Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду, посилаючись в його обґрунтування на те, що ним було укладено кредитний договір № МФ-15818000001421, за яким заборгованість за даними виконавчого провадження за період 18 вересня 2018 року по 1 жовтня 2020 року складає 17908,89 грн. Натомість позивач весь цей час перебував на службі в зоні проведення ООС. Зазначав, що оскаржуваний ним виконавчий напис виданий на підставі п. 2 «Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Обґрунтовуючи заявлені вимоги правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 5 червня 2017 року по справі № 6-887цс17, просив суд визнати виконавчий напис № 4317 від 16 жовтня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Личук Т. В., щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» боргу за кредитним договором № МФ-15818000001421 в розмірі 17908,89 грн., таким, що не підлягає виконанню, стягнувши з відповідача судові витрати. Не погоджуючись із заявленими вимогами, представник ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», який подав відзив, просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] , посилаючись на те, що 25 червня 2018 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір № МФ-1581800001421 зі встановленням кредитного ліміту в сумі 6726,01 грн. строком на сім днів, які [PERSON] не були повернуті позичальнику. 18 вересня 2018 року між ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» та ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» укладено договір факторингу № 2, відповідно до якого відповідач набув права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором № МФ-15818000001421 від 25 червня 2018 року до позивача на суму заборгованості 16619,97 грн. станом на 18 вересня 2020 р. Позивач не надав доказів оплати боргу за таким кредитним договором. 16 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Личук Т. В. вчинено виконавчий напис № 4317 про стягнення з позивача заборгованості в загальному розмірі 17909,89 грн. на користь відповідача згідно із п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року (Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин), які були надані нотаріусу представниками ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції». Таким чином, вважаючи вказаний виконавчий напис повністю законним, просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року з кола відповідачів по справі було виключено ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс». Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача, адвокат Гайтан К. О., повністю підтримуючи заявлені позовні вимоги, вказувала, що вчинений приватним нотаріусом Личук Т. В. виконавчим напис № 4317 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» боргу за кредитним договором № МФ-15818000001421 в розмірі 17908,89 грн. є незаконним, тому не може підлягати виконанню. Представник відповідача, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», Хоменко О. М., у судовому засіданні за допомогою відео конференції заперечувала проти вимог [PERSON] , вважаючи їх безпідставними. Підтримуючи доводи, надані нею у відзиві, просила суд відмовити у позові [PERSON] повністю. Приватний виконавець Матвійчук Н. Є., заперечуючи проти заявлених позовних вимог, просила суд розглянути справу за її відсутності. Приватний нотаріус,\~ [PERSON] ,\~у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином. На підставі ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Таким чином суд, розглянувши справу, дослідив наявні докази та дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що 16 жовтня 2020 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович за п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, видав виконавчий напис, реєстр № 4317, за яким стягнуто на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (ЄДРПОУ 37356981) з [PERSON] , [INFO] , за кредитним договором № МФ-1581800001421 від 25 червня 2018 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» (ЄДРПОУ 37615055), правонаступником прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу № 2 від 18 вересня 2018 р. є ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», прострочену заборгованість за період з 18 вересня 2018 року по 1 жовтня 2020 року в сумі 17609,89 грн., а також за вчинення виконавчого напису - 300 грн. Судом також встановлено, що на підставі заяви представника стягувача приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталією Євгенівною постановою від 10 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63864670 про примусове виконання виконавчого напису нотаріусу Личук Т. В. від 16 жовтня 2020 року, реєстр № 4317, про стягнення на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» з [PERSON] за кредитним договором № МФ-1581800001421 від 25 червня 2018 року боргу в загальному розмірі 17909,89 грн., визначено розмір основної винагороди виконавця в сумі 1790,99 грн. та суму мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 190 грн. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Суд зазначає, що відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції до 26 листопада 2014 року),\~документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Натомість, постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 були внесені зміни. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України\~від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесених змін, зокрема, розділ 2, за яким внесено до такого «Переліку документів» «кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису за якими додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» При цьому ухвалою від 1 листопада 2017 року Вищого адміністративного суду України постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином суд встановив, що для видачі виконавчого напису нотаріусу відповідно до «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, які для одержання виконавчого напису повинні подаватися нотаріусу в оригіналі разом із документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14. Натомість,\~суд встановив,\~що договір\~кредитування МФ-1581800001421\~від 25\~червня 2018\~року,\~укладений [PERSON] \~із ТОВ\~«Бі Ел\~Джи Мікрофінанс»\~на суму\~6726,01\~грн.,\~не був\~нотаріально посвідчений,\~внаслідок чого\~у порушення\~ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~пп.\~3.2,\~3.5\~п.\~3\~Глави 16\~розділу ІІ\~«Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України», п.\~1\~«Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів»,\~приватним нотаріусом\~Личук Т.\~В.\~було видано\~16\~жовтня 2020\~року виконавчий\~напис,\~реєстр № 4317, який оспорюється позивачем. На підставі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Тобто сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Таким чином суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур, оскільки суд повинен установити чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник безспірну заборгованість перед стягувачем. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року по справі № 916/3006/17. Суд зазначає, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем, тому не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином суд робить висновок, враховуючи положення ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: 1) з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення; 2) а також з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на наведене, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» до позивача за кредитним договором № МФ-1581800001421 від 25 червня 2018 року. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц. Таким чином,\~встановивши в\~судовому засіданні\~факт порушення\~приватним нотаріусом\~Личук Т.\~В.\~процедури вчинення\~виконавчого напису\~від 16\~жовтня 2020\~року,\~реєстр №\~4317, за яким з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» заборгованість за кредитним договором № МФ-1581800001421 від 25 червня 2018 року за період з 18 вересня 2018 року по 1 жовтня 2020 року в сумі 17609,89 грн., а також за вчинення виконавчого напису - 300 грн., то вказане є самостійною та достатньою підставою для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд відхиляє доводи представника ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» в частині існування у [PERSON] боргових зобов`язань з повернення кредитних коштів за договором № МФ-1581800001421 від 25 червня 2018 року, оскільки ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» не позбавлено можливості вимагати захисту свого порушеного права в судовому порядку шляхом пред`явлення позову до боржника. На підставі переліченого заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Личук Т. В. від 16 жовтня 2020 року, реєстр № 4317. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які на підставі ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків, надання правової допомоги за рахунок держави, а за результатами розгляду справи витрати на правовому допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд встановив, що позивачем було сплачено при звернені до суду із позовом судовий збір у розмірі 908 грн. та при поданні заяви про забезпечення позову сплачено судовий збір у розмірі 454 грн., що загалом складає 1362 грн. Таким чином, враховуючи, що суд повністю задовольнив заявлені позовні вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню судові витрати, понесені останнім, в загальному розмірі 1362 грн.

Outcome: approved