Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 17.08.1995 року померла її мати [PERSON], а 23.01.2005 року помер її батько [PERSON], які проживали та були зареєстровані в будинку, який знаходиться в с. Сокиринці по вул. Леніна, 47, Вінницького району. Будинок належав батькові позивача [PERSON], як голові колгоспного двору. Станом на 1986 рік і до 01.01.1991 року в господарстві були прописані та проживали [PERSON] голова двору, [PERSON], [PERSON], [PERSON] члени двору, розмір частки кожного члена колгоспного двору становив по ? часткиі. Після смерті матері позивачки, спадщина відкрилась на 1/4 частку вищезазначеного будинковолодіння. Всі члени двору проживали та були зареєстровані в господарстві, працювали в колгоспі та продовжували спільно користуватися всім майном, фактично вступили в оперативне управління спадковим майном, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. Після смерті в 2005 році батька, позивачка спадщину прийняла, як спадкоємець першої черги за законом, так як на момент смерті спадкодавця постійно проживала і була зареєстрована в його будинку. Брат позивачки (син спадкодавця) [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняв. Частка позивачки в будинковолодінні складає 2/3. Крім цього, до спадкового майна, після смерті [PERSON] входить земельна частка (пай) розміром 1,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області та перебувала в колективній власності КСП Дніпро. Свої спадкові права позивачка не може оформити через нотаріальну контору у звязку з відсутністю з оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), а також вищезазначений будинок належить до колгоспного двору, а тому слід визначити розмір кожного члена двору в майні колгоспного двору, тому вона звернулась з даним позовом до суду, яким просить встановити розмір частки кожного члена колгоспного двору, визнати за нею право власності спадковий будинок та земельну частку (пай), стягнути з неї на корить відповідача грошову компенсацію за належну йому 1/3 частину будинку. В судове засідання сторони не зявились, надали суду заяви про слухання справи у їх відсутність, при цьому позивач позов підтримує та просить його задовольнити, а відповідача позов визнає, на земельну частку не претендує, грошову компенсацію за частину будинку від сестри (позивачки) отримав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити часткова з наступних підстав. 17.08.1995 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яка проживала в [INFO] (а.с.8). 23.01.2005 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, який проживав в [INFO] (а.с. 9). Позивачка [PERSON], являється донькою [PERSON] та [PERSON], про свідчить копія свідоцтва про народження, виданого повторно (а.с.10). Відповідно до довідки, виданої Сокиринецькою сільською радою Вінницького району №149 від 18.05.2015 року, господарський двір, який знаходиться за адресою: с. Сокиринці по вул. Леніна, 47, Вінницького району станом на 01.01.1991 року відноситься до колгоспного двору, Станом на 01.01.1991 року в ньому були зареєстровані: [PERSON] голова двору, [PERSON], [PERSON], [PERSON] члени двору (а.с.14), що також підтверджується копією погосподарських книг (а.с.19-20). Згідно ст.ст. 120, 123 ЦК Української РСР 1963 року, чинного на час виникнення та існування колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Після смерті [PERSON] (матері позивачки), спадщина відкрилась на 1/4 частку вищезазначеного будинковолодіння. Всі члени двору проживали та були зареєстровані в господарстві, працювали в колгоспі та продовжували спільно користуватися всім майном, фактично вступили в оперативне управління спадковим майном, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. Після смерті в 2005 році [PERSON] (батька позивачки), позивачка спадщину прийняла, як спадкоємець першої черги за законом, що на момент смерті спадкодавця постійно проживала і була зареєстрована в його будинку, де і зареєстрована по даний час, про що свідчить копія паспорта позивача (а.с.6), у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України, ті хто постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та проживають в зазначеному домоволодінні й на даний час, що підтверджується копією домової книги (а.с.21-22). Відповідач [PERSON] спадщину після смерті батька не приймав тане бажає її приймати. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що підтверджується листом з Вінницької районної державної нотаріальної контори № 1732/02-17 від 08.07.2015 року (а.с.33). До складу вищезазначеного будинковолодіння входить: будинок літ. «А», прибудова літ. «а», ганок з козирком, вигрібна яма №2, огорожа №3. З огляду на вищевикладене позивачці належить 2/3 частки домоволодіння за адресою: с. Сокиринці по вул. Леніна, 47, Вінницького району. Крім цього, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну частку (пай) 1,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області та перебувала в колективній власності КСП Дніпро , про що свідчить копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН № 057940 (а.с. 17), оригінал якого було втрачено (а.с.24). Відповідно до ст. 1 ЗУ Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток право на земельну частку (пай) мають громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Однак, вищевказане спадкове майно позивач не має можливості нотаріально оформити, оскільки за життя спадкодавця правовстановлюючі документи на житловий будинок не були оформлені належним чином, та в неї відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 17 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст. 2 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Враховуючи вищезазначене, суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення, оскільки з письмової, належним чином засвідченої заяви відповідача вбачається, що він отримав кошти від позивачки, а саме грошову компенсацію за частину будинку, тому в цій частині позовної заяви слід відмовити. Судові витрати слід залишити за позивачем, оскільки клопотання про їх розподіл не надходило. На підставі викладеного та

Outcome: partial