Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про захист прав споживача, зазначивши в обґрунтування позовних вимог наступне. 16 серпня 2007 року він уклав з ЗАТ «ОТП Банк» кредитний договір ML-100/2317/2007, та договір іпотеки за реєстраційним номером 3519, згідно якого власником рухомого майна (квартири) є гр-ка [PERSON] 12 листопада 2010 року право вимоги за вищевказаними договорами було придбано ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 03.12.2012р. TOB «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Ленінського районного суду м. Донецька з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Крім того, не зважаючи на наявність цього спору, відповідач звернувся ще й до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], з пропозицією вчинити виконавчий напис на договорі іпотеки, не повідомивши при цьому, що на момент вчинення виконавчого напису йде судовий розгляд справи в якій виник спір про розмір та порядок формування заборгованості, а також про те, що рішення суду по цій справі ще не винесено. Самостійно нотаріус [PERSON] також не мала можливості перевірити наявність чи відсутність спору між сторонами. У зв'язку з цим, вона вважала, що заборгованість є безспірною. Як наслідок, 10 червня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського отаріального округу [PERSON] було здійснено виконавчий напис на договорі іпотеки, посвідченому 16.08.2007 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за еєстровим №3519. Разом з тим, відповідач невірно зазначив період за який виникла заборгованість. Так, в грудні 2012р. у розрахунку наданому TOB «ОТП Факторинг Україна» до Ленінського суду вказано період з 17.09.2007р. по 20.08.2008р., проте, в тексті виконавчого напису (вчиненого у червні 2013р.) вказано зовсім інший період з 16.08.2007 по 12.11.2010 p.p. Зазначений виконавчий напис був одразу наданий до Державної Виконавчої служби для його виконання. 25 червня 2013 року Ленінським районним судом м. Донецька було винесено рішення, яким позовні вимоги TOB «ОТП Факторинг Україна задоволено частково, яке відповідач у подальшому оскаржив. В результаті розгляду апеляційної скарги сторони уклали мирову угоду, яка була затверджена апеляційним судом Донецької області восени 2013 року. Вищевказані обставини свідчать про суттєве порушення його прав та є підставою для визнання вчиненого виконавчого напису недійсним та здійснення повороту його виконання. Відтак, вважає, що не можна однозначно стверджувати, що за виконавчим написом стягуються кошти за казаний у ньому період. Також, зауважив, що майновий поручитель та іпотекодавець [PERSON] не була повідомлена про наявність порушень зобов'язань за кредитним договором та не отримувала повідомлень від відповідача. З огляду на викладене, посилаючись на вимоги ст. 11. Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 215, 229 Цивільного кодексу України, просив суд визнати бездіяльність ТОВ «ОТП Факторинг Україна, що виявилася у неповідомленні про наявність спору між сторонами договору [PERSON], неправомірною; визнати виконавчий напис на договорі іпотеки посвідченому 16.08.2007 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3519, який було зроблено 10 червня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], недійсним. Під час слухання справи позивач уточнив позовні вимоги, просив суд визнати бездіяльність ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стосовно неповідомлення про наявність спору між сторонами договору [PERSON] неправомірною; визнати виконавчий напис на договорі іпотеки посвідченому 16.08.2007року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №3519, який було зроблено 10 червня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] таким, що не підлягає виконанню з моменту вчинення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що викладені в обґрунтуванні позову. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими, оскільки жодних порушень порядку здійснення виконавчого напису нотаріуса не було, правочин вчинено відповідно до діючого законодавства України, права позивача не було порушено. Просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Відповідно до письмових пояснень позовні вимоги не визнала, вважає себе неналежним відповідачем по справі відповідно до вимог ст. 110 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного суду України №2 «Про судову практику у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні». Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і наявні у ній докази, встановив наступні обставини. Відповідно до вимог ст. 61 ч.3 ЦПК України, суд вважає встановленими обставини, які викладені у рішенні Ленінського районного суду м.Донецька від 25 червня 2013 року, на яке у своєму позові також посилається позивач (а.с. 5-8) а саме, що 16.08.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та позивачем [PERSON] був укладений кредитний договір №ML-100/2317/2007, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 31 262 доларів США зі сплатою 13,99 річних строком повернення кредиту до 16.08.2017 року, а позичальник зобов»ячався прийняти кредит, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі. Зазначеним рішенням суду у солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість у розмірі 35 053,07 доларів США, яка виникла внаслідок порушення відповідачами за даним позовом договірних зобов»язань. Як зазначає позивач [PERSON] рішення Ленінського районного суду м.Донецька 25 червня 2013 року оскаржено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в апеляційній інстанції і за результатами розгляду скарги сторони уклали мирову угоду. Разом з тим, судом встановлено, що за заявою представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідно до положень ЗУ «Про нотаріат» та Постанови КМУ №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] 10 червня 2013 року проведено виконавчий напис і звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], яка є майновим поручителем [PERSON] за його кредитними зобов»язаннями за кредитним договором № ML-100/2317/2007 від 16.08.2007 року (а.с.4) Так, позивач вважає, що вказаний виконавчий напис порушує його майнові права, оскільки під час його здійснення не були додержані вимоги закону на підставі яких банк звернувся до нотаріуса, а також невірно вказаний період нарахованої заборгованості, а також зауважує на наявність мирової угоди зі стягувачем. Способом захисту, на його думку, є визнання бездіяльність ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стосовно неповідомлення про наявність спору між сторонами договору відповідачу [PERSON] неправомірною; визнання виконавчого напису на договорі іпотеки посвідченому 16.08.2007року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №3519, який було зроблено 10 червня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] таким, що не підлягає виконанню з моменту вчинення. Однак, суд не погоджується з вказаним висновком позивача через наступні обставини. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 15 ЦПК України захисту у суді підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси громадян, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. У даному спорі суд вважає, що позивач відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не довів, що його права порушені, більш того оспорюваний виконавчий напис був проведений відносно майна, що є приватною власністю [PERSON], а не [PERSON] Крім того, як встановлено судовим розглядом договір іпотеки №МРL-100/2317/2007, укладався між відповідачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] і саме між вказаними сторонами виник правочин. Як наслідок, ст. 15 ЦПК України не може бути застосована у правовідносинах за позовом [PERSON] Суд також вважає за необхідне зазначити, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не існувало жодних цивільно-правових відносин, тобто про майно або особисті немайнові права. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №2 «Про судову практику у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 року, справи щодо оспорювання виконавчого напису нотаріуса розглядаються в позовному провадженні, позивачем у якому є боржник, а відповідачем кредитор. Вказаний висновок також закріплений ст. 110 ч.12 ЦПК України. У зв»язку із чим відповідач - приватний нотаріус [PERSON], за даним позовом не є суб»єктом спору. Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи позивача [PERSON] не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стосовно не повідомлення про наявність спору між сторонами договору [PERSON] неправомірною; визнання виконавчого напису на договорі іпотеки посвідченому 16.08.2007 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №3519, який було зроблено 10 червня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] таким, що не підлягає виконанню з моменту вчинення. Тим самим, суд відмовляє [PERSON] у задоволенні позову. На підставі Постанови Пленуму Верховного суду України №2 «Про судову практику у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 року; ст. 3, ст. 15, ст. 110 ЦПК України та

Outcome: dismissed