Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] служби Головного управління юстиції у Львівській області, [PERSON], третя особа [PERSON], в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право власності №40237541, видане 07.07.2015р. про реєстрацію за [PERSON] права власності на обєкт нерухомого майна: квартиру [ADDRESS]; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22662591 від 07.07.2015 16:35:53; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 10314732; усунути перешкоди в користуванні приміщенням загального користування (горищем) в будинку №53 по вул.П.Дорошенка у м.Львові шляхом відновлення входу на горище та демонтажу самовільного будівництва, здійсненого [PERSON] на площі горища та приведення горища будинку в попередній стан. В обґрунтування позову покликається на те, що 17.09.2015 року їй стало відомо про те, що 07.07.2015 року державним реєстратором [PERSON] винесено рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень про реєстрацію за [PERSON] права власності на обєкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS], загальною площею 101,8 кв.м., житлового площею 66,3 кв.м. До 07.07.2015 року [PERSON] належала на праві власності та сама квартира, однак загальною площею 27,7 кв.м. Вважає, що реєстрація за [PERSON] права власності на реконструйовану квартиру є незаконною, оскільки не відповідає положенням Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку», ст.ст.369, 382 ЦК України, та такою, що порушує права та охоронювані законом інтереси інших співвласників квартир у будинку №53 на вул.П.Дорошенка у м.Львові. Крім того, реєстрація права власності вчинена всупереч прямій забороні вчиняти дії з реєстрації [PERSON] права власності на реконструйовану квартиру №9 у вказаному будинку до часу розгляду по суті справи №2-2358/11, накладеної ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 24.01.2012р. Також, згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року у справі №813/3768/13-а, суд вирішив визнати протиправною та скасувати реєстрацію Декларації про початок будівельних робіт від 10.10.2011р. та про готовність обєкта до експлуатації від 05.01.2012р., що були подані [PERSON] державному реєстратору для реєстрації права власності на реконструйовану квартиру. 23.12.2015 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить визнати недійсним свідоцтво про право власності №40237541, видане 07.07.2015р. про реєстрацію за [PERSON] права власності на обєкт нерухомого майна: квартиру [ADDRESS]; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22662591 від 07.07.2015р.; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 10314732; визнати недійсним свідоцтво про право власності №46397010, видане 27.10.2015р. про реєстрацію за [PERSON] права власності на обєкт нерухомого майна: квартиру [ADDRESS]; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25615534 від 27.10.2015р.; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 11775272; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] частину приміщень спільної власності, площею 74,1 кв.м.; усунути перешкоди в користуванні приміщенням загального користування (горищем) в будинку №53 по вул.П.Дорошенка у м.Львові шляхом відновлення входу на горище та демонтажу самовільного будівництва, здійсненого [PERSON] на площі горища та приведення горища будинку в попередній стан. Позивач та її представник в судовому засіданні, кожен окремо, позов підтримали, дали пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові та додаткових поясненнях. Просять позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила з мотивів, викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] служби Головного управління юстиції у Львівській областів судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила з мотивів, викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності третьої особи, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як видно з Інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно №44055619 /а.с.6/, 17.01.2013 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на реконструйовану квартиру [ADDRESS], загальною площею 101,8 кв.м., житловою площею 66,3 кв.м. [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно №45402999 /а.с.12, 70/. На час розгляду справи, власником квартири [ADDRESS] являється [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.10.2015р. /а.с.214, 215/. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України). Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2015р. визнано дії державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] служби ЛМУЮ [PERSON], які полягали в прийнятті до виконання ухвали Галицького районного суду м.Львова від 24.01.2012 року про забезпечення позову [PERSON] шляхом заборони вчиняти дії з реєстрації за [PERSON] права власності на реконструйовану квартиру [ADDRESS] протиправними і зобовязано [PERSON] службу ЛМУЮ виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону вчинення дій, повязаних з державною реєстрацією таких прав на квартиру [ADDRESS]. Також, вказаною постановою скасовано рішення про зупинення державної реєстрації прав №182292 від 30.01.2013р. та зобовязано [PERSON] службу ЛМУЮ розглянути заяву [PERSON] від 17.01.2013 року та прийняти рішення щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] /а.с.126-130/. Вказана постанова набрала законної сили. Таким чином, цілком безпідставним є твердження позивача, що реєстрація права власності проведена всупереч прямій забороні вчиняти дії з реєстрації [PERSON] права власності на реконструйовану квартиру №9 у вказаному будинку до часу розгляду по суті справи №2-2358/11, накладеної ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 24.01.2012р. Крім того, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.05.2014р. встановлено, що дії [PERSON] по реконструкції квартири [ADDRESS] з розширенням за рахунок горища не можна вважати самочинними. Даною ухвалою залишено без змін рішення Галицького районного суду м.Львова від 26.02.2014р., яким відмовлено в позові Галицької районної адміністрації ЛМР до [PERSON] про зобовязання привести квартиру №9 та горище будинку №53 на вул.П.Дорошенка у м.Львові до попереднього стану /а.с.131-134/. Дана ухвала набрала законної сили. Також, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2013р. залишено без змін постанову Галицького районного суду м.Львова від 26.04.2013р. у справі №2а-463/11 за позовом [PERSON] до Галицької районної адміністрації ЛМР, якою визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №р-1 від 06.01.2011р. «Про приведення квартири №9 та горища на вул.Дорошенка, 53 до попереднього стану» /а.с.144-146/. Дана ухвала набрала законної сили. Окрім того, постановою Галицького районного суду м.Львова від 26.04.2013р. у справі №2а-463/11 встановлено, що [PERSON] при проведенні ремонту даху будинку №53 по вул.Дорошенка у м.Львові та розширення квартири №9 у даному будинку за рахунок горища було дотримано архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших державних норм та стандартів щодо проведення такого роду робіт, а також на момент проведення відповідних робіт у позивача були в наявності необхідні дозволи /а.с.203-205/. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014р. визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №12 від 06.01.2012р. «Про скасування наказу директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури від 16 березня 2010 року №93» та рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №37 від 23 січня 2012 року «Про скасування наказу директора департаменту містобудування від 26 листопада 2010 року №А-401» /а.с.206-210/. Також, суд відхиляє доводи позивача про те, що згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року у справі №813/3768/13-а визнано протиправною та скасувано реєстрацію Декларації про початок будівельних робіт від 10.10.2011р. та про готовність обєкта до експлуатації від 05.01.2012р., що були подані [PERSON] державному реєстратору для реєстрації права власності на реконструйовану квартиру, оскільки згадані декларації не є документами, які встановлюють право власності особи, а фіксують стани початок і закінчення будівельних робіт. При цьому, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003р., де Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Крім того, приміщення за рахунок якого розширено квартири №9 та №10 у будинку №53 по вул.Дорошенка у м.Львові не було і не є приміщенням загального користування (допоміжним приміщенням будинку) з огляду на таке. Поняття допоміжного приміщення визначено в Законі України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку». Так, відповідно абз.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» в редакції чинній на момент проведення реконструкції, допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Тобто, законом встановлено, що допоміжними є не будь-які нежитлова приміщення будинку, а ті, які забезпечують експлуатацію будинку та побутове обслуговування його мешканців. В розумінні ДБН В.2.2-15-2005 (За додатком «Б» до ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди».Житлові будинки. Основні положення): Горище простір між поверхнею покриття (даху), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху»; «Поверх мансардний (мансарда) поверх у горищному просторі, фасад якого повністю або частково утворений поверхнею (поверхнями) похилої чи ламаної покрівлі». Згідно висновку №4/14с будівельно-технічного дослідження від 08.05.2014р. та висновку №4785/5023 судової будівельно-технічної експертизи від 24.03.2015р. /а.с.153-162, 164-170/, частина обєму горищно-мансардного поверху, за рахунок якого була розширена (реконструйована) квартири №9, до початку реконструкції не слугувала для забезпечення експлуатації і функціонування будинку та побутового обслуговування мешканців, так як у ній не розміщується (-лось) технічне обладнання будинку, яке призначене для обслуговування цілого будинку, тобто не мала ознак допоміжного приміщення будинку. Відповідно до Висновку про технічний стан дахових конструкцій та горищного перекриття з можливістю розширення квартири №9 /а.с.172-179/, стан горищного перекриття визначено як непридатний для нормальної експлуатації. Заміна дахових конструкцій та покриття з врахуванням реконструкції горища з можливістю розширення квартири №9 не погіршить загальний технічний стан будинку. Згідно акту візуального обстеження технічного стану даху будинку №53 на вул.Дорошенка та перекриття приміщень верхнього поверху /а.с.181/, технічний стан даху будинку №53 по вул.Дорошенка є незадовільний і такий, що при подальшому зволіканні з проведенням протиаварійних робіт може призвести до руйнування даху і провалу перекриття верхнього поверху. Тобто, частина обєму горищно-мансардного поверха, за рахунок якого була розширена (реконструйована) квартира №9, у звязку з аварійним станом конструкцій не могла забезпечувати експлуатацію будинку та побутове обслуговування мешканців. Також, цілком безпідставним є покликання позивача на Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», оскільки спірні правовідносини, а саме реєстрація за [PERSON] права власності на реконструйовану квартиру 17.01.2013р., виникли до набрання чинності згаданим Законом. Частина 4 статі 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод, і більше того така позовна вимога, за наведених обставин, виходить за межі передбачених ЦПК України способів захисту цивільних прав (неналежний спосіб захисту). Отож, проаналізувавши вищенаведене, вважаю, що позов не підлягає до задоволення, оскільки вимоги позивача не ґрунтуються на нормах Закону, є необґрунтованими та такими, що повністю спростовані відповідачами. Відповідно до ст.3 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судових збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Ухвалою суду від 10.02.2016 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору у повному розмірі до ухвалення судового рішення у справі. Згідно ч.2 ст.82 ЦПУ України, витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Положеннями ч.1 ст.88 ЦПК України передбачено, що судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відтак, з позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви, в тому числі з врахуванням уточнених позовних вимог, за ставками, передбаченими ст.4 Закону України «Про судовий збір», на момент подання позовної заяви та уточнень (8 позовних вимог х 487,20 грн. ставки судового збору 487,20 грн. уже сплаченої суми = 3410,40 грн.), з врахуванням вже оплаченої частини судового збору.

Outcome: approved