Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач, звернулась до суду 16.01.2019 року із вказаним позовом, в обгрунутвання якого зазначила, що отримала трикімнатну квартиру [ADDRESS] , згідно договору найму житлового приміщення від 1981 року та є квартиронаймачем. Дана квартира на сьогоднішній день не приватизована. В даній квартирі залишилась зареєстрована онука позивача - [PERSON] , яка є колишнім членом сім`ї позивача, яка в 2008 році забрала свої власні речі та виїхала із вказаної квартири, пообіцявши що в добровільному порядку зніметься з реєстрації за вказаною адресою. Відповідач не здійснює жодних платежів за вказаною адресою. Оскільки відповідач в даній квартирі не проживає, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає що перешкоджає позивачу оформити житлову субсидію на вказану квартиру, вимушена звернутися до суду та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку ст.130 ЦПК України, відзив на позов до суду не подав. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву відповідно до якої просить заяву розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Ухвалою суду від 04.06.2019 р. вирішено провести заочний розгляд справи. За таких підстав, з урахуванням вимог ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, від якого надійшла відповідна заява про розгляд справи за її відсутності, що не перешкоджає вирішенню спору, та відповідачів, на підставі наявних даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правові норми із наведенням мотивів їх застосування. Відповідно до типового договору найму житлового приміщення № 559 позивач є наймачем квартири [ADDRESS] (а.с.10-11). Згідно з копією довідки про склад сім`ї, виданої відділом державної реєстраціївиконавчог окомітету смілянської міської ради Черкаської області №5024 від 14.06.2018 року в даній квартирі зареєстровані [PERSON] 1947 р.н., [PERSON] 1947 р.н., [PERSON] 1977 р.н. та [PERSON] 1989 р.н. (а.с.12). Згідно з копією акту обстеження СКП «НАШ ДІМ» від 08.01.2019 року [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає з 2008 року по теперішній час (а.с.14). Позивач , утримує вказану квартиру, сплачує комунальні послуги, проте реєстрація місця проживання відповідача порушує її право власності на нерухоме майно та ускладнює оплату комунальних платежів, оскільки вона вимушена оплачувати комунальні платежі з розрахунку на всіх зареєстрованих в даній квартирі осіб. Згідно із положеннями ст.ст.16, 383, 386, 391 ЦК України, власник … будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, а також вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 1ст. 71 ЖК Українипри тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ізст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі … судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користувач житловим приміщенням… Під час розгляду позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї. Так, власник житла має право вимагати визнання колишнього члена його сім`ї таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права користування цим приміщенням із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до абз.2 п.34 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,- під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Позивач є наймачем квартири [ADDRESS] , і як орендар має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання орендованим майном. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не є власником даного майна, тому і використовувати його для проживання законних підстав не має. Позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом надання постійного безперешкодного доступу та визнання осіб такими, що втратили право користування. Суд вважає, що реєстрація відповідача у квартирі, яку винаймає позивач, порушує її права, оскільки перешкоджає здійсненню права на отримання субсидії. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги про визнання, відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житлом, доведені і підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст.16,316, 317, 319, 321, 383, 386,391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст. ст. 4, 12, 13, 28, 76-81, 128, 141, 206, 223, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, суд

Outcome: approved