Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є єдиним спадкоємцем майна свого померлого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , і після його смерті прийняла спадщину у встановленому законом порядку, а відтак є правонаступником померлого. За життя [PERSON] надав відповідачу [PERSON] позику в розмірі 43000доларів США (без визначення розміру відсотків за користування позикою та строку повернення позики), що підтверджується відповідною розпискою відповідача від 01.08.2016р., та позику в розмірі 30000 доларів США (строком на один місяць, тобто до 01.11.2016р., зі сплатою винагороди за користування позико в розмірі 5% за місяць), що підтверджується розпискою відповідача від 30.09.2016р. Після прийняття спадщини 16.12.2017р. позивачем направлено відповідачу письмову вимогу про повернення позики за розпискою від 01.08.2016р. Натомість до теперішнього часу відповідач не виконав своїх зобов`язань по обом договорам позики, внаслідок чого позивач просить у позові стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 3\~702\~322,91грн, розрахунок яких здійснений станом на 29.10.2018р., з яких: - 2\~210\~342,31грн за розпискою від 30.09.2016р. (основний борг 30000 доларів США, що еквівалентно 845400грн; проценти за користування позикою за період з 01.10.2016р. по 29.10.2018р. (24 місяці по 1500 доларів США за кожен місяць) 36000 доларів США, що еквівалентно 1\~014\~480грн; інфляційні нарахування на суму основного боргу за період з 01.11.2016р. по 29.10.2018р. 182690,94грн; три відсотки річних на суму основного боргу за період з 01.11.2016р. по 29.10.2018р. 50573,45грн; пеня на суму основного боргу за період з 01.11.2016р. по 01.05.2017р. 117197,92грн); - 1\~491\~980,60грн за розпискою від 01.08.2016р. (основний борг 43000 доларів США, що еквівалентно 1\~211\~740грн; інфляційні нарахування за період з січня по серпень 2018р. 50408,38грн; три відсотки річних за період з 27.12.2017р. по 29.10.2018р. 30575,69грн; пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 27.12.2017р. по 27.06.2018р. 199256,53грн). Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 13215грн. Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без його участі до суду не подавав, про причини неявки суд не повідомив, своїм правом подання до суду відзиву на позов не скористався, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 01.08.2016р. відповідач отримав від [PERSON] позику в розмірі 40000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. Також розпискою передбачено розмір винагороди за користування в сумі 4500грн. 30.09.2016р. відповідач ще отримав від [PERSON] позику в розмірі 30000 доларів США на період з 01.10.2016р. до 10.11.2016р., про що також склав відповідну розписку. Зазначеною розпискою передбачено розмір винагороди за користування позикою в розмірі 5% за місяць. Отримані грошові кошти відповідач [PERSON] не повернув. [INFO] [PERSON] помер, а спадщину після його смерті прийняла позивач, як дружина померлого. При цьому позивач є єдиною спадкоємицею померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 17.10.2017р. 16.12.2017р. позивач направила відповідачу засобами поштового зв`язку письмову вимогу про повернення грошових коштів, отриманих відповідачем від [PERSON] у позику за розпискою від 01.08.2016р. в розмірі 40000 доларів США із винагородою в розмірі 4500грн. До теперішнього часу відповідач не виконав вимог позивача та не повернув ніяких грошових коштів, отриманих в якості позики у [PERSON] за розписками від 01.08.2016р. та від 30.09.2016р., внаслідок чого позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. Аналізуючи обставини спірних правовідносин варто звернути увагу, що договірні правовідносини, з яких походить право вимоги позивача, виникли між відповідачем та [PERSON] , який в таких правовідносинах був кредитором, але помер [INFO] . За своєю сутністю договірні правовідносини позики допускають правонаступництво на стороні кредитора. За змістом\~ст. 1216 ЦК, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК). Відповідно до ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. По обставинам справи судом встановлено, що відповідач, позичивши грошові кошти у [PERSON] , не виконав свого зобов`язання, оскільки не повернув позичених грошових коштів, про що свідчать наявні у позивачки розписки відповідача (ч.2, 3 ст.545 ЦК). Оскільки після смерті [PERSON] лише позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку, то саме до неї перейшли всі права та обов`язки, як кредитора за борговими розписками відповідача від 01.08.2016р. та від 30.09.2016р. За розпискою від 01.08.2016р. не передбачено строку повернення позики, а відтак така позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це (а.2 ч.1 ст.1049 ЦК). Вимога про повернення позики складена позивачем 01.12.2017р. і направлена відповідачу 16.12.2017р., але така вимога залишалась без виконання, а отже з 01.01.2018р. зобов`язання відповідача по повернення позики по розписці від 01.08.2016р. вважається простроченим. Що стосується зобов`язання відповідача по розписці від 30.09.2016р., то строк його виконання настав 01.11.2016р., а відтак з 02.11.2016р. таке зобов`язання також є простроченим. Отже на момент пред`явлення позову відповідач зобов`язаний повернути позивачеві суми позик по розпискам від 01.08.2016р. та від 30.09.2016р. в повному обсязі, тобто в сумі 40000 доларів США та 30000доларів США відповідно, а тому позовні вимоги про стягнення основної суми боргу за розпискою від 01.08.2016р. в розмірі більшому ніж 40000 доларів США є необґрунтованими. Враховуючи, що за розпискою від 30.09.2016р. передбачено обов`язок позичальника сплатити проценти за користування позикою в розмірі 5% на місяць, то у відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК відповідач зобов`язаний був сплачувати позивачці відповідні проценти щомісяця до дня повернення позики. Розмір відповідних процентів складає 1500 доларів США за місяць користування позикою (30000доларів США * 5%), а відтак за період з 01.10.2016р. по 28.10.2018р. загальна їх сума складає 36000 доларів США, тож позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають до задоволення. Щодо вимог про стягнення з відповідача компенсаційних виплат, передбачених ст.625 ЦК, то слід зауважити наступне. Згідно ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що прострочення виконання зобов`язання за розпискою від 01.08.2016р. настало з січня 2018р., а за розпискою від 30.09.2016р. з 02.11.2016р., то вимоги про стягнення заборгованості з урахуванням трьох відсотків річних, розрахованих за період з цих дат до дати підписання позову є правомірними. Наведені позивачем у додатках до позову розрахунки суми трьох відсотків річних є цілком обґрунтованими, а тому позовні вимоги в цій частині є правомірними і також підлягають до задоволення. Стосовно вимог про стягнення інфляційних збитків, то слід зауважити наступне. Стаття 627 ЦК визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Системний правовий аналіз ст.ст.625, 627 ЦК в контексті положень ст.ст.524, 533 ЦК свідчить, що вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов`язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. Зазначене тлумачення норм законодавства узгоджується з практикою судів касаційної інстанції (постанова Вищого господарського суду України від 31.01.2012р. у справі №18/113-53/81, рішення Верховного Суду України від 28.03.2012р. у справі №6-36736вов10). Отже вимога про стягнення інфляційних витрат не підлягає до задоволення. Необґрунтованою є також вимога про стягнення неустойки за прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, оскільки такий вид забезпечення виконання зобов`язання не був передбачений сторонами під час укладання розписок. Стосовно валюти виконання зобов`язання, то слід зауважити, що статтею 533 ЦК передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Беручи до уваги, що позика надавалась в доларах США, то позивач має право вимагати її повернення як в доларах США так і в гривневому еквіваленті, обчисленому на момент пред`явлення вимоги до боржника. З огляду на принцип диспозитивності цивільно-правових відносин, то позовні вимоги про стягнення сум заборгованості в іноземній валюті з визначенням їх еквіваленту у гривні, обчисленому станом на момент звернення позивача до суду з позовом, не суперечитиме закону. Згідно даних веб-сайту НБУ, доступних за посиланням https://bank.gov.ua/markets/exchangerates, курс гривні до долара США станом на 29.10.2018р. складав 28,27грн за 1 долар США. За таких обставин наведені в позові розрахунки гривневого еквіваленту розміру зобов`язань відповідача, виходячи зі ставки курсу 28,18грн на 1 долар США, не суперечать закону. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 3\~068 229,14грн (основний борг 30000 доларів США, що еквівалентно 845400грн; проценти за користування позикою 36000 доларів США, що еквівалентно 1\~014\~480грн; три відсотки річних 50573,45грн; інший основний борг 40000 доларів США, що еквівалентно 1\~127\~200грн; три відсотки річних 30575,69грн). Стосовно судових витрат, то суд зауважує, що в позовній заяві позивачка заявляла вимогу про відшкодування їй судових витрат в сумі 13215грн, які складаються із суми сплаченого судового збору (8810грн) та витрат на професійну правничу допомогу (4405грн). Разом з тим, всупереч вимог ч.8 ст.141 ЦПК позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження понесення нею витрат на правничу допомогу, а тому вимоги про відшкодування таких витрат не підлягають до задоволення. Щодо витрат з оплати судового збору, то беручи до уваги, що заявлені позовну вимоги підлягають частковому задоволенню (83% від заявлених), на підставі ст.141 ЦПК позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідача 83% таких судових витрат, що складає 7312грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial