Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення боргу за розпискою, за наступних підстав. 01.05.2019 року позивач надав в борг відповідачу гроші у розмірі 2000 Евро, які він обіцяв повернути йому 01.08.2019 року з урахуванням 5% щомісячно від суми основного бору з місяця надання коштів в борг до дня повернення боргу, тобто з 01.05.2019 року по 01.08.2019 року. Однак, відповідач не виконав своїх боргових зобов`язань, які станом на 01.08.2019 року складаються з 2000 Евро основного борну і 15% основного боргу за 3 місяці користування кредитними коштами (по 5% за 3 місяці), що складає 300 Евро. В зв`язку з тим, що до теперішнього часу відповідач не виконав перед позивачем свої боргові зобов`язання, останній змушений звернутися до суду з відповідним позовом. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 2300 (дві тисячі триста) Евро та три відсотки річних у сумі 20 (двадцять) Евро 98 центів та судові витрати у розмірі 768 гривень 40 копійок. Позивач в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, зазначивши, що позовні вимоги визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3\~ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Вивчивши матеріали справи, враховуючи правові позиції сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. \~ \~ \~ \~01 травня 2019 року позивач [PERSON] надав в борг відповідачу [PERSON] гроші у розмірі 2000 Евро, які він обіцяв повернути йому 01 серпня 2019 року з урахуванням 5% щомісячно від суми основного боргу з місяця надання коштів в борг до дня повернення боргу, тобто з 01 травня 2019 року по 01 серпня 2019 року, що підтверджується розпискою (а.с. 9). Однак, відповідач [PERSON] не виконав своїх боргових зобов`язань, які станом на 01 серпня 2019 року складаються з 2000 Евро основного боргу і 15% від основного боргу за 3 місяці користування кредитними коштами, що складає 300 Евро. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, алей й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13. Крім того, статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання. За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами. Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, в постанові від 16 січня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду висловлена позиція щодо правильного застосування норм права, згідно з якою, отримавши валютну позику позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Також Велика Палата розтлумачила положення частини другої статті 625 ЦК України: при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у гривні. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного 100 та поділеного на 365 (днів у році). Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно\~ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За таких умов, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, позов підлягає задоволенню в межах заявлених вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у сумі 2300 (дві тисячі триста) Евро та три відсотки річних у сумі 20 (двадцять) Евро 98 центів. Оскільки позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., визначений з урахуванням ціни позову за офіційним курсом гривні щодо Евро на день його пред`явлення, вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved