Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди у користуванні нею будинком [ADDRESS] , які чинять відповідачі по справі, шляхом винесення рішення про вселення, також просить стягнути з відповідачів судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником Ѕ частини будинку [ADDRESS] . Право власності зареєстровано на підставі рішення суду від 13.09.2010 року справа № 2-749/2010, але відповідачі чинять перешкоди позивачці у користуванні вказаним житловим приміщенням, між ними неодноразово виникали конфлікти з цього приводу. Так, одна з відповідачів - [PERSON] знаючи, що Ѕ частини будинку належить іншій особі, а отже і Ѕ земельної ділянки, яка призначена для обслуговування будинку, також належить даній особі, провела приватизацію усієї земельної ділянки, що є порушенням права володіння позивача, та рішенням суду державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку було скасовано. 09.07.2018 року, син позивачки - [PERSON] в інтересах матері звернувся до Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області із заявою про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), та постійною комісією з регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Августівської сільської ради № 669/02-13 від 16.07.2018 року було рекомендовано вирішити питання щодо поділу та встановлення порядку користування земельною ділянкою в судовому порядку, так як [PERSON] заяву чи згоду на складання технічної документації не надавала. Після отримання даної відповіді, позивач разом із сином [PERSON] та його дружиною [PERSON] разом з адвокатом Достаєвським Д. М. поїхали до відповідачів для вирішення питання щодо вселення та користування вищевказаним житловим приміщенням. Але відповідачі відмовились спілкуватись із стороною позивача, щодо вселення її до належної їй частини будинку, не пустили їх на поріг дому, стали погрожувати, в тому числі фізичною розправою та висловлювались в їх бік нецензурною лексикою. Таким чином питання про вселення [PERSON] в будинок [ADDRESS] в добровільному порядку не був вирішений, що змусило її звернутись до суду для вирішення питання по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилась та від них наявна заява про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають (а.с. 153, 155). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив. Із пояснень наданих в попередньому судовому засіданні, стверджував, що будинок в який бажає вселитись позивач, зруйнований, там немає навіть фундаменту про, що складений відповідний акт. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просить в його задоволенні відмовити, оскільки частина будинку в якій просить вселитись позивач [PERSON] зруйнований, що підтверджується довідками доданими до матеріалів справи та технічним паспортом, копія якого додана до матеріалів справи, яка перебуває в архіві суду, а технічний паспорт виготовлений на ім`я Стрижки вважає підробленим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час, місце слухання справи належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Благодійний правозахисний фонд «Рутенія-Одеса», який діє в інтересах [PERSON] звертався до суду із зустрічним позовом про визнання дій такими, що спричинили збитки та стягнення за спричиненні збитки в розмірі три мільйони гривень та направлення вимоги про порушення кримінального розслідування дій посадовців в інтересах Стрижки до УВС Одеської області та ухвалою суду від 04.09.2019 року у прийняти зустрічного позову було відмовлено (а.с. 125-129, 134-135). Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області № 2-749/2010 від 13.09.2010 року за [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 19). Рішення набрало законної сили (а.с. 20-27). На підставі вищевказаного рішення суду 08.02.2016 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на 1/2 частину житлового будинку розташованого по [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 11.02.2016 року (а.с. 18). На підставі договору дарування від 27.11.2001 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар іншу 1/2 частину будинку [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 2700 кв.м. (а.с.28). Рішенням суду по справі №496/4565/16-ц визнали недійсним та скасувати державний акт серії ЯЖ 718098 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5121080300:03:001:0607, загальною площею 0,128 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), виданий на ім`я [PERSON] [INFO] . Рішення набрало законної сили (а.с. 29-45). У такому разі у відповідності ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто все вищезазначене вказує на те, що позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] , де [PERSON] є власником (1/2 частини), а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] іншої (1/2 частини) будинку. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло, і держава створює умови, на підставі яких кожен має можливість побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусового позбавлений житла не інакше як за рішенням суду. Окрім того, слід звернути увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Реалізуючи свої майнові права, [PERSON] в інтересах своєї матері [PERSON] звернувся до Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області із заявою про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки). Та постійною комісією з регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Августівської сільської ради № 669/02-13 від 16.07.2018 року було рекомендовано вирішити питання щодо поділу та встановлення порядку користування земельною ділянкою в судовому порядку, так як [PERSON] заяву чи згоду на складання технічної документації або надання земельної ділянки у спільну часткову власність не надавала (а.с. 46-49). Від так, позивач стверджує, що після отримання даної відповіді вона разом із сином [PERSON] та його дружиною [PERSON] та разом з адвокатом Достаєвським Д .М. поїхали до відповідачів для вирішення питання щодо вселення та користування вищевказаним житловим приміщенням. Але відповідачі відмовились спілкуватись із стороною позивача, щодо вселення її до належної їй частини будинку, не пустили їх на поріг дому, стали погрожувати, в тому числі фізичною розправою та висловлювались в їх бік нецензурною лексикою. Не погоджуючись із твердженнями позивача та її представника, відповідач [PERSON] надала до суду документи, які підтверджують факт того, що позивач [PERSON] в будинку [ADDRESS] з 2001 року не проживає, її частина будинку зруйнована, господарство в ньому вона не вела, що підтверджують довідки видані виконкомом Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області за Вих. № 1457 та № 1458 від 08.10.2015 року. Актом обстеження домогосподарства від 15.06.2014 року у складі депутата Авгутівської сільської ради, співвласниці будинку [ADDRESS] та сусідів, в ході обстеження встановлено, що дійсно в частина будинку належної позивачці [PERSON] зруйнована, повністю без даху, зруйновані стіни, все в аварійному стані, немає водопостачання, газопостачання для проживання не придатний. В акті обстеження домогосподарства від 01.04.2016 року комісія вказала, що частина будинку [ADDRESS] яка належить позивачці [PERSON] для проживання не придатна, що також підтверджено звітом про оцінку технічного стану експлуатаційної придатності будівельних конструкцій та інженерних мереж виконаного архітектором [PERSON] державна ліценція АВ № 364128. А інша частина будинку, що належить відповідачам, це окремо розташована цілісна будівля, яка має окремі стіни та дах, окремі вводи світла та газу, відремонтоване в доброму стані, немає зв`язку із зруйнованою частиною будівлі гр. [PERSON] (а.с. 91, 92, 96,100). У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вищевказаного, позивачем не надано доказів того, що відповідачі дійсно чинять перешкоди у вселенні [PERSON] до її частини будинку, чи будь-яким чином перешкоджають їй у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном (ст. 317 ЦК України). Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом. Від так, враховуючи що згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як зазначив у своїх постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.05.2020 року (провадження № 61-38207ск18) «матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною». Таким чином, оскільки позивач не надала доказів того, що відповідачі чинять дії, які перешкоджають у реалізації наданих їй прав щодо володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317, 319 ЦК України), в судовому засіданні не було встановлено обставин (фактів), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виник спір, а відповідачі в свою чергу стверджують, що не чинять перешкод у користуванні позивачкою її власністю, окрім того надали докази, які вказують на те, що позивач довгий час не реалізує своє право власності, не відвідувала свою частину будинку, що призвело до її руйнуванню, що в свою чергу приводить суд до думки про не існування подій, щодо перешкоджання у користуванні та володінні житловим будинком з боку відповідачів по відношенню до позивачки, що є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed