощадної книжки для встановлення обставин нарахування та виплати зазначених коштів, оскільки вона являється майном позивача, а не відповідача, отже з твердженнями представника позивача в даній частині суд не погоджується. Представник позивача, також, посилається на те, що надані представником відповідача документи мають відмінності в підписах директора підприємства, начебто виконані різними особами, отже підроблені, а накази не нумеруються через дріб. Суд не приймає до уваги дані висновки представника позивача, оскільки до суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження даних обставин, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях представника позивача. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований, тому не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України за рахунок відповідачів компенсуються витрати позивача в разі задоволення його вимог, однак в даному випадку в позові відмовлено, тому і судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed