Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з повною заявою до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою від 27.08.2018 року роз'єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини передано для реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою від 05.09.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишено без руху. У зв'язку з усуненням позивачем недоліків ухвалою від 21.12.2018 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини від заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дати подання позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що 30.04.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між нею та відповідачем по справі [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 388. Від вказаного шлюбу сторони по справі мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. 03.12.2018 року Деснянським районним судом м. Києва шлюб було розірвано. На даний час рішення суду не вступило у законну силу. З серпня 2015 року, сторони по справі не підтримують сімейно-шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть. Неодноразові спроби та вмовляння щодо участі відповідача у вихованні дитини та допомоги на утримання позитивного результату не надали. Відповідач всіляко уникає зустрічей з дитиною та взагалі не цікавиться долею сина. На даний час відповідач відмовляється добровільно надавати допомогу на утримання дитини. Дитина потребує постійних витрат, які необхідні для забезпечення повноцінного навчання та інших потреб, які необхідні для нормального рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Ухвалою судді від 21.12.2018 року відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п'яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у відзиві на позов від 31.01.2019 року вказував на те, що у період з 2014 року ним передано готівкових грошових коштів позивачу на суму 75000,00 грн., тобто близько 18750,00 грн. щорічно (десь по 1563,00 грн./на місяць). У період з 2015 року і по сьогодні ним придбано безпосередньо для [PERSON] та передано у володіння/користування [PERSON] наступне: велосипед, дитячий електромобіль, планшет, ноутбук та інш. За останні місяці (листопад, грудень 2018 року) ним передавалось [PERSON] в якості аліментів на утримання [PERSON] близько 600,00 грн. щотижня. Крім того, на сьогодні він не може знайти високооплачувану постійну роботу, оскільки має тільки середню освіту та може претендувати виключно на некваліфіковану працю (посаду). Станом на сьогодні не має постійної роботи та має мінливий заробіток в межах 5000,00 грн. на місяць. Жодних обґрунтувань заявлених вимог позивачка не надала, доказів наявності в нього постійного заробітку (доходу) та його розміру не навела. З огляду на наявний у нього на сьогодні дохід, та враховуючи відсутність постійного місця роботи, вважає за можливе встановити аліменти на дитину в розмірі 1250,00 грн./на місяць (5000,00x1/4). Такий розмір аліментів є дещо більшим за мінімально встановлений чинним законодавством України. Відповідач розуміє свої обов'язки та ніколи не ухилявся від них, в той же час, враховуючи недобросовісність [PERSON], що вводить суд в оману щодо його не участі у вихованні та утриманні дитини, вважає за необхідне визначити щомісячну суму аліментів у твердій грошовій сумі на рівні 1250,00 грн., оскільки на даний час не має постійного місця роботи та має мінливий заробіток, а дану суму (що чітко визначена) буде щомісячно сплачувати на поточний рахунок, реквізити якого має йому надати [PERSON], оскільки суми готівкових коштів, що вона отримувала від нього протягом всього цього часу (до грудня 2018 року), вона очевидно не враховує як аліменти на дитину, а квитанції банку дозволять уникнути спору щодо виконання чи невиконання ним рішення суду. В судове засідання, що відбулось 11.03.2019 року позивач не з'явилась, однак на адресу суду надала заяву від 06.02.2019 року (а.с.57), відповідно до якої просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з урахуванням того, що він наразі не працевлаштований та має мінливий дохід, просив стягувати з нього аліменти на користь позивача на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1250,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.02.2019 року, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення [PERSON], [INFO] повноліття. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статтею 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на звернення до суду щодо захисту порушених прав та законних інтересів. З урахуванням конституційного положення про те,що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини що виникають у державі, судам підвідомчі всі спори про захист прав та свобод громадян. Як вбачається з матеріалів справи 30.04.2011 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис за №388 (а.с.6). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2018 року шлюб між сторонами по справі було розірвано. Позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження дитини (а.с.26). Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що законодавець встановлює загальний порядок, який має бути застосований під час винесення рішення про стягнення коштів на утримання дитини Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вказувала позивач у позовній заяві відповідач відмовляється добровільно надавати допомогу на утримання дитини. Неодноразові спроби та вмовляння щодо участі відповідача у вихованні дитини та допомоги на утримання позитивного результату не надали. Відповідач всіляко уникає зустрічей з дитиною та взагалі не цікавиться долею сина. Дитина потребує постійних витрат, які необхідні для забезпечення повноцінного навчання та інших потреб, які необхідні для нормального рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідач в свою чергу у відповіді на відзив вказував на те, що після припинення спільного проживання та підтримання шлюбно-сімейних відносин з позивачкою, тобто з 2014 року, він фінансово підтримував свою дитину, регулярно передаючи позивачу на картковий рахунок грошові кошти, а також ним було придбано для сина необхідні речі на цільові потреби (велосипед, дитячий електромобіль, планшет та інш). Як на підтвердження того, що відповідач фінансово підтримує дитину та регулярно надає позивачу грошові кошти на утримання дитини, останнім було надано виписки по картковому рахунку, в тому числі і про перерахування коштів позивачу - [PERSON] через банківську картку «ПриватБанк». Відповідно до копій виписок по картковому рахунку вбачається, що віповідачем було сплачено на рахунок позивача: 21.02.2018 року - 600,00 грн., 01.03.2018 року - 1000,00 грн., 07.10.2018 року - 600,00 грн., 13.10.2018 року - 600,00 грн., 21.10.2018 року - 600,00 грн., 30.10.2018 року - 800,00 грн., 07.11.2018 року - 700,00 грн., 17.11.2018 року - 1200,00 грн., 29.11.2018 року - 1200,00 грн., 12.12.2018 року - 600,00 грн. та 30.12.2018 року - 1200,00 грн. (а.с.44-52). Жодних доказів на спростування вказаних обставин позивачем не надано, а судом не здобуто в процесі розгляду справи. При вирішенні вказаного спору судом враховується те, що закон передбачає стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини на користь матері/батька, а відповідач у даному випадку перераховував кошти саме на користь позивача та те, що даними коштами позивач могла забезпечити щоденні життєві потреби дитини, у зв'язку з чим враховуючи характер таких переказів та їх призначення суд погоджується з тим, що вказані виплати можуть бути зараховані як аліменти. З врахуванням всіх обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, а також матеріального становища дитини, її стану здоров'я, обов'язку батьків утримувати дітей в розмірі, необхідному для їх гармонійного розвитку, що має стати стимулом для відшукання можливостей збільшення заробітку, а також матеріального стану платника аліментів, що не має інших утриманців - малолітню дитину від другого шлюбу, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з [PERSON]на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше ніж 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.08.2018 року з урахуванням здійснених позивачем добровільних виплат починаючи з 13.08.2018 по дату постановлення рішення судом. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 СК України). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 704,80 грн. На підставі викладено та

Outcome: approved