Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 11.12.2004 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від зареєстрованого шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, у зв'язку з чим просив розірвати шлюб. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Як на підстави для задоволення позовних вимог посилався на те, що між позивачем шлюбні стосунки припинені, позивач остаточно вирішив про необхідність розірвання шлюбу і вказував, що примирення між сторонами неможливе. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та вказував на те, що шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем не припинені, тому необхідно надати час на примирення сторін строком на 6 місяців. Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 11.12.2004 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 438. Від зареєстрованого шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з пояснень позивача, почуття любові та поваги між сторонами зникли, тому збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання представника позивача на те, що між сторонами можливо зберегти шлюб шляхом надання їм часу на примирення, оскільки жодних доказів того, що таке примирення можливе, матеріали справи не містять. Крім цього, суд звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду у листопаді 2017 року і до дати розгляду справи жодних дій, направлених на примирення сторін відповідач не здійснив. Доказів про здійснення ним дій щодо можливого примирення, суду не надав. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved