Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Позов мотивований тим, що з 1999 року по 2002 рік сторони перебували в шлюбних відносинах. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо від позивача та їхнього сина, не займається його утриманням та вихованням. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 26.11.2007 року з відповідача на користь позивача на утримання сина стягнуто щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 150,00 грн. [PERSON] вказує, що відповідач маючи змогу платити аліменти в більшому розмірі, сплачує щомісячно тільки 150,00 грн та не бере участі у додаткових витратах на дитину. З часу винесення судом рішення про стягнення аліментів доходи позивача значно зменшились, внаслідок чого вона не може в повній мірі забезпечити потреби дитини. [PERSON] зазначає, що [PERSON] навчається в 11 класі школи та потребує купівлі одягу, взуття, шкільного приладдя. Також він відвідує підготовчі курси з англійської мови, читає нові книги, журнали, відвідує музеї, галереї. Відповідач ці витрати оплачувати не бажає, хоча дитина потребує і духовного розвитку. Всі речі необхідні для дитини позивач купує за власні кошти. Враховуючи викладене, та факт збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивач просить суд збільшити розмір стягуваних на її користь аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON], встановивши їх у розмірі 2000 грн. Крім того щомісячно стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина [PERSON] в розмірі 500 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві просила суд задовольнити її позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розміру аліментів встановленого у позовній заяві, вказав, що на його утриманні перебуває, що двоє дітей які потребують його матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на судовий розгляд , гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули до Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільно спадщини Договірних держав. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] О.В.08.05.2001 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ №137151 та свідоцтвом про встановлення батьківства серії 1-АМ №104620 (на 8, 9 а.с.). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.08.2005 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 100 грн щомісячно, починаючи з 05.07.2005 року і до повноліття дитини (на 10 а.с.). 26.11.2007 року Ленінським районним судом м. Вінниці видано виконавчий лист № 2-5328/07 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] щомісячно аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 150 грн, до досягнення дитиною повноліття. Даний виконавчий лист який перебуває на виконанні в Ружинському районному відділі ДВС ГТУЮ (на 11 а.с.). Згідно довідки-розрахунку про заборгованість зі сплати аліментів № 7.17-25/3289 від 17.04.2018 року виданої Ружинським районним відділом ДВС ГТУЮ встановлено, що борг [PERSON] зі сплати аліментів згідно викового листа № 2-5328/07 станом на 01.04.2018 року відсутній (на 41 а.с.). [PERSON] з 15.04.2016 року працює у Білилівській Місцевій Пожежній Охороні с. Білилівка, Ружинського р-н, Житомирської обл. та займає посаду водія-пожежника (на 34 а.с.). Згідно довідки про доходи № 699 від 17.04.2018 року загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року склала 24803,40 грн (на 38 а.с.). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 011382 від 21.02.2006 року [PERSON] та [PERSON] 21.02.2006 року зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на «Загребельна» (на 15 а.с.). Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] 07.05.2008 року народилась донька [PERSON] (на 39 а.с.). Відповідно до довідки № 529 від 18.12.2017 року [PERSON] навчається у КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 16 Вінницької міської ради» в 11 а класі (на 12 а.с.). Згідно квитанції № 14825131 від 10.01.2018 року [PERSON] сплатив на рахунок Донецького національного університету 1350,00 грн для оплати за підготовчі курси з англійської мови (на 16 а.с.). Також встановлено, що [PERSON] являється також батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (на 32-33 а.с.). Як вбачається з довідок Білилівської сільської ради Ружинського р-н, Житомирської обл. № 666 від 10.04.2018 року та № 667 від 10.04.2018 року [PERSON] проживає в громадянському шлюбі з [PERSON] з 18.01.2009 року по даний час. На утриманні [PERSON] перебуває двоє його неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (на 36-37 а.с.). [PERSON] разом із своїми доньками [PERSON] та [PERSON] та співмешканкою [PERSON] проживають за адресою [INFO], що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 665 від 10.04.2018 року (на 35 а.с.). Син сторін [PERSON] проживає та зареєстрований разом з позивачем за адресою: м. Вінниця, вул. Костянтина Василенка, 6/108 та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач у свою чергу не надає належної матеріальної допомоги на утримання свого сина, у звязку з цим [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру стягуваних аліментів та стягненні додаткових витрат. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України,ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При визначенні розміру аліментів, суд приймає до уваги вікову категорію дитини та її потреби, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини, а також те, що відповідач проживає окремо від свого сина, офіційно працює, має задовільний стан здоровя, він є дієздатним, має на утриманні двох інших дітей, суд приходить до висновку, про часткове збільшення розміру стягуваних щомісячно з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] встановивши їх у розмірі 1000,00 грн. При цьому суд виходить з розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на 2018 рік та мінімального розміру стягуваних аліментів ( 50% від прожиткового мінімум). Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на оплату навчання, суд вважає, що вказані вимоги в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження, а тому задоволенню не підлягають з таких підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат,викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, чи творчих нахилів, або у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. До особливих обставин, з якими законодавець пов'язує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом. Виходячи з наведеного, саме по собі відвідування дитиною підготовчих курсів, музеїв, галерей, з метою саморозвитку не може безумовно свідчити, що витрати, пов'язані з цим, викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини і виникненням у зв'язку із цим обов'язків у батьків брати у них участь. Також позивачем не доведено, що на даний час у [PERSON] наявні хронічні хвороби, або що він на теперішній час потребує лікування. Аналізуючи матеріали справи суд вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дитина сторін потребує додаткових витрат, суду не надано. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК). Таким чином суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат слід відмовити. При розподілі судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь держави підлягає стягнення 352,40 грн в рахунок відшкодування судового збору На підставі викладеного та

Outcome: partial