Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначила, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 03.05.2017 року по 14.02.2020 року, [INFO] у сторін народилась спільна дитина - [PERSON] . Неповнолітня дитина проживає разом із позивачем у КЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Затишна домівка» ЗМР та знаходиться повністю на утриманні позивача. Після фактичного припинення стосунків з відповідачем, останній не допомогає матеріально, не цікавиться здоров`ям дитини, не займається її вихованням, піклуванням. Отже, відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач не підтримує з дитиною ніяких стосунків, не приділяє їй уваги, не цікавиться її вихованням та життям. На підставі викладеного позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини сторін та стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно і до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 841 грн.. Вищевказана справа була призначена до судового розгляду, проте у судове засідання відповідач не явився. Відповідач викликався до суду через відповідне оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. При цьому відповідач про причини своєї неявки не повідомив, а сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах з 03.05.2017 року по 14.02.2020 року, [INFO] у сторін народилась спільна дитина - [PERSON] , що підтверджується копією народження названої дитини. Неповнолітня дитина проживає разом із позивачем у КЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Затишна домівка» ЗМР та знаходиться повністю на утриманні позивача. Після припинення фактичних відносин між сторонами, відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач не підтримує з дитиною ніяких стосунків, не приділяє їй уваги, не цікавиться її вихованням та життям. Згідно вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За поясненнями позивача відповідач ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ніяким чином її долею не цікавиться, з дитиною не спілкується. У суду немає підстав не довіряти таким поясненням позивача, оскільки вони узгоджуються із висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 28.09.2020 року відповідно до якого встановлено, що [PERSON] не мешкає разом із дитиною, ніякої участі в її житті не приймає, матеріальної або будь-якої іншої допомоги не надає, малолітня дитина повністю перебуває на утриманні матері. Вищезазначене свідчить про той факт, що відповідач повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі протягом тривалого часу не займається вихованням своєї неповнолітньої дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи. При цьому суду не було надано доказів, які свідчили б про те, що відповідач був позбавлений можливості виконувати обов`язки по вихованню дітей. Згідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обовязку по утриманню дітей. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. При визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище, стан здоров`я сторін, їх дитини (відповідач доказів наявності постійного заробітку не надав, доказів інвалідізації, обмеження працездатності чи перебування когось на лікарському обліку суду надано не було), а тому, з урахуванням фактичних обставин справи, принципу розумності і справедливості, вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши аліменти на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі, зважаючи на достатність вказаного розміру та на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved