Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом до відповідача, після уточнення позовних вимог просив суд визнати частково недійсною відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], у складі квартири [ADDRESS], зареєстрованому 17.2.2009 року в реєстрі за № 4910 Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, на користь [PERSON]; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири, видане 23.04.2010 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 3-685 на користь [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частину у спадковому майні у вигляді квартири [ADDRESS] (а.с. 84-86). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 1/3 частина вказаної квартири, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна Мінського району м. Києва 13.10.1994 року, згідно з наказом № 4643 від 13.10.1994 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 27.10.1994 року за № 1010, належала сину позивача [PERSON] 2/3 частини квартири належали [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 03.04.1999 року. 20.10.2009 року [PERSON] помер, про що складено відповідний актовий запис за № 18966. Після його смерті відкрилась спадщина у складі якої була квартира [ADDRESS]. 17.12.2009 року в Одинадцяту київську нотаріальну контору позивачем була подана заява про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] та [PERSON] Відмова від прийняття спадщини є невигідною для позивача та була зроблена під впливом обману, оскільки текст заяви він не читав, нотаріус не розяснила правові наслідки відмови від прийняття спадщини. Відповідач обіцяла утримувати позивача довічно, проте вказаної обіцянки не виконала. Крім того, [PERSON] постійно влаштовує сварки щодо спільного проживання в квартирі, з приводу чого позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів. [PERSON] довіряв відповідачці, оскільки вона була дружиною померлого сина. У віці 80 років він погано бачить та чує, тому прочитати заяву про відмову від спадщини та зрозуміти її не зміг. Позивач вважає, що вказаний правочин відбувся без його вільного волевиявлення та не відповідає його внутрішній волі. В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали, просив їх задовольнити в повному обсязі, при цьому позивач зазначив, що він зареєстрований в спірній квартирі та має право користування нею, але в нього є підстави вважати, що відповідачка, яка доводиться йому невісткою та з якою в нього на теперішній час неприязнені стосунки, хоче позбавити його житла. Після смерті сина, він з дружиною [PERSON], яка також нещодавно померла, вирішили не ділити спірну квартиру, щоб все було онукові та невістці, яка обіцяла турбуватись про нього та дружину. Однак, після видачі свідоцтв про спадщину [PERSON] постійно вчиняє сварки та нестерпні умови проживання. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в повному обсязі. Суду зазначив, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, оскільки відмова від прийняття спадщини є одностороннім правочином, а обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Зі змісту ст. 203 ЦК України вбачається, що вона не поширюється на односторонні правочини. Твердження позивача про те, що він не читав текст заяви, нотаріус не розяснювала правові наслідки відмови від прийняття спадщини є такими, що не підтверджуються жодними доказами по справі. Такі твердження спростовуються саме заявою позивача від 17.12.2009 року № 4910. Форма заяви відповідає чинному законодавству та є нотаріально посвідченою. На прохання позивача текст заяви прочитаний нотаріусом вголос та підписано особисто заявником. Особу [PERSON] встановлено за паспортом, справжність його підпису перевірена. Крім того, представником відповідачки подано заяву про застосування строку позовної давності. Представник третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, 17.05.205 року направив до суду письмові пояснення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначив, що просить розглядати справу за відсутності представника за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач являється батьком [PERSON], померлого 20.10.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про смерть. (а.с. 5, 44 зворот) В Одинадцятій київській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу № 1625/09 відносно майна померлого [PERSON] На день його смерті залишилось спадкове майно, до складу якого увійшла і спірна квартира [ADDRESS], що належала померлому в розмірі 1/3 частини на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна Мінського району м. Києва 13.10.1994 року, згідно з розпорядженням (наказом) № 4643 від 13.10.1994 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 27.10.1994 року за № 1010; 2/3 частини на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 03.04.1999 року і зареєстрованого в реєстрі за № 20 зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 12.05.1999 року у реєстровій книзі № д. 476-65 за реєстровим № 1010. (а.с. 13, 51) Спадкоємцями померлого [PERSON] за законом є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. 17.12.2009 року до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори надано позивачем заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] № 4910. (а. с. 53 зворот) Відповідно до ч. 2\~ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого зі спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно Інструкції «про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року, заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Приймаючи заяву про відмову від прийняття спадщини, нотаріус розяснює спадкоємцю правові наслідки такої відмови. В заяві від 17.12.2009 року зазначено, що нотаріусом [PERSON] розяснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, розяснено зміст ст. ст. 225, 229-231, 233, 1216, 1268, 1270, 1273-275 ЦК України. Крім того, нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори [PERSON] було прочитано текст заяви вголос та підписано особисто заявником. Суд вважає, що заява про відмову від прийняття спадщини за своїм змістом та формою відповідає вимогам чинного законодавства та нотаріальну дію вчинено у межах та у спосіб передбачений законодавством України. Крім того, згідно ч. 6 ст. 273 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. З матеріалів справи вбачається, що позивачем відмова від прийняття спадщини відкликана в межах зазначеного строку не була. Вказану обставину підтвердив і сам позивач в суді. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення (п. 19\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Під час розгляду справи судом не встановлено підстав для визнання недійсною відмови позивача від прийняття спадщини та задоволення позовних вимог, оскільки твердження позивача про введенням його в оману [PERSON], відмови від прийняття спадщини на вкрай невигідних умовах не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Крім того, позивачем не доведено, що при відмові від спадщини він не розумів та йому не було розяснено наслідків відмови від спадщини. Позивач своїм правом на відкликання зазначеної заяву не скористався. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд, не знаходить підстав для задоволення заяви про відмову у позові за спливом строків позовної давності, оскільки у позові відмовлено у звязку з відсутністю порушення прав позивача та необґрунтованістю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed