Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] завдану матеріальну шкоду у розмірі 89 569,81 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 28.11.2018 року о 16 год. 50 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись на перехресті вул. Короленківської та вул. Ділової в м. Києві, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що спричинило пошкодження транспортних засобів. 21 січня 2019 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач вказує, що 30.11.2018 року вона звернулася до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» із заявою про виплату страхового відшкодування. Зазначає, що 22.12.2019 року між нею та ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» укладено договір про врегулювання страхового випадку № 2300250224 за договором ОСЦПВ № 3821868/2508/18 від 11.07.2018 року, відповідно до умов якого вони дійшли згоди про те, що розмір страхового відшкодування становить 83 652,90 грн. 03 січня 2019 року ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 83 652,00 грн. 08 січня 2019 року складено звіт № 1349 про визнання матеріального збитку автомобілю «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] , в якому зазначено вартість матеріального збитку у розмірі 199 668,51 грн. Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору 13.02.2019 року вона звернулася до відповідача з претензією щодо відшкодування шкоди в розмірі 116 048,51 грн., проте вказана претензія відповідачем була залишена без уваги. Вказує, що після проведення ремонтних робіт автомобіля «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , розмір матеріальної шкоди склав 170 521,81 грн., а тому з урахуванням вже сплаченого страховою компанією відшкодування відповідач має відшкодувати різницю у сумі 86 869,81 грн. Також позивач зазначає, що нею були понесені додаткові збитки у вигляді витрат на проведення оцінки спричиненої шкоди належного їй автомобіля у розмірі 2 700,00 грн. Позивач вказує, що їй відповідачем було завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що вона має трьох малолітніх дітей, які потребують постійного догляду, пошкоджений автомобіль являється єдиним у родині, а тому після його пошкодження протягом чотирьох місяців діти були позбавлені можливості вчасно та регулярно відвідувати додаткові заняття. Позивач зазначає, що вона протягом чотирьох місяців втратила спокій, у неї виник страх при керуванні транспортним засобом, у зв`язку із неможливістю опанувати себе у неї з`явилося безсоння, роздратованість та панічний неспокій, який супроводжується головним болем та роздратованістю. Крім цього, сама відповідач не намагалася хоча б частково відшкодувати завдану моральну шкоду. Завдану моральну шкоду позивачем оцінено у розмірі 10 000 грн. Також зазначено, що позивачем були понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.05.2019 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва (а.с. 11, 12). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.08.2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] . [PERSON] про забезпечення позову (а.с. 59, 60). 07 серпня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 61, 62). Ухвалою суду від 03.10.2019 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] . [PERSON] про витребування доказів (а.с. 76, 77). 15 жовтня 2019 року на виконання вимог ухвали суду від 03.10.2019 року про витребування доказів від ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» до суду надійшла копія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ № 3821868 від 11.07.2018 року укладеного з [PERSON] Відповідач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання мотивоване тим, що представник відповідача ознайомилася із матеріалами цивільної справи 22.10.2019 року, а тому з метою подачі відзиву на позов здійснюються дії пов`язані із збиранням доказів. Також вказано, що представник 05.11.2019 року приймає участь у судовому засіданні в кримінальному провадженні у Шевченківському районному суді м. Києва, а відповідач перебуває за межами м. Києва у зв`язку із робочою необхідністю. Проти відкладення розгляду справи позивач та представник позивача заперечували. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Вказані у клопотанні представника відповідача доводи, як на поважність причин неявки в судове засідання відповідача або його представника суд до уваги не приймає, оскільки відповідач вдруге не з`явилася в судове засідання, про перебування в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва цивільної справи із заявленими до відповідача позовними вимогами остання обізнана, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотнім поштовим повідомленням про вручення [PERSON] 19.09.2019 року копії ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами (а.с. 69). Натомість, із долученого до клопотання представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи від 22.10.2019 року договору про надання послуг адвоката убачається, що договір укладено між відповідачем [PERSON] та адвокатом Шульгою Н.А. 09.12.2016 року, а тому відповідач та її представник, з урахуванням дати отримання відповідачем ухвали суду про відкриття провадження у справі, не були позбавлені можливості подати до суду відзив у визначений законом строк. До того ж не надано будь яких доказів на підтвердження поважності причин неявки відповідача в судове засідання. Беручи до уваги, що провадження у справі відкрите 07.08.2019 року з призначенням судового засідання на 03.10.2019 року, відповідач особисто отримала копію ухвали про відкриття з процесуальними документами 19.09.2019 року, що підтверджується наявним у справі поштовим повідомленням, через неявку відповідача судове засідання було відкладено до 05.11.2019 року, доказів поважності причин неявки до суду відповідачем не надано, тому враховуючи визначені законом строки розгляду справи, а також ті обставини, що відповідач про проведення судових засідань належним чином повідомлялася судом, при цьому не була позбавлена можливості подати відзив на позов, клопотання щодо доказів, що стосуються предмету спору, для представництва своїх інтересів направити іншого представника, підстави для відкладення судового засідання, визначені положеннями частини 2 ст. 223 ЦПК України, відсутні, у зв`язку з чим суд вважає за можливе провести судове засідання без участі відповідача. Треті особи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Від третьої особи [PERSON] до суду надійшла заява в якій просить провести розгляд справи у його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує повністю. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.11.2018 року о 16 год. 50 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись на перехресті вул. Короленківської та вул. Ділової в м. Києві не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2019 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 17-17 зв.). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 22 грудня 2018 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» укладено договір про врегулювання страхового випадку № 2300250224 за договором ОСЦПВ № АМ/3821868/2508/18 від 11.07.2018 року (а.с. 18), укладеним між ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» та [PERSON] Пунктом 1 вказаного договору від 22.12.2018 року визначено, що предметом цього договору є врегулювання страхового випадку за договором ОСЦПВ № АМ/3821868/2508/18 від 11-07-2018 р., а саме за подією: ДТП яка сталася «28» листопада 2018 року та в результаті якої було пошкоджено ТЗ заявника: NISSAN TEANA [NUMBER] . Відповідно до п. 2.1. договору про врегулювання страхового випадку, розмір страхового відшкодування за подією зазначеною у п. 1 цього договору, є остаточним, складає: 83 652,90 грн. та перегляду не підлягає. 03 січня 2019 року ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» [PERSON] на виконання умов договору сплачено грошові кошти у розмірі 83 652,90 грн. (а.с. 19). Відповідно до звіту № 1349 від 08.01.2019 року про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «NISSAN TEANA» д.н.з. [NUMBER] , складеного ПП [PERSON] , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «NISSAN TEANA» д.н.з. [NUMBER] , в результаті ДТП складає 199 668,51 грн. (а.с. 20-22). 11 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з претензією про відшкодування шкоди у розмірі 116 048,51 грн. (а.с. 23-25). Проте, вказана вимога відповідачем залишена без уваги. Згідно акту виконаних робіт № ЗН-57386 від 18.03.2019 року складеного ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» на підставі наряду-замовлення № ЗН-57386 від 01.02.2019 року, вартість відновлювальних робіт з ремонту автомобіля «NISSAN TEANA» д.н.з. [NUMBER] становить 170 521,81 грн. (а.с. 29-34). Позивач сплатила ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» кошти у розмірі 170 521,81 грн. за проведення ремонтних робіт по відновленню пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля, що підтверджується квитанцією № 3823602611 від 18.03.2019 року (а.с. 36). Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За вимогами ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Позивач за заявленими вимогами просить стягнути з відповідача різницю між вартістю відновлення пошкодженого автомобіля та сумою сплаченого страховою компанією страхового відшкодування у розмірі 86 869,81 грн. Проте, вирішуючи спір у даній частині суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Зі змісту витребуваного судом копії полісу № АМ/3821868 від 11.07.2018 року укладеного між ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» та [PERSON] убачається, що страхова сума за шкоду завдану майну становить 100 000 грн. Франшиза визначена у розмірі 2 000 грн. Разом з тим, відповідно до звіту № 1349 від 08.01.2019 року про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «NISSAN TEANA» д.н.з. [NUMBER] , складеного ПП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «NISSAN TEANA» д.н.з. [NUMBER] , в результаті ДТП складає 188 267,63 грн. (а.с. 20-22). Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір відшкодування різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та розміром відшкодування за страховим полісом відповідача не може перевищувати 72 521,81 грн. (170 521,81 грн. - 98 000 грн.). Також позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати пов`язані із проведенням автотоварознавчого дослідження у розмірі 2 700,00 грн., на підтвердження чого надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 20/12 від 20.12.2018 року (а.с. 35). В частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. слід зазначити наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Дослідивши матеріали справи, враховуючи суть позовних вимог, характер і тривалість моральних страждань позивача, неможливість у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою користуватися транспортним засобом за призначенням через необхідність відновлення автомобіля, що призвело вимушених змін у житті позивача, а також те, що через небажання відповідача у добровільному порядку врегулювати спір позивач змушена хвилюватися та перебувати в стані напруженого чекання, звертатися до суду за захистом порушених прав, чим заподіяно позивачу моральну шкоду. З огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем - 10 000 грн., є завищеним. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, а саме стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Отже, вимоги у цій частині позову підлягають задоволенню частково. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У спростування наведених позивачем доводів будь яких доказів відповідачем суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути майнову шкоду, завдану пошкодженням автомобіля у розмірі 72 521 грн. 81 коп., оплату проведеного автотоварознавчого дослідження в сумі 2 700 грн. та моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. За приписами ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Із матеріалів справи убачається, що позивачем понесені судові витрати пов`язані із отриманням правничої допомоги, вартість яких склала 20 000 грн., що підтверджується додатковою угодою № 1 від 04.02.2019 р. до договору про надання правової допомоги № 04.02.19.1 від 04.02.2019 р. та квитанцією № 1-1631К від 05.04.2019 року (а.с. 37, 38). Відповідно пунктів 1, 2 вищевказаної додаткової угоди № 1, укладеної між позивачем та адвокатом Зозуля В.М., гонорар адвоката за надання правової допомоги на підставі договору становить 20 000 грн., в перелік послуг адвоката серед іншого включено: надання адвокатом клієнту консультацій та роз`яснень; складення претензій, заяв, вимог; підготовка позовної заяви про стягнення коштів, участь в судових засіданнях в судах усіх інстанцій на всіх стадіях розгляду судової справи; складання та подання до суду процесуальних документів; аналіз судової практики; ознайомлення з матеріалами справи, надання інших послуг, пов`язаних з наданням правової допомоги на підставі договору. При цьому суд враховує, що розмір частково задоволених позовних вимог складає загальну суму 78 221,81 грн. (72 521,81 грн. + 2 700,00 грн. + 3 000,00 грн.), що становить 78,56 % від ціни позову. Таким чином відповідачем підлягають відшкодуванню витрати понесені позивачем на отримання правничої допомоги пропорційно задоволеним вимогам, що становить 15 712,00 грн. Також з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України у розмірі 1 536,80 грн.

Outcome: partial