Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України неповнолітній дитині без згоди та супроводу другого батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, в якому просить дозволити виїзд за кордон [PERSON] без згоди та супроводу відповідача у супроводі матері з часу вступу рішення в закону силу і до 31 жовтня 2018 року. Позивач в судовому засіданні уточнила позовні вимоги просить дозволити виїзд за кордон [PERSON] без згоди та супроводу відповідача у супроводі матері до РФ терміном один рік, підтримала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні тим, що містяться в позовній заяві, просила позов задовольнити, пояснила, що на даний час має намір поїхати до м.Москви на роботу, дитину перевести навчатися до м. Москви, місце роботи в неї мається, житло теж мається. Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні тим, що містяться в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи органу опіки та піклування в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Неповнолітня [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона бажає поїхати з мамою до м.Москва, де буде продовжувати навчання, з батьком спілкується, відносини гарні, буде підтримувати з ним стосунки. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом досліджені наступні докази: копія свідоцтва про одруження серія 1-ЕД № 034079 від 20.02.1999 року, згідно якого [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 20.02.1999 року, копія свідоцтва про народження дитини серія 1-ЕД № 212529 від 15.11.2002 року, згідно якого відповідач є батьком дитини, а позивач матірю; копію позовної заяви про розірвання шлюбу від 14.09.2015 року, згідно якої [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], копія ухвали Сєвєродонецького міського суду від 19.11.2015 року справа № 428/8872/15-ц про надання сторонам строку на примирення два місяці та призначення судового розгляду на 19.01.2016 року, характеристика зі школи, згідно якої в дитини з матірю близькі, довірливі стосунки, саме матір здійснює контроль за навчанням, підтримує зв'язок зі школою, відвідує батьківські збори, копія листа від 11.11.2015 року, згідно якого позивача запрошено на роботу до ТОВ «Орион-Трейд», копія договору оренди від 11.11.2015 року про найм житла на імя [PERSON], заява неповнолітньої дитини, згідно якої дитина бажає поїхати з матірю до м.Москви. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника, пояснення неповнолітньої дитини, думку третьої особи, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На теперішній час позивач має намір поїхати до РФ терміном на рік для роботи, разом із дитиною, однак відповідач згоди на виїзд дитини не надає. Таким чином судом встановлено, що відсутні докази того, що виїзд дитини за кордон повязаний саме із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або пов'язаний із довгостроковим перебуванням за межами України з інших причин. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ст. 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини», проїзним документом дитини є документ, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені, і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну в супроводі батьків або одного з батьків та інших осіб, за нотаріально посвідченою згодою другого з них. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно пункту 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 231 від 31.03.1995 року, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановленого, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 31.03.1995 року № 231 визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 зазначених Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або на підставі рішення суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. За таких обставин суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі, окрім того визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved