Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого вказала, що 27 серпня 1999 року на Універсальній біржі «Номінал» між нею, а також [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод за [NUMBER] договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS]. Придбана квартира куплена за 2100 грн., які були одержані продавцем повністю до підписання договору. Договір купівлі-продажу зареєстрований покупцями 03.12.1999 року в Миколаївському бюро технічної інвентарізації за реєстровим №7370. Позивач зазначає, що правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачем була звільнена вказана квартира, передані ключі, вона знялась з реєстрації за вказаною адресою, ні зауважень, ні заперечень ніхто із сторін правочину не заявляв. Спорів між сторонами стосовно умов вказного договору не виникало. Відповідач від нотаріального посвідчення вказаного договору відмовилась. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з частки домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Вона - дружина померлого, а також сини померлого - [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] Вона звернулась до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв*язку з тим, що договір купівлі-продажу, укладений та зареєстрований на Універсальній біржі «Номінал», не відповідає вимогам законодавства. Позивач просить визнати дійсним договір [NUMBER] купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], укладений та зареєстрований на Універсальній біржі «Номінал» 27 серпня 1999 року між [PERSON], яка діяла як продавець, та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які діяли як покупці. Позивач не була присутня в судовому засіданні, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність і визнання позовних вимог. Третя особа - Третя Миколаївська державна нотаріальна контора просила розглянути справу без присутності їх представника, про що надала відповідну заяву. Представник третьої особи - Універсальної біржі «Номінал» не був присутнім в судовому засіданні, причин неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Його неявка не є перешкодою для розгляду справи. Залучені до участі у справі треті особи - [PERSON], [PERSON] надали до суду заяви, в яких проти задоволення позовних вимог не заперечували, просили справу розглядати у їх відсутність. У відповідност до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 27.08.1999 року [PERSON], яка діяла як продавець, та [PERSON], [PERSON], [PERSON], які діяли як покупці, уклали договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Договір був укладений та зареєстрований на Універсальній біржі «Номінал» за [NUMBER]. 03.12.1999 р. за №7370 Миколаївським міжміським Бюро технічної інвентарізації було видане реєстраційне посвідчення, яке посвідчує, що домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] в цілому зареєстроване за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.1999 р., реєстраційний [NUMBER]. Сторони повністю виконали умови договору, продавцю [PERSON] було передано обумовлену суму коштів, а остання передала домоволодіння та позивач зі своєю родиною вселилася в нього. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з частки домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. 23.01.2015 року позивач отрмала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв*язку з тим, що договір купівлі-продажу укладений та зареєстрований на Універсальній біржі «Номінал», не відповідає вимогам законодавства. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно зі ст. 153 ЦК України 1963 року, який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Відповідно до ст. 224 ЦК України 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Згідно ч.1 ст.227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо однією із сторін є громадянин. Приписами ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Відповідно до положень частин 2 та 4 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №2275-VI від 20.05.2010 р. статтю 15 Закону України «Про товарну біржу» було доповнено частиною шостою, згідно якої не можуть бути предметом біржової торгівлі речі, визначені індивідуальними ознаками, якщо вони не продаються як партія, а також будь-які вживані товари, включаючи транспортні засоби, та капітальні активи. Таке обмеження не поширюється на майно, яке відчужується з податкової застави, а також майно, конфісковане відповідно до закону. Таким чином на момент укладання вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку, положення Закону України «Про товарну біржу» не містили заборони на укладання біржових угод щодо нерухомого майна. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що укладання спірного договору купівлі-продажу житлового будинку на товарній біржі без його подальшого нотаріального посвідчення не суперечило законодавству України, що діяло на момент його укладання, у зв'язку з чим існують підстави для визнання його дійсним. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved