Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 4 000,0 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та на утримання дочки [PERSON], [INFO] - 4 000,0 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком їх спільних дітей, які проживають разом з позивачем та утримання яких відповідач з лютого 2016 р. не здійснює. Відповідач інших утриманців не має, працездатний, тому вважає, що саме в цьому розмірі на двох дітей він має можливість сплачувати на її користь аліменти на утримання їх спільних дітей. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, погодившись сплачувати на кожну дитину по 800 грн., та пояснив, що він на даний час не має можливості сплачувати аліменти, оскільки з травня 2017 року не працює, зараз навчається, щоб в майбутньому займатись бізнесом. Додав, що інших утриманців він не має, за станом здоров'я здоровий. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що з 19 листопада 2011 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року (а.с. 10,11). Позивач та відповідач є батьками малолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвами про народження (а.с. 12, 13). На момент розгляду справи діти проживають разом з матір'ю за адресою - [ADDRESS]. Проти даної обставини відповідач не заперечує. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 51 ч. 2 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ст.184 ч.1,2 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Приписами ст.182 ч.2 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та дітей, документів про те, що відповідач має постійний дохід (заробітну плату), суду не надано. Згідно записів трудової книжки відповідача, останній з 07.06.2017 року офіційно не працює. Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належать діти сторін у справі, становить: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривня, з 1 грудня - 1860 гривень. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов'язки до дитини, в т.ч. і обов'язку її утримання. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільних малолітніх дітей у розмірі 2 000,0 грн. щомісяця. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дітей, а також чинному законодавству. В зв'язку з чим приходить суд до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Суд не приймає до уваги доводи позивача на обгрунтування розміру аліментів на утримання дітей необхідністю витрат на відвідування дітьми секцій, оскільки обов'язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, брати участь у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) передбачений ст.185 СК України. А відтак, у позивача є право звернутися з позовом про стягнення додаткових витрат на дітей як самостійним. Постановляючи рішення суд враховує, що позивачем суду не надавались докази на підтвердження придбання відповідачем рухомого та нерухомого майна і не заявлялось про це суду. На підставі ст.192 ч.1 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 27 липня 2017 р. Також з відповідача згідно ст.88 ч. 3 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 640,0 грн. На підставі ст. 367 п. 1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial