Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 06.06.2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, актовий запис №845. В обгрунтування вимог позивач пояснила, що протягом останнього часу стосунки між сторонами погіршились, подружнє життя не склалось та фактичні шлюбні відносини припинені. Позивач вказала, що у сторін не має спільних інтересів, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, суперечитиме інтересам позивача, примирення між сторонами неможливе. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити, зазначила, що з моменту одруження сторони разом не проживають. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, зазначив, що сторони не проживають разом за тих причин, що він працює в м.Києві, приїздить лише на вихідні. Не заперечував, що з грудня 2017 року сторони не зустрічались. Заслухавши думки сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], що сторони перебувають шлюбі, зареєстрованому 06.06.2017 року Житомирським міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис №845 (а.с. 4). Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Згідно ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. З урахуванням викладеного вище, а також беручи до уваги, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, волевиявлення та позицію позивача щодо подальшого збереження шлюбу, яка наполягає на його розірванні та наголошує, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved