Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом вказуючи, що вона купила у [PERSON] трьох кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що 27.12.1997 року був укладений договір купівлі-продажу. Вказана договір купівлі-продажу був укладений на Південно-Українській Товарній Біржі «Славутич» за реєстраційним номером №001947. Вищевказана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності, виданим Кам`янсько-Дніпровським міськвиконкомом 25.12.1997 року. Оскільки на момент укладання договору купівлі-продажу не існувало законадовчо визначеної процедури реєстрації права власності на квартиру, яка придбана на товарній біржі, позивач вважав, що на момент укладання договору купівлі-продажу вона набула права власності на квартиру. 27.03.2017 року позивач звернулась до державного реєстратора з приводу реєстрації квартири. Державним реєстратором було відмовлено у державний реєстрації права власності на нерухоме майно. Мотиви відмови правовстановлюючий документ наданий для реєстрації речових прав на нерухоме майно, не відповідає вимогам законодавства, а саме не є нотаріально посвідченим. На теперішній час [PERSON] не може реалізувати свої права на придбану квартиру, тому вимушена звертатися до суду. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати право власності на трьохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 31.08.2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (без виклику) сторін. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за останньою відомою адресою проживання. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] купила у [PERSON] трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що 27.12.1997 року був укладений договір купівлі-продажу. Вказаний договір купівлі-продажу був укладений на Підено-Українській Товарній Біржі «Славутич» за реєстраційним номером №001947. Вищевказана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності, виданий Кам`янсько-Дніпровським міськвиконкомом 25.12.1997 року. Державним реєстратором було відмовлено у державний реєстрації права власності на нерухоме майно. Мотиви відмови правовстановлюючий документ наданий для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, не відповідає вимогам законодавства, а саме не є нотаріально посвідченим. Згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України «Про\~судову\~практику\~розгляду цивільних\~справ\~про\~визнання правочинів\~недійсними»\~№9\~від\~06.11.2009\~року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до\~п.4\~Прикінцевих\~та\~перехідних положень\~ЦКУкраїни (2004 року) Цивільний кодекс\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. В силу приписів ст.153\~ЦК\~УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. На підставі ст.224\~ЦК\~УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору купівлі-продажу від 27.12.1997 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст.227 ЦК України\~підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. Відповідно до ст.15\~Закону\~України\~«Про товарну\~біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем та покупцем. Закон України\~«Про\~товарну\~біржу» в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України\~«Про\~товарну\~біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15\~цього\~Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Тому в цьому контексті не має підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу від 27.12.1997 року, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила трьохкімнатну квартиру. Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. Враховуючи зазначене, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved