Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом. Позов обґрунтовується тим, що відповідач [PERSON] який являється батьком їхньої неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на протязі останніх 3 років зовсім не цікавиться життям дитини, не провідує його, не цікавиться навчанням в школі, станом здоров'я, не вітає з днем народження, не передає ніякі речі, подарунки, тощо. Аліменти сплачує тільки частково. Вона змушена постійно їздити на заробітки, щоб утримувати дитину. Син в цей час перебуває з бабусею. В Чехії має постійну роботу. Так як за сином сильно скучає, коли перебуває в Чехії, то кожного дня телефонує до нього, щоб з'ясувати як у нього справи. На даний час вона вийшла заміж за громадянина Чехії і хоче, щоб її син проживав разом із нею в сім'ї, так як у її чоловік матеріально забезпечений, має є житло в Чехії, він дуже добре відноситься до її сина, з яким вони одразу ж знайшли спільну мову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала із зазначених вище та в заяві підстав, просила задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечив. Ствердив, що він не мав можливості бачитись із сином так як йому в цьому перешкоджали. Зокрема коли він приїхав до своєї колишньої дружини додому півтора роки тому, щоб з'ясувати «про інформацію яка знаходиться в її мобільному телефоні про яку він дізнався», то вона викликала міліцію після то як він взяв її телефон і він в той день не побачився з сином. Також аліменти він сплачує тільки частково бо не має змоги їх сплачувати в повному обсязі у зв'язку із відсутністю постійної роботи. Зазначив, що останній раз розмовляв з сином по телефону «десь тому місяць-два назад». Також повідомив, що він не навідує сина в школі, не передає йому ніяких ні речей ні подарунків і що він на пропозицію колишньої дружини приїхати на перше вересня до сина відмовився так як не мав змоги. Представник органу опіки і піклування Городенківської РДА повідомила, що вони не заперечують проти даного позову та підтримала їхній висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Представник прокуратури в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Суд вислухавши осіб, що брали участь під час розгляду даної справи, свідка, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Також Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. В судовому засіданні встановлено, що: Позивач та відповідач являються батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується записом в свідоцтві про народження серії [NUMBER] виданого виконкомом Стрільченської сільської ради Городенківського району 14.07.2008 року (а.с.8). Сторони по справі розірвали шлюб 19.10.2010 року (а.с.9). Станом на 01.01.2015 року у відповідача був борг по аліментах в розмірі 16290,45 грн. (а.с.20). Син сторін навчається в першому класі Стрільченської ЗОШ, але батько дитини не бере участі у вихованні свого сина [PERSON], про що зазначено в довідках з школи (а.с.14-15). Позивач вийшла заміж в Чеській Республіці 17.03.2012 року (а.с. 10-11). Чоловік позивачки володіє нерухомістю в Чеській Республіці, про що зазначено у виписках з кадастру нерухомості (а.с.16-19). Відповідач [PERSON] ухиляється від участі у вихованні своєї дитини на протязі останніх 3 років, а саме на цікавиться його життям, здоров'ям, матеріальним станом, його навчанням в школі, що підтверджується крім тверджень позивача, зазначених в позовній заяві і підтриманих її представником в судовому засіданні, ще і показаннями свідка. А саме свідок [PERSON], яка являється бабусею неповнолітнього сина сторін, повідомила, що у зв'язку з тим, що її дочка має постійну роботу в Чехії і не може весь час бути вдома, син сторін проживає разом із нею. ЇЇ донька кожного дня телефонує до дитини, цікавиться його життям, повністю його утримує та виховує, на відміну від батька дитини. Ствердила, що відповідач не з'являється до дитини на протязі останніх трьох років, не цікавиться його життям, станом здоров'я тощо. Також зазначила, що вона жодного разу не перешкоджала йому бачитись з сином, але він не виявляв для цього бажання. Також наголосила, що дитина батька не знає і ніколи про нього не згадує. У висновку органу опіки і піклування Городенківської РДА від 10.10.2014 року зазначено, що [PERSON] зареєстрований в с.Вербівці, але там не проживає. Також зазначено, що відповідач не відвідує сина [PERSON] протягом останніх трьох років, зовсім не цікавиться його життям. Аліменти сплачує тільки по 100-200 гривень у зв'язку із чим виникла заборгованість. Мати дитини перебуваючи у шлюбі з 17.03.2012 року бажає, щоб син проживав разом із нею повноцінною сім'єю. Теперішній чоловік хоче усиновити її дитину. Комісія прийшла до висновку, що так як батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків то вони рекомендують позбавити його батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON]. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд критично оцінює твердження відповідача, що він не відвідував сина, не цікавився його життям протягом останніх трьох років, станом здоров'я, оскільки йому в цьому перешкоджали. Так як на підтвердження цих слів ним не подано жодного доказу. І не повідомлено скільки разів він навідував сина і хто йому перешкодив з ним зустрітись. Також він повідомив, що не звертався ні в орган опіки і піклування, ні в міліцію з приводу перешкоджання відвідувати сина, так як і не звертався з питанням, щоб визначити час для спілкування з дитиною. Він також не зміг пояснити які в нього були перешкоди щоб відвідувати сина в садочку чи на даний час в школі. Крім того пояснюючи, що він приїхав додому до колишньої дружини десь півтора року тому, він акцентував на мету приїзду - це з'ясування інформації яка знаходилась в її мобільному телефоні, про яку він від когось довідався, а не в першочерговому бажанні зустрітись з своєю дитиною яка проживала в цьому будинку. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина [PERSON], а саме він не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує його необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, тому даний позов слід задовольнити.

Outcome: approved