Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернувшись в суд з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та виселення, посилаються на те, що вона є спадкоємцем 1/4 частини спадкового майна відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті чоловіка, [PERSON]. Майно складається з житлового цегляного будинку, що знаходиться в м. Коломия по вул. Косівська, буд.7, житловою площею 45,5 квадратних метри, загальною площею 77,9 кв.м., зазначених в плані літерою «А» та наступних господарських будівель та споруд: «Б»-літня кухня, «В»-сарай, «Г»-вбиральна, «№1»-огорожа, які належали померлому. 3/4 спадкового майна належить дочці позивача, [PERSON]. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №54474946 земельна ділянка площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Косівська,7 в м. Коломия є у приватній спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки виданої сектором видачі довідок відділу ведення реєстру територіальної громади №7651 від 01.08.2017 року у будинку по вул. Косівська,7 м. Коломия, окрім позивача зареєстрована її донька- Фруба Г.В. та син, [PERSON] Зазначає, що відповідач в даний будинок вселив без її згоди та сестри, які є співвласницями будинку, [PERSON], яка не є членом його сім»ї і теж була звільнена з місць позбавлення волі, разом з відповідачем вони розпивають спиртні напої в будинку, регулярно влаштовують скандали, бійки. Зазначає, що між позивачем, відповідачем та його співмешканкою регулярно виникають конфлікти, в ході яких позивачу погрожують фізичною розправою та обзивають нецензурною лайкою. Вказує. що з цього приводу є висновки Коломийського відділу поліції про результати розгляду звернень громадянки [PERSON] від 25.03.2017 року, 03.05.2017 року та 16.06.2017 року. Позивач проживає у будинку разом із малолітньою дитиною [PERSON] [INFO]. [PERSON] є опікуном [PERSON] відповідно до рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради №339 від 28.10.2008 року, мати позбавлена батьківських прав відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області №346/1452/14-ц від 15.05.2014 року, а відомості про батька внесено згідно ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Вказує, що відповідач перебував у місцях позбавлення волі та після звільнення проживає в будинку по вул. Косівська,7 м. Коломия. Відповідач та його співмешканка заважають позивачу у вихованні дитини та своєю поведінкою подають поганий приклад хлопчику. Уточнивши позовні вимоги позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування будинковолодінням, що знаходиться за адресою: м. Коломия вул. Косівська, 7, Івано-Франківської області та виселити його з житла. Відповідач подав відзив на позов, мотивуючи його тим, що проживаючи в даний час в літній кухні він опалює дровами за власні кошти, а тому газопостачанням не користується і не повинен сплачувати за дані комунальні послуги. Зазначає, що позовна заява містить відомості, які не підтверджені жодними доказами, а тому просить позов [PERSON] залишити без задоволення за його безпідставністю. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та пояснив, що проживає на даний час в м. Коломия, по вул. Косівська, 7. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, пояснення відповідача, з'ясувавши обставини по справі, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що в позові слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу, [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину, належить 1/4 будинку №7 по вул.Косівська в м. Коломия та [PERSON] належить3/4 даного будинку, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом №275 (а.с.7) Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №54474946 земельна ділянка площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Косівська,7 в м. Коломия є у приватній спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON]В.(а.с.11) Відповідно до довідки виданої сектором видачі довідок відділу ведення реєстру територіальної громади №7651 від 01.08.2017 року у будинку по вул. Косівська,7 м. Коломия, окрім позивача зареєстрована [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Згідно рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 28.10.2008 року №339 [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON],[INFO] (а.с.26). Згідно акту обстеження умов проживання від 05 жовтня 2016 року за адресою м. Коломия вул.. Косівська,7, проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.25) За результатами звернення громадянки [PERSON] складені висновки Коломийським відділом поліції (а.с. 19-22). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 150 Житлового кодексу України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України установлено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] як член сім'ї власника, проживає в [INFO], ньому на даний час на законних підставах. Право користування житлом в установленому законом порядку ним не втрачене. Згідно ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 116 ЖК України передбачено, що коли наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Звертаючись до суду з позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та виселення з житла, позивачем не наведено жодних із законних підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування та виселення [PERSON], а в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження дій, які б могли призвести до виселення відповідача. Крім того, немає законних підстав для того, щоб визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, оскільки він на даний момент проживає за адресою проживає в [INFO], що також не заперечувала позивач. В позовній заяві вказано, що відповідач [PERSON] постійно вчиняє сварки та бійки, зловживає алкогольними напоями. Суд не приймає до уваги дані твердження, оскільки вони не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами. Сам факт звернення до правоохоронних органів не може свідчити про протиправну поведінку з боку відповідача. Крім того постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 15.04.2009 року відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст.129 КК України гр. [PERSON] відмовлено згідно ст.6 п.2 КПК України (а.с.19) Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселення не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є необгрунтованими, та безпідставними, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 15,16,319,383, 405 ЦК України, ст. 116, 150, 157 ЖК України,

Outcome: dismissed