Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, просила визнати її такою, яка втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування вимог позивач посилалась на те, що відповідач за зазначеною адресою не мешкає понад шість місяців, більше того, вказувала на те, що право користування спірною квартирою виникло у відповідача з порушенням норм чинного законодавства і є порушенням її (позивача) прав як власника спірного майна. Також вказувала на те обставини, що відповідач набула право користування квартирою зі згоди попереднього власника, право власності якого будо припинено з моменту продажу житла, внаслідок чого, повинно бути припинено і право користування спірним житлом відповідачем. Як на правові підстави посилалась на ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 391, ч. 1 ст. 391, ч. 1 ст. 405, ч. 1 ст. 406 ЦК України. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача, згідно наданої заяви, просив про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача та третьої особи матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва від 18 березня 2013 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 6) Зазначене майно позивач придбала на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником Центрального ВДВС ММУЮ Боднар Д.В. від 12.03.2013 року. Так, квартира [ADDRESS] була предметом іпотеки згідно іпотечного договору від 17.09.2007 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним між тими ж сторонами (а.с. 6, 8-10) [PERSON] є дочкою іпотекодавця - [PERSON], а тому була зареєстрована в спірній квартирі. Обставини непроживання відповідача за спірною адресою з червня 2013 року підтверджуються повідомленням Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 03.07.2013 року за вих. № 16/8366, а також актом про непроживання, складеним головою ОСББ «Автомобіліст-2» від 29.07.2013 року (а.с. 12, 13) Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Таким чином, право користування жилим приміщенням членів сім'ї власника житла є похідним від його права власності. Оскільки право власності [PERSON] припинилось у зв'язку з придбанням зазначеної квартири [PERSON] та отриманням нею свідоцтва про право власності на зазначене майно, а право користування чужим майном (сервітут) відповідно вимог ст. 402 ЦК України між сторонами у справі не встановлювалось, то права користування спірним житловим приміщенням відповідач не має. Вказані обставини в повному обсязі підтверджуються матеріалами цивільної справи. Таким чином, позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved