Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивач звернувся із позовом, по якому просить суд: -Стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 13.02.2018 року в розмірі 502\~047, 39 грн, що еквівалентно становить станом на 09.04.2020 року 18\~460 дол. США. -Стягнути з відповідача судові витрати. Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що 13.02.2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Калінюк Г.О., відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 268\~404 грн., що еквівалентно становило 10\~000 дол. США. Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на невиконання відповідачем умов повернення грошової суми в строк, зазначений в договорі. В судове засідання позивач не з`явився, проте від його представника надходило до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. В клопотанні представник позивача зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідившита проаналізувавшиматеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матерілами справи встановлено, що 13.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Калінюк Г.О., зареєстрований в реєстрі за № 115. Відповідно до п.п. 1,2 даного Договору позикодавець передав у момент підписання договору передав, а позичальник прийняв у власність грошову суму в розмірі 268\~404 грн., що в еквіваленті становило 10\~000 дол. США. Відповідно до п. 3 Договору нарахування та сплата відсотків за користування позикою не здійснюється. Згідно п.4 Договору позичальник зобов`язаний повернути всю позику в повному обсязі, в строк до 13.02.2013 року, за наступним графіком: -До 13.02.2019 року позичальник повинен повернути грошову суму в розмірі 53\~680,80 грн., що еквівалентно становить 2000 дол. США на дату укладання договору. -До 13.02.2020 року позичальник повинен повернути грошову суму в розмірі 53\~680,80 грн., що еквівалентно становить 2000 дол. США на дату укладання договору. -До 13.02.2021 року позичальник повинен повернути грошову суму в розмірі 53\~680,80 грн., що еквівалентно становить 2000 дол. США на дату укладання договору. -До 13.02.2022 року позичальник повинен повернути грошову суму в розмірі 53\~680,80 грн., що еквівалентно становить 2000 дол. США на дату укладання договору. -До 13.02.2023 року позичальник повинен повернути грошову суму в розмірі 53\~680,80 грн., що еквівалентно становить 2000 дол. США на дату укладання договору. Відповідно до п 4.1 Договору у випадку зміну курсу гривні до дол. США, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики ( частини позики) відповідав доларовому еквіваленту позики за офіційним курсом НБУ продажу доларів США станом на дату повернення позики. Згідно п.7 Договору, в разі коли позичальник не повертає позикодавцю позику у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість за позикою та можливі штрафні санкції в примусовому порядку, відповідно до діючого законодавства. Відповідно до п.10 Договору нотаріусом роз`яснено сторонам зміст ст. 545, 1047, 1050 ЦК України. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст.1046, 1047ЦК\~України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Згідно правового висновку, зробленого у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми у борг позичальнику. Досліджуючи матеріали справи, судом виявлена справжня правова природа укладеного договору позики. Отже, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується договором позики від 13.02.2018 року. В порядку п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Як зазначає позивач, що на теперішній час умови договору позики відповідачем виконуються неналежним чином. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст.526ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи позивач має право вимагати повернення боргу в судовому порядку, яке реалізував, звернувшись до суду. При таких обставинах, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 13.02.2018 року в розмірі 10\~000 дол. США Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625ЦК\~України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625ЦК\~України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048ЦК\~України і охоронна норма частини другої статті 625цього\~Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048ЦК\~України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625ЦК\~України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 11.04.2018 № 758/1303/15-ц та 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). Враховуючи наведене вище суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також грошова сума яка складається з інфляційних втрат та пені за кожен день прострочення розрахунку в розмірі 8\~460 дол. США. Згідно ч. 1,2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідач до судового засідання не з`явився, не скористався своїм правом надати суду доказів виконання ним зобов`язання за договором позику 13.02.2018 року. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 5020,48 грн. Також позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн. на підтвердження понесення яких надав договір про надання правничої допомоги №08/04/20 від 08.04.2020 року, додаток до договору про надання правничої допомоги № 08/04/20 від 08.04.2020 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 09.03.2021 року, рахунок-фактура №1 від 09.03.2021 року на суму 20 000 грн. та розрахунок гонорару за надання правової допомоги. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За правилами ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи наведене вище, співмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 20 000 грн. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved