Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння і довіри між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. Вказує, що спільне господарство ними не ведеться та шлюбно-сімейні відносини з відповідачем повністю припинені. Зазначає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дітей. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що відповідач зловживає алкоголем, шлюбно-сімейні відносини припинені з 2014 року. Відповідач, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та зазначив, що звинувачення позивача є безпідставними, він не зловживає алкоголем, дійсно 3-4 роки ніде не працює, оскільки не може знайти гідне місце роботи, але намагається бути корисним в веденні домашнього господарства, взявши на себе всі обов`язки в цій частині. Разом з цим відповідач визнав, що шлюбно-сімейні відносини припинені з 2014 року, в сім`ї дійсно виникали сварки, але він не розуміє у зв`язку з чим. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини. Сторони одружені з 21 січня 2005 року, від якого мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.11-13). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 2014 року, спільного господарства вони не ведуть, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Заперечення відповідача проти розірвання шлюбу судом до уваги не приймаються, оскільки клопотання про надання строку на примирення ним не заявлялося, а шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені ще з 2014 року. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та посилається на те, що їх шлюб носить формальний характер, подружні відносини між ними припинено, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням викладеного, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 768,40 грн (а.с.1).

Outcome: approved