Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач звернулась \~до суду з вищевказаним позовом до відповідача та уточнивши позовні вимоги просила: визнати договір позики від 07.11.2007 року, посвідчений державним нотаріусом 3-ої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованому у реєстрі №46439, попередній договір купівлі-продажу квартири №5 тип 3А, яка розташована в м.Дніпропетровську, будівельна адреса: житловий будинок з вбудованими приміщеннями офісного та клубного призначення в районі Запорізького шосе та бульвара Зоряного, посвідчений державним нотаріусом 3-ої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованому у реєстрі №4-6441 удаваним правочином; визнати договір позики від 07.11.2007 року, посвідчений державним нотаріусом 3-ої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованому у реєстрі №46439, попередній договір купівлі-продажу квартири №5 тип 3А, яка розташована в м.Дніпропетровську, будівельна адреса: житловий будинок з вбудованими приміщеннями офісного та клубного призначення в районі Запорізького шосе та бульвара Зоряного, посвідчений державним нотаріусом 3-ої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованому у реєстрі №4-6441 договором купівлі-продажу майнових прав на кв.5, яка розташована в м.Дніпропетровську, будівельна адреса: житловий будинок з вбудованими приміщеннями офісного та клубного призначення в районі Запорізького шосе та бульвара Зоряного; визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 79,3 кв.м., житловою площею 49,8 кв.м. Вимоги позивача обґрунтовані тим, що в листопаді 2007 року вона дізналась про будівництво ТОВ «МЖК Зоряний» багатоквартирного житлового будинку в районі Запорізького шосе та бульвару Зоряного в м.Дніпропетровську та про порядок участі у фінансуванні будівництва трикімнатної квартири в цьому будинку, що полягав в укладенні з відповідачем договору позики та попереднього договору купівлі-продажу квартири на суму її вартості, а саме: 579\~649,10 грн., що еквівалентно 114\~782 дол.США. 07.11.2007 року вона уклала з ТОВ «МЖК Зоряний» договір позики від 07.11.2007 року, посвідчений державним нотаріусом 3-ої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованому у реєстрі №46439, на суму 579\~649,10 грн. 07.11.2007 року вона уклала з ТОВ «МЖК Зоряний» попередній договір купівлі-продажу квартири №5 тип 3А, яка розташована в м.Дніпропетровську, будівельна адреса: житловий будинок з вбудованими приміщеннями офісного та клубного призначення в районі Запорізького шосе та бульвара Зоряного, посвідчений державним нотаріусом 3-ої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованому у реєстрі №4-6441. Відповідно п.2 договору продаж вказаної квартири буде здійснений за 579\~649,10 грн., що еквівалентно 114\~782 дол.США. При укладенні договорів директор Товариства [PERSON] розяснив їй, що вказана сума грошових коштів за договором позики є оплатою за трикімнатну квартиру, яку зобовязався збудувати забудовник. 07.11.2007 року вона перерахувала на банківський рахунок Товариства 579\~649,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2980801. Таким чином, при укладенні договору її волевиявлення було спрямовано на укладення договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру. В 2009 році директор Товариства [PERSON] запевнив її, що для реєстрації права власності залишається лише присвоїти юридичну адресу будинку та ввести будинок в експлуатацію, після чого можна буде оформити акт приймання-передачі. В вересні 2010 року обєкту будівництва було присвоєно адресу бульвар Зоряний, 1д. 04.07.2013 року будинок було введено в експлуатацію. У звязку з тяжким захворюванням та інвалідністю, вона видала 06.07.2015 року довіреність на імя доньки, [PERSON], яка при зверненні до керівництва ТОВ «МЖК-Зоряний» з метою отримання правовстановлюючих документів на квартиру отримала довідку, що номер квартири змінився з 5 на 12. 14.07.2015 року її донька [PERSON] та представники ОСББ «Зірка 1д» увійшли до квартири 12, встановили замки, підписали акт огляду технічного стану квартири та отримала довідку від ОСББ «Зірка 1д» про право власності на квартиру. Проте, від відповідача жодних документів на квартиру, необхідних для реєстрації права власності, вона не отримала, чим порушуються її права. Вважає, що строк позовної давності починає враховуватись з порушення відповідачем своїх зобовязань, щодо видачі документів на квартиру, тому останні не пропущені. З посиланням на ст.ст.331, 235, 656 ЦК України звернулась до суду з цими позовними вимогами. Представники позивача в судове засідання надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали з урахуванням уточнень, просили задовольнити. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, причини неявки суду не відомі. Від представника відповідача надійшли письмові заперечення на позовну заяву, відповідно яких просить в позові відмовити за таких обставин. Так, укладені договори позики та попередній договір купівлі-продажу квартири не є взаємоповязаними, мають різний предмет, і на підставі цих договорів позивач могла лише набути право вимагати повернення коштів та укладення основного договору, оскільки попередній договір не створює зобовязань для сторін. Строк позовної давності позивачем давно пропущений, оскільки строк повернення грошових коштів встановлений 01.10.2009 року, тобто трирічний строк для подачі позову сплив ще 30.09.2012 року, та до цього часу позивач з вимогою про повернення коштів до Товариства не зверталась. Про порушення прав, що витікають з попереднього договору купівлі-продажу квартири позивач дізналась ще 01.10.2009 року, оскільки в цей момент наступило зобовязання забудовника передати у власність квартиру позивачу, проте зобовязання не було виконано, оскільки будинок не був завершений будівництвом. Тобто строк позовної давності за цими вимогами закінчився 30.09.2012 року. Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2015 року у справі №904/6848/15 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «МЖК Зоряний», у звязку з чим та на підставі ч.4 ст.10 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» даний спір підвідомчий господарському суду. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно до ч.3\~ст.10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести\~\~ті обставини, на які\~\~вона посилається, як на підставу\~\~своїх\~\~вимог\~\~або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1\~ст.11 ЦПК України\~\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням\~\~фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно\~\~до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 07 листопада 2007 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЖК-Зоряний» укладено нотаріально посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] договір про позику грошей, відповідно якого [PERSON] передала у власність ТОВ «МЖК-Зоряний» строком до 01.10.2009 року грошові кошти у сумі 579\~649,10 грн., що еквівалентно 114\~782 дол.США, які вносяться на р/р 26007310114 в ДФ АКБ «Форум», МФО 306878, ОКПО 13425907. Договір зареєстровано в реєстрі за №4-6439. За п.2 договору, повернення суми грошей повинно бути зроблено до 01.10.2009 року в м.Дніпропетровську, готівкою. Згідно п.10 договору позики, сторони засвідчують, що однаково розуміють природу правочину, його правові наслідки, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі, договір не має характеру фіктивного чи удаваного правочину, договір ними укладається згідно із справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску. 07 листопада 2007 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЖК-Зоряний» укладено нотаріально посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] попередній договір, відповідно умов якого ТОВ «МЖК Зоряний» зобовязується продати [PERSON], а [PERSON] зобовязується купити квартиру 5 (тип3-А), що знаходиться в м.Дніпропетровську, будівельна адреса: житловий будинок з вбудованими приміщеннями офісного та клубного призначення в районі Запорізького шосе та бульвару Зоряного на умовах, встановлених цим попереднім договором. Сторони домовились, що договір купівлі-продажу має бути укладено до 01.10.2009 року, на день підписання договору купівлі-продажу ТОВ «МЖК-Зоряний» мають бути підготовлені та зібрані (отримані) усі документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Сторони домовились щодо істотних умов договору, а саме: що ціна продажу складає 579649,10 грн., що є еквівалентом 114\~782 дол.США. Відповідно до п.5 договору, сторони засвідчують, що у момент укладення договору усвідомлюють значення своїх дій, можуть ними керувати, розуміють природу цього правочину, права та обовязки за договором; при укладенні цього договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були б свідомо приховані ними; договір укладається ними згідно зі справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним). 07.11.2007 року [PERSON] внесено на розрахунковий рахунок ТОВ «МЖК-Зоряний» в ДФ АКБ «Форум» №26202500011333 грошові кошти в сумі 579\~649,10 грн. на виконання договору про позику коштів від 07.11.2007 року, що підтверджується платіжним дорученням №2980801. 30.09.2010 року Дніпропетровським міським головою винесено розпорядження №800-р «Про присвоєння адреси житловому будинку з вбудованими приміщеннями офісного та клубного призначання по бул.Зоряному», відповідно якого житловому будинку присвоєно адресу бульв.Зоряний, 1д. 14.07.2015 року представником позивача [PERSON] та керуючим справами ОСББ «Зірка 1д» [PERSON] складено акт опосвідчення технічного стану квартири [ADDRESS] 16.07.2015 року директором ОСББ «Зірка 1д» [PERSON] видана позивачу довідка про те, що їй належить квартира 12 (будівельний номер 5) за адресою: м.Дніпропетровськ, бул.Зоряний, 1д на підставі попереднього договору купівлі-продажу квартири від 07.11.2007 року та декларації про готовність обєкта до експлуатації, платіжного доручення №2980801 від 07.11.2007 року. Відповідно до технічного паспорту на квартиру 12 будинку 1д по бул.Зоряному в м.Дніпропетровську, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 16.07.2015 року, квартира складається з житлової кімнати, площею 21,9 кв.м., житлової кімнати, площею 10,0 кв.м., житлової кімнати, площею 17,9 кв.м., кухні, площею 11,3 кв.м., вбиральні, площею 1,5 кв.м., ванної кімнати, площею 3,9 кв.м., балкону, площею 1,5 кв.м., а всього площею 79,3 кв.м., житловою площею 49,8 кв.м. Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2015 року визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «МЖК-Зоряний» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком до 20.02.2016 року. 04.07.2013 року зареєстровано декларацію про готовність житлового будинку по бул.Зоряному, 1д в м.Дніпропетровську до експлуатації. Статтею 235 ЦК України встановлено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Згідно із ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону). Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Правовий аналіз положень ЦК України, дозволяє дійти висновку про те, що майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу квартири - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Відповідно до розяснень наведених в абзацах 1 і 2 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними за удаваним правочином (ст. 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Під обєктом будівництва сторони договору купівлі-продажу майнових прав розуміють збудовану у майбутньому квартиру в багатоквартирному будинку. Статтями 331, 382 Цивільного кодексу України встановлено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання, право власності на яке виникає з моменту завершення будівництва, прийняття новоствореного обєкта в експлуатацію та його державної реєстрації. Отже, об'єкт будівництва набуває статусу новоствореного нерухомого майна лише після прийняття об'єкта в експлуатацію та здійснення державної реєстрації права власності на нього. Розвязуючі позовні вимоги, суд виходить з того, що бездіяльна поведінка відповідача з повернення коштів та розпорядження збудованою квартирою, вільне володіння та користування квартирою позивачем свідчить на користь доводів позивача про укладення між сторонами 07.11.2007 року договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, оскільки сторонами було досягнуто істотних умов такого договору, як-то ціни договору, предмета договору, строку забудови, який був порушений відповідачем. Порушення строку забудови відповідачем та очікування позивачем завершення будівельних робіт свідчить про поважність пропуску строку позовної давності, тому суд вважає, що строк позовної давності почав свій перебіг з моменту введення будинку в експлуатацію та позивачем не пропущений. Таким чином, оскільки судом встановлено, що у дійсності між сторонами 07.11.2007 року укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, а не договори позики та попередній договір купівлі-продажу квартири, в частині визнання правочинів удаваними та договорів позики попередній договір купівлі-продажу квартири правочином з купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно (квартиру) позовні вимоги належить задовольнити. Що стосується визнання права власності на квартиру, суд зазначає наступне. [PERSON] виконала грошове зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав, повністю сплативши вартість, установлену договором, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва у майбутньому. Однак, у позивача право власності на спірну квартири не виникло. Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення договору купівлі-продажу майнових прав Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». Тобто, позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно. Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України позивачем не доведено, що вона є саме власником спірного нерухомого майна, й це право оспорюється або не визнається іншою особою, або те, що вона втратила документи, які засвідчують її го право власності, а статтею 331 ЦК України не передбачено такого способу захисту прав, як визнання права власності на новостворене майно шляхом ухвалення судового рішення. За таких обставин у вказаній вимозі слід відмовити. Аналогічна позиція викладена у Постанові ВСУ від 18.11.2015 року. Розвязуючи питання відшкодування судових витрат, в порядку ст.88 ЦПК України, суд відносить їх за рахунок відповідача по справі, пропорційно задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial