Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15.09.1976 року. В період шлюбу сторони нажили спільне майно , а саме житловий будинок [ADDRESS]. На підставі викладеного просить суд поділити майно, а саме визнати за нею ? частину житлового будинку [ADDRESS], та визнати за [PERSON], право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Позивач та його представник у судовому засіданні зменшили позовні вимоги, а саме просили суд визнати за позивачкою ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлено належним чином, причину неявки суду не повідомлено. Суд з дозволу позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15.09.1976 року органом РАГС м. Кемерова, актовий запис №3352. Крім того, судом встановлено, що сторони не проживають однією сім'єю, між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги, що привело до фактичного розпаду сім'ї. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» №16 від 12.06.1998 року «Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України ( від 20 червня 1969 року N 2006-VII) спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу)…». Згідно ст.22 КпШС України ( від 20 червня 1969 року N 2006-VII) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В судовому засіданні достовірно встановлено, що під час перебування сторін в шлюбі, було придбано житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується інвентарною справою №2362 (а.інв.с.60-61.) При оформленні договору купівлі продажу від 16.10.1989 року покупцем даного спірного будинку було вказано відповідача по справі. Згідно ст. 16 ЗУ РСР «Про власність» ( від 7 лютого 1991 року N 697-XII) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Враховуючи те, що дане майно було придбано сторонами по справі та оформлене на відповідача у 1989 році під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, все це в сукупності дають підстави для визнання спірного будинку статусу спільного майна подружжя, не зважаючи на те, що право власності на будинок оформлено на відповідача по справі . Згідно ч.1 ст. 28 КпШС України ( від 20 червня 1969 року N 2006-VII) в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. За наведеного вище судом встановлено, що у відповідності до вимог КпШС України ( від 20 червня 1969 року N 2006-VII), спірний житловий будинок належить на праві спільної сумісної власності як позивачу так і відповідачу, а відповідно і за позивачем має бути визнано право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку. З наведеного вище вимоги позивача обґрунтовані і такі що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки спірний будинок було придбано під час перебування сторін в шлюбі, за спільні кошти, а тому є об'єктом спільного майна подружжя .

Outcome: approved