Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики борг у сумі 31 465,53 гривень, з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми. Позов обґрунтовано тим, що 30 листопада 2012 року [PERSON] (надалі Відповідач) отримав у позику від [PERSON] (надалі Позивач) товар, вартістю 30055 гривень, який відповідач зобов'язався повернути до 07 грудня 2012 року, про що склав розписку. У вищевказаний строк відповідач на порушення своїх договірних зобов'язань предмет позики не повернув. На прохання позивача про добровільне повернення коштів ніяким чином не прореагував, у усній формі відмовився виконувати зобов'язання. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов в повному обсязі. Вказали на те, що між позивачем та відповідачем укладено саме договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у позивача товар на суму 30055 гривень і зобов`язався повернути саме грошові кошти за товар. Пояснили, що саме внаслідок того не вказано кількість товару в розписці. Представник відповідача в судовому засіданні з позовом не погодився, вказав на те, що вартість товару, переданого в позику, становила 3005,50 грн. Усно укладався саме договір позики, за яким відповідач отримав товар визначеної вартості на певний строк, та зобов'язався повернути таку ж кількість товару в строк до 07 грудня 2012 року, про що і йдеться в розписці. Відповідач намагався повернути позивачу визначений в розписці товар, а саме 1 мішок лізину, 1 мішок метіоніну, 1 мішок монокальцию фосфату, напередодні настання визначеної в розписці дати, але остання відмовилась його приймати, наполягаючи на поверненні грошових коштів, визначених в розписці. Допитана в якості свідка позивач підтвердила обставини, викладені в позовній заяві та показала, що 30 листопада 2012 року до неї зателефонувала її знайома [PERSON] та запитала, чи не бажає вона продати відповідачу товар, що знаходився на складі ФОП [PERSON] - монокальція фосфат кормовий в кількості 0,400 тонн, лізін кормовий в кількості 0,100 тонн, метіонін кормовий в кількості 0,500 тонн, на що вона дала згоду. Під`їхавши за адресою місцезнаходження складу домовилась з відповідачем про продаж товару, після чого, в зв`язку з відсутністю у відповідача готівкових коштів, останній склав розписку, відповідно до якої зобов`язався повернути кошти позивачу в строк до 07 грудня 2012 року. В судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON], який показав, що був присутній під час складення відповідачем розписки та зазначив, що 30 листопада 2012 року близько 17:00-18:00 год. на прохання свого роботодавця ФОП [PERSON] передав позивачу товар: монокальція фосфат кормовий в кількості 0,400 тонн, лізін кормовий в кількості 0,100 тонн, метіонін кормовий в кількості 0,500 тонн, про що склав накладну. В накладній вказав дату складання - 31 листопада 2012 року, оскільки робочий день на підприємстві завершився і для податкового обліку товару необхідно було вказати наступний день. Після чого позивач в його присутності передала товар відповідачу, про що останній написав розписку, зобов`язавшись віддати грошові кошти за товар. Після написання розписки товар ним перенесено до виробничого приміщення для виготовлення комбікорму. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову з огляду на наступні обставини. На підставі ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори. На підставі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) безоплатно передає другій стороні (позикодавцеві) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві також суму грошових коштів. Договір вважається укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики може бути надана розписка. Судом встановлено, що 30 листопада 2012 року [PERSON] складено розписку, у відповідності до якої [PERSON] взяв у [PERSON] товару на суму 30055 грн. (монокальція фосфат, лізін, метіонін), зобов`язався повернути до 07 грудня 2012 року, внаслідок чого між сторонами укладено договір позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності до умов договору. Згідно накладної № 462 від 31 листопада 2012 року, ФОП [PERSON] передано [PERSON] монокальція фосфат кормовий в кількості 0,400 тонн, лізін кормовий в кількості 0,100 тонн, метіонін кормовий в кількості 0,500 тонн. При цьому, суд враховує показання свідка [PERSON], що фактично накладну складено 30 листопада 2012 року і що саме цей товар і в такій кількості отримав відповідач. У відповідності до вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виходячи з наданої суду розписки та пояснень свідка [PERSON] сторонами укладено саме договір позики, оскільки в розписці визначено що позивачем отримано товар, визначений родовою ознакою - вартісним показником, який останній зобов`язався повернути і саме означений товар згідно показань свідка переданий відповідачу позивачем. При цьому належних та допустимих доказів того, що між сторонами фактично відбулась угода купівлі-продажу з відстроченням платежу суду не надано. В судовому засіданні встановлено, що в порушення умов ст.1049 ЦК України, зобов`язання належним чином не виконано і товар, визначений родовими ознаками, позивачу не повернуто, що є підставою для зобов`язання відповідача повернути товар у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Водночас, позивач в судовому засіданні наполягала на поверненні саме грошових коштів, визначених в розписці. Позовні вимоги не змінювала, вказуючи, що під час складання розписки та передачі товару мала на меті отримання від позивача грошових коштів зазначаючи, що саме вони передані позивачу в позику. В обґрунтування позову посилалась на вимоги ст.1046, 1047, 1049 ЦК України. Таким чином підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача грошових коштів суд не вбачає. Також суд не вбачає і наявності підстав для стягнення з відповідача 3% річних, оскільки згідно вимог ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Матеріали справи свідчать про не повернення відповідачем речей, визначених родовими ознаками, а отже положення ст.625 ЦК України в частині стягнення 3% річних до даних правовідносин застосуванню не підлягають. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 314,65 гривень та положення статті 88 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed