Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила надати дозвіл на виїзд до Турецької республіки, Грецької республіки, Арабської республіки, Єгипту, Болгарії та Польщі в період з 01.02.2019 року по 31.03.2019 року та з 01.07.2019 року по 31.08.2019 року її дитини [PERSON], [INFO], для відпочинку, підвищення рівня інтелектуального та духовного розвитку, посилаючись на те, що відповідач, як батько дитини, безпідставно відмовляє у наданні такого дозволу, чим порушуються права самої дитини. Крім того, з тих же підстав позивач також просить надати дозвіл на оформлення всіх необхідних документів для тимчасового виїзду дитини за межі України. Відповідач в призначений час в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому порядку. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Представник Дніпровської районної у м.Херсоні ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі до 2011 року та є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], на утримання якої з відповідача було стягнуто аліменти на користь матері дитини, що підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб та народження дитини й рішеннями суду. У 2014 році позивачка створила нову сім'ю і донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утриманні доньки не надає, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу позивачки та розрахунком державного виконавця розміру заборгованості відповідача зі сплати аліментів. З матеріалів позовної заяви вбачається, що на даний час у зв'язку зі склавшимися сімейними обставинами позивач має можливість забезпечити своїй дитині достатній рівень життя та відвезти її на відпочинок за кордон, а відповідач безпідставно відмовляє у наданні дозволу на виїзд дитини разом з позивачем за кордон, що відповідачем не заперечується. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Частиною 2 статі 150 СК України закріплено обов'язок батьків щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Згідно підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Таким чином, з урахуванням склавшися сімейних обставин позивача, її бажання і фінансову можливость та відсутності обґрунтування відмови відповідача у наданні згоди на виїзд дитини за кордон, а також наданні дозволу на оформлення всіх необхідних документів для тимчасового виїзду дитини за межі України, вимоги позивача на думку суду є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дитини, у зв'язку з чим ці вимоги в силу ст. 313 ЦК Укрїни та ст. 154 СК України підлягають задоволенню. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1409 грн 60 коп.

Outcome: approved