Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач, звернувшись 05 липня 2017 р. до суду із цим позовом просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору б/н від 27 серпня 2017 р., укладеному між сторонами на загальну суму 14 502 гривні 14 коп., та судові витрати по справі у розмірі 1 600 гривень. Також позивач просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання з`явилася, позовні вимоги визнала частково. Просила суд зменшити розмір боргу, посилаючись на сімейні обставини та скрутне матеріальне становище, а саме народження дитини та втрату чоловіком роботи. У судовому засіданні встановлено наступне. 27 серпня 2014 р., між установою позивача та відповідачем був укладений договір б/н, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 1 800 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з 01 по 25 число кожного місяця, шляхом надання відповідачем грошей позивачу на погашення кредиту. Згідно умов договору укладеного між сторонами погашення заборгованості здійснюється щомісячно. Сума щомісячного платежу на повергнення банку кредиту включає в себе заборгованість за кредитом, за відсотками, комісією, інші витрати. Проте, відповідач не виконує прийняті на себе зобов'язання. Так, станом на 31 травня 2017 р. за укладеним кредитним договором виникла прострочена заборгованість на загальну суму 14 502 гривень 14 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 1 772 гривні 00 коп.; заборгованості по відсоткам по користування кредитом 11 563 гривень 37 коп.; штраф (фіксована частина) 500 гривень; штраф (відсоткова складова) 666 гривень 77 коп. Вивчивши матеріали справи, на підставі представлених сторонами доказах, та доведення перед судом їхньої переконливості суд дійшов до висновку про наступне. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України позикодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як встановлено у судовому засіданні позивач, як позикодавець надав грошові кошти (кредит), а відповідач, як позичальник зобов'язаний повернути отримані кошти зі сплатою відсотків за користування кредитними грошима. Станом на 31 травня 2017 р. виникла прострочена заборгованість на загальну суму 14 502 гривні 14 коп. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно умов договору, вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, суд вважає що відповідач своїм невиконанням умов кредитного договору порушив прийняті на себе зобов'язання, а згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання виникають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Однак, згідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як було встановлено у судовому засіданні відповідач доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує державну соціальну допомогу, за рахунок якої існує та чоловік відповідача не працює, у зв'язку з чим перебуває у скрутному матеріальному становищі. Таким чином, суд вважає за потрібне звільнити відповідача [PERSON] від сплати неустойки, згідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України. З огляду на вищенаведене суд вважає, що є всі підстави для часткового задоволення вимог позивача в частині стягнення штрафних санкцій (фіксованої частини та процентної складової). Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial