Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила суд збільшити розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі до 3000 (трьох тисяч) гривень 00 копійок. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.10.2007 року між сторонами було укладено шлюб. У шлюбі народився син - [PERSON] 25.02.2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду. Цим же судовим рішенням були стягненуті з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21 листопада 2013 року і до повноліття сина. Разом з цим, позивачка посилається на те, що розмір аліментів встановлений рішенням суду який складає 300 грн. не відповідає встановленому мінімуму розміру аліментів на даний час, що не дозволяє у повній мірі утримувати малолітню дитину. Зазначає, що крім того дитина хворіє, є інвалідом підгрупи «А» і тому раніше визначений розмір аліментів є замалим. В судовому засідання позивачка позов підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої просив розглянути справу в його відсутність. У своєму відзиві позов визнав частково та згоден платити аліменти на утримання сина в розмірі 1300 гривень. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи т а встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 05 жовтня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №133. 24 січня 2017 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з позивачкою. Згідно рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 лютого 2014 року (а.с. 12) шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21 листопада 2013 року. Згідно довідки №5/113 від 18 червня 2019 року (а.с. 13), довідки ЛКК №63 від 18 червня 2019 року (а.с. 15) [PERSON] має статус дитини-інваліда, підгрупа «А». Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1082 (а.с. 15) [PERSON] хворіє на атиповий аутизм та потребує спостереження у лікаря, лікування, забезпечення необхідними препаратами, реабілітації та психолого-педагогічної та логопедичної корекції. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що розмір аліментів встановлений рішенням суду який складає 300 грн. не відповідає навіть встановленому мінімуму розміру аліментів на даний час, що не дозволяє у повній мірі утримувати дитину. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В той же час, позивачка вказує, що її дохід не дозволяє у повній мірі забезпечити дитину всім необхідним для її повноцінного розвитку. Між тим, відповідач є працездатною особою має стабільний заробіток, відтак має можливість сплачувати аліменти у розмірі запропонованому позивачкою. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за домовленістю між батьками не вважається незмінним. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Твердження відповідача про те, що він проживає з батьками похилого віку та потребують від нього допомоги суд не бере до уваги, оскільки воно нічим не підтверджено. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки в добровільному порядку сторони не домовились про зміну розміру аліментів, суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище відповідача, який працює та отримує за робітню плату, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає збільшенню до 2000 грн., а позовні вимоги частковому задоволенню . На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 704, 80 грн. судового збору.

Outcome: approved