Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на добудову за адресою: м.Полтава, вул.Далека, 12, а саме на самочинно здійснену до житлового будинку літ. «А-1» добудову - кухню 1-7 площею 11,4 кв.м., а також на коридор 1-1 площею 3,0 кв.м. В позовній заяві посилалась на те, що їй на праві власності належить 3/5 частини жилого будинку з частиною надвірних будівель і споруд, що розташована на земельній ділянці площею 1800 кв.м. за адресою: м.Полтава, вул.Далека, 12. Нею було реконструйовано вказаний будинок шляхом добудови до будинку літ. «А-1» кухні 1-7 загальною площею 11,4 кв.м. та коридору 1-1 площею 3,0 кв.м. Власником інших 2/5 частин вказаного будинку була [PERSON]. Оскільки позивач позбавлена можливості іншим чином узаконити здійснені добудови, просила суд визнати на них право власності. Ухвалою суду від 06 лютого 2018 року до участі у справі в якості правонаступника відповідача залучено [PERSON]. В судове засідання позивач не зявилась, уповноваживши представляти її інтереси в суді [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Зазначила, що позасудовим порядком позивач позбавлена можливості узаконити здійснені нею добудови. Добудова відповідає вимогам Державних будівельних норм та не порушує прав відповідача. Тому просила визнати за [PERSON] право власності на добудови за позивачем. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні просили суд розглянути справу відповідно до вимог закону. При цьому вказали, що спірна добудова позивачем збудована без згоди співвласника [PERSON] Крім того, внаслідок здійсненої позивачем добудови перекрито підїзд до тієї частини будинку, що перебуває у користуванні відповідача. Представник третьої особи Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради [PERSON] в судовому засіданні посилався на розсуд суду при вирішенні даної справи. Крім цього пояснив, що на даний час у Виконавчого комітету відсутні повноваження з узаконення обєктів самочинного будівництва. Третя особа Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Полтавській області в судове засідання свого представника не направила, будучи у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не зявились. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено судом, на підставі договору дарування, посвідченого 06 липня 2011 року Першою полтавською державною нотаріальною конторою, [PERSON] на праві власності належить 3/5 частини жилого будинку з частиною надвірних споруд, що розташована на земельній ділянці державної власності і знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Далека, 12 (а.с.11). Власником інших 2/5 частин вказаного будинку на підставі свідоцтва №633, виданого Полтавським міжміським житловим управлінням 10 листопада 1980 року, була [PERSON], яка померла 25 березня 2017 року (а.с.45). Після її смерті відкрилася спадщина, спадкоємцем [PERSON] за заповітом є [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 02 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON], яка померла 25 березня 2017 року, є її дочка [PERSON]. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 2/5 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Далека, 12 (а.с.78). У вказаному будинковолодінні позивачем самочинно, тобто без одержання необхідних дозволів та виготовлення проекту було здійснено добудову жилого будинку, а саме до частини будинку, що перебуває у її користуванні добудовано кухню (1-7) площею 11,4 кв.м. та коридор 1-1 площею 3,0 кв.м. (а.с.7-10). Згідно статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 2 ст.376 ЦК України також передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому законом порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Частина 5 наведеної статті також передбачає, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином наведеною нормою закону не передбачено можливості визнання права власності на самочинно перебудоване або добудоване нерухоме майно. На цю обставину звернув увагу Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своїй Постанові №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (надалі в тексті рішення Постанова №6). Так, в п.3 Постанови №6 зазначено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у звязку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Також пунктом 7 Постанови №6 Пленум ВССУ звернув увагу, що не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Тому до вимог [PERSON] про визнання права власності на добудовану до будинку кухню (1-7) та коридор 1-1 правила статті 376 ЦК застосовані бути не можуть. Звертаючись до суду з даним позовом позивач не взяла до уваги, що обєкти самочинного будівництва, на які вона просить визнати її право власності - кухня (1-7) площею 11,4 кв.м. та коридор 1-1 площею 3,0 кв.м. не є окремими обєктами нерухомого майна, а відповідно, не може бути самостійними обєктами права власності. Крім того, суд звертає увагу на наступне. Як вбачається з даних технічного паспорту на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: м.Полтава, вул.Далека, 12, площа земельної ділянки, на якій він розташований, 600 кв.м. (а.с.7-10). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Полтавської міської Ради депутатів трудящих від 20 липня 1953 року №580 «Про затвердження матеріалів обміру кварталів №1, 2, 2а, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 12, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 21, 29, 34, 34а, 35а, 39, 40 та реєстрації землекористування м.Полтави» за землекористувачем за адресою: м.Полтава, вул.Далека, 12 зареєстрована земельна ділянка площею 1800 кв.м. (а.с.46-47). Належним чином у порядку, встановленому Земельним кодексом України, позивач права землекористування не оформила. Оскільки право користування земельною ділянкою за позивачем належним чином не оформлено, правовстановлюючі документи, що підтверджують площу земельної ділянки та її конфігурацію відсутні, чинним законодавством не передбачено можливості визнання права власності на обєкт самочинного будівництва за особою, яка не є власником або користувачем земельної ділянки. Також з наданих суду доказів не вбачається чи порушує права співвласника будинку спірна добудова. Відповідач стверджує, і це підтверджується даними технічного паспорту на будинок, внаслідок добудови до частини будинку, якою користується відповідач, відсутній підїзд. Крім того, з жодного доказу не вбачається, що первісний відповідач [PERSON] або її правонаступник - [PERSON] не визнали, оспорили або порушили право позивача. Встановивши дані обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. В задоволенні позову необхідно відмовити. У звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають

Outcome: dismissed