Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Ленінський районний відділ Державної міграційної служби України в місті Дніпропетровську, у якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування домоволодінням за адресою м.\~Дніпропетровськ, пров. Берінга, 25. Позивач у судове засідання не зявилась, натомість звернулась з заявою, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутністю або інформації про поважність причин неявки не надходило. Представник Ленінського районного відділу ДМС України в м. Дніпропетровську у судове засіданні не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або інформації про поважність причин неявки не надходило. У звязку з неявкою у судове засідання відповідача, за відсутності заперечень позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Позивач є власником домоволодіння за адресою м.\~Дніпропетровськ, пров. Берінга, 25, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.12.2003р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.8). Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідач є донькою позивача, а відтак відповідно до ч.\~1\~ст.\~405\~ЦК України вона мала право користування вказаним житлом як член сімї позивача та бути зареєстрованою за відповідною адресою, що підтверджується довідкою від 19.11.2015р., виданою Головою квартального комітету №\~1 (а.с.17). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] понад рік не проживає в домоволодінні № 25 за адресою м.\~Дніпропетровськ, пров.\~Берінга, що підтверджується актом від 12.11.2015р., засвідченим головою квартального комітету №\~1 (а.с.16). Відповідач всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надала суду жодних доказів, які б спростовували інформацію про її відсутність у вказаному домоволодінні більше року без поважних причин. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Таким чином, оскільки відповідач не є власником (співвласником) домоволодіння № 25 розташованого в м.\~Дніпропетровську, пров. Берінга, та не проживає у ньому понад один рік без поважних причин, суд доходить висновку що вона втратила право користування ним, а право власності позивача у даній справі підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування вищевказаним домоволодінням. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, цивільним процесуальним законодавством не передбачено право суду при вирішенні спору зобовязувати вчинити певні дії третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. З огляду на викладене, а також враховуючи, що Ленінський районний відділ ДМС України в м.\~Дніпропетровську залучений до участі у справі як третя особа без самостійних вимог на предмет спору, а не як відповідач, суд доходить висновку про відсутність підстав для зобовязання Ленінського районного відділу Державної міграційної служби України в місті Дніпропетровську примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку у спірному домоволодінні. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial