Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона уклала шлюб з відповідачем від якого у них є неповнолітній син. У звязку з тим, що їх спільне життя не склалося, сторони не ведуть спільного господарства, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вважає, що збереження шлюбу за цих обставин є неможливим і просила розірвати її шлюб із відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/2 частки всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також залишити дитину на її вихованні. В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судовому засіданні заперечував в частині стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини його доходів та визнав за можливе стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини, в решті позовних вимог не заперечував. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 17 листопада 2001 року відповідно до свідоцтва про одруження, виданого Виконавчим комітетом Поліської сільської ради Коростенського району Житомирської області, актовий запис №3. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач та відповідач припинили спільне проживання та шлюбні стосунки. Спільне господарство не ведеться. Відносини, які склалися між позивачем та відповідачем привели до взаємного відчуження, згуби любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя позивача та відповідача, як подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу в достатній мірі добровільно не надає, працює офіційно та отримує дохід. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 112 СК України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст.ст. 180, 183 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що сімейне життя сторін не склалося у звязку з відсутністю взаємопорозуміння, що призвело до втрати взаємних почуттів, поваги та любові один до одного, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, є працездатним, офіційно працює та має постійний дохід, а тому суд вважає можливим розірвати шлюб між ними та стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/3 частки усіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини. Підстав для стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/2 частини, не має. Відповідно до ст. 150 СК України батьки мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, а тому відсутні підстави для залишення неповнолітньої дитини на вихованні лише позивача. Також суд, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача та в дохід держави судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial