Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом 11.06.2018 року мотивуючи тим,\~ що з 02.01.2002 року вона працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР - ГТВ» ( далі - ТОВ «ІНТЕР - ГТВ») на посаді машиніста компресорних установок ( та обслуговування холодильних установок). Згідно наказу № 82/к від 21.05.2018 року її було звільнено на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України за невиконання відповідачем, як роботодавцем, умов колективного договору. Згідно із довідкою № 24/654 від 30.05.2018 року, відповідач має перед нею заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 27 167, 29 грн. Враховуючи, що з вини відповідача вона не отримала вчасно заробітну плату, яка і в день її звільнення також не була виплачена, відповідно до ст.116 КЗпП України, позивач просила в судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь невиплачену суму заборгованості з заробітної плати у розмірі 27 167, 29 грн. Ухвалою суду від 12.06.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач ТОВ «ІНТЕР - ГТВ», який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с. 13), протягом строку, встановленого судом, відзив на позовну заяву із запереченнями проти вимог позивача\~ не подав. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи до суду не надходило, тому, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку, про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що позивач - [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], Наказом № 1117-к від 02.01.2002 року була прийнята на роботу на підприємство ТОВ «ІНТЕР ГТВ» на посаду машиніста компресорних установок ( та обслуговування холодильних установок), а Наказом № 82-к від 21.05.2018 року звільнена з роботи за п.3 ст. 38 КЗпП України, за невиконання роботодавцем умов колективного договору, що підтверджується матеріалами справи ( а.с. 3,4,6,8) та не заперечується відповідачем. З довідки № 24/654 від 30.05.2018 року ( а.с. 5), виданої ТОВ «ІНТЕР ГТВ» вбачається, що [PERSON] звільнена з підприємства 21.05.2018 року за наказом № 82-к від 21.05.2018 року, заборгованість з виплати заробітної плати становить 27167,29 грн., яка складається з: заробітної плати за лютий 2018 року 4004,50 грн., заробітної плати за березень 2018 року 4122,22 грн., заробітної плати з квітень 2018 року 4149,83 грн., заробітної плати за травень 2018 року та вихідної допомоги при звільненні в сумі 14890,74 грн. Відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Встановлено, що\~ позивач була звільнена з підприємства на підставі поданої нею заяви в звязку з невиконанням ТОВ «ІНТЕР ГТВ» умов колективного договору, що підтверджується копією наказу - розпорядження (а.с. 3), копією трудової книжки позивача ( а.с. 6) та не заперечується відповідачем. Згідно ч. 1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Встановлено, що відповідач в день звільнення позивача ( 21.05.2018 року) і на наступний день після пред'явлення нею вимоги про розрахунок ( 30.05.2018 року) не виплатив [PERSON] всі суми, що належать їй від підприємства, а видав лише довідку про заборгованість по заробітній платі та вихідної допомоги, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 5) та не заперечується відповідачем. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення в\~ повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Однак, позивачем не було заявлено вимог щодо стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та не надано жодних доказів, які б підтверджували, що належні працівнику суми коштів при звільненні були невиплачені з вини підприємства та відомості, необхідні для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (зі змінами і доповненнями). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі\~ 704, 80 грн.

Outcome: approved