Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням поданих 21.12.2016 р. уточнень, просила суд розірвати договори довічного утримання, укладені 16.06.2015 р. між нею та відповідачами [PERSON] та [PERSON], а також стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 487,20 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначала, що після смерті чоловіка вона залишилась проживати одна. Через похилий вік і часті хвороби вона потребує стороннього догляду. До неї навідувалась відповідач по справі [PERSON], яка мешкала по сусідству, вона ж пізніше і запропонувала позивачці, для надання останній допомоги у вирішенні побутових питань та догляду за нею, укласти договір довічного утримання, на що позивачка погодилась. Так, 16.06.2015 р. між позивачем та відповідачами були укладені договори довічного утримання (догляду) на житловий будинок та земельну ділянку, за якими відповідачі взяли на себе зобов'язання довічно утримувати та доглядати позивачку, надаючи все необхідне матеріальне забезпечення, харчування, одяг, належний догляд, необхідну медичну та іншу допомогу та постійне користування земельною ділянкою з правом вирощування врожаю і його розпорядженням. Вартість харчування, одягу, необхідної допомоги встановлено в розмірі не менше мінімального розміру пенсії щомісячно. Натомість, позивач передала відповідачам у власність по ? частині кожному, належний їй на праві особистої власності житловий будинок [ADDRESS] а також належну їй на праві власності земельну ділянку для будівництва і обслуговування вищевказаного житлового будинку та господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер: [NUMBER]. Однак, після укладення договорів довічного утримання, відповідачі взятих на себе зобов'язань не виконують, жодних дій по догляду і матеріальному забезпеченню позивача не здійснюють. Зазначені підстави, змусили позивача звернутись за захистом своїх прав до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась, від її представника [PERSON] надійшла заява в якій він зазначав, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про час та місце судового зсідання, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. (а.с.28-29, 31-32, 36-37, 40-41, 59-60, 61-62, 67-68, 72-73, 78-79, 81-82, 83, 84-85,86-87). За клопотанням представника позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Позивач була власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] а також земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер: [NUMBER], призначеної для будівництва і обслуговування вищевказаного жилого будинку та господарських будівель і споруд. Відповідно до договорів довічного утримання (догляду) на житловий будинок та земельну ділянку, укладених 16.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], посвідчених нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, [PERSON] передала у власність [PERSON] і [PERSON] по ? частині кожному, належний їй на праві особистої власності житловий будинок [ADDRESS], а також належну їй на праві власності земельну ділянку для будівництва і обслуговування вищевказаного житлового будинку та господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер: [NUMBER] (а.с. 58-59, 60-61). Відповідно до положень ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до пунктів 9 договорів довічного утримання (догляду) на житловий будинок та земельну ділянку, вказані договори можуть бути розірвані за згодою сторін, а на випадок невиконання його умов або відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку. Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідачі не виконують взятих на себе зобов'язань за договорами довічного утримання (догляду), внаслідок чого вона бажає розірвати договори в односторонньому порядку та повернути в свою власність житловий будинок та земельну ділянку, передані на виконання умов договорів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договори підлягають розірванню у зв'язку з не виконанням відповідачами їх умов, що позбавляє позивача того, на що вона розраховувала при їх укладенні. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. За правилом ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно зі ст. ст. 10 і 60 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Належних та допустимих доказів виконання своїх зобов'язань за вказаним вище договором довічного утримання, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, відповідачами суду не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з чим з відповідачів на користь позивача та в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. Отже з відповідачів необхідно стягнути сплачені позивачем при подачі позову витрати на оплату судового збору у сумі 487, 20 грн., а також в дохід держави кошти в сумі 3214,60 грн. (551,20 грн.+2663,40 грн.) виходячи з вартості земельної ділянки та житлового будинку, право власності на які перейшло до позивача. У зв'язку з задоволенням позову, суд також вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, оскільки це відповідає положенням статей 79, 84, 88 ЦПК України і підтверджується ордером на ведення цивільної справи (а.с.53) та квитанцією наданою позивачем (а.с.62). За таких обставин, суд визнає доведеними вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів на її користь 500, 00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved