Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач звернулась до Люботинського міського суду Харківської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 21 січня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 6. Прізвище після розірвання шлюбу залишити « [PERSON] ». Позовні вимоги мотивуючи тим, що подружене життя з відповідачем е склалося через різні погляди на життя , на шлюб та сім`ю. За час спільного сімейного проживання сторони дійшли висновку, що в них відсутні будь - які спільні інтереси. Враховуючи те, що відносини подружжя зіпсувалися та повністю припиненні, також втрачені почуття любові один до одного, то позивач більше не має наміру зберігати шлюб, який на час звернення з позовом до суду існує лише формально. Ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. За переконанням позивача, подальшого сенсу наладжувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї так і у відповідача, на гранті сімейно - побутових проблем та кардинально протилежних поглядів на сімейне життя втрачено почуття любові та бажання продовження спільного побуту. Надання строку для примирення є неможливим, між сторонами повна відсутність діалогу ще раз підтверджує неприйнятність відновлення шлюбних відносин. Збереження шлюбу не відповідає моральним інтересам позивача. За таких обставин, а також враховуючи різні погляди на цінності у житті, та втрату почуття любові, повного фактичного припинення шлюбних стосунків, позивач вважає, що шлюб підлягає розірванню, подальше сумісне життя та збереження сім`ї неможливо, а тому звернулась з даним позовом до суду. На підставі ухвали Люботинського міського суду Харківської області від 13 червня 2019 року відповідно до ст. 31 ЦПК України вказана цивільна справа передана до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 липня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Сторони в підготовче засідання не з`явились. Позивач - [PERSON] надала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити в її відсутність, позовні вимоги підтримує, а також просить після розірвання шлюбу залишити прізвище набуте в зв`язку з реєстрацією шлюбу « [PERSON] ». Відповідач - [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справу у його відсутність, позовні вимоги визна в. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 21 січня 2011 року Відділом державної реєстраційної актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області , актовий запис № 6, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно видане 16 жовтня 2014 року Відділом державної реєстраційної актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області. Відповідач у підготовчому засіданні позов визнав повністю. Згідно частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі викладеного та враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за можливу ухвалити рішення у підготовчому провадженні. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статі 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом встановлено та з матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, шлюбні відносини між ними припинені, сім`я існує формально, відповідач позов визнав, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. У відповідності із положеннями частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що з матеріалів справи спору між сторонами щодо майна не вбачається, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Крім того, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання позивача про те, щоб після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем набутим у зв`язку з реєстрацією шлюбу « [PERSON] » є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Згідно частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Outcome: approved