Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд зобов'язати відповідача по справі припинити чинити дії, які перешкоджають реалізувати своє право щодо користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]; вселити позивача разом із сином [PERSON], зареєстрованим за адресою спірної квартири в квартиру [ADDRESS]; зобов'язати відповідача не порушувати встановлений порядок користування житловими приміщеннями. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS], але відповідач скористався її відсутністю, змінив замки вхідних дверей квартири, таким чином позивач не має можливості користуватися жилим приміщенням. Позивач в судове засідання з'явилася, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Представник відповідача в судове засідання з'явилась, вимоги позову не визнала. Суд,вислухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст.ст. 150, 155 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для особистого проживання і проживання членів їх сімей та надають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від10 жовтня 2012 року визнано квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю між [PERSON] та [PERSON], визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину цієї квартири, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину цієї квартири /а.с.4/. Відповідно до висновку по матеріалам перевірки від 06.10.2014 р. Васильківського МВ ГУМВС України в Київській області позивач дійсно зверталася до міліції з приводу не впускання її в квартиру [ADDRESS] відповідачем, який підтвердив цей факт/а.с.5/. Доводи відповідача про те, що сумісне проживання в одній квартирі з позивачем є неможливим та призведе до виникнення конфліктних ситуацій та непорозумінь, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, тобто у відновленні порушеного права на приватну власність. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач своїми діями перешкоджає позивачу користуватися своєю власністю, тобто, частиною вищевказаної квартири, чим порушує її право на приватну власність. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині вселення та зобов'язання відповідача припинити чинити дії, які перешкоджають позивачу реалізовувати право щодо користування жилим приміщення є обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 319, 321, 391 ЦК України, і підлягають задоволенню, оскільки 1/2 частки вказаної квартири належить позивачу на праві власності на законних підставах і вона може вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності. Суд не задовольняє вимогу позивача щодо вселення сина позивача [PERSON], в квартиру [ADDRESS], оскільки син позивача не є учасником справи і в його інтересах позов не заявлявся. Суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача не порушувати встановлений порядок користування житловими приміщеннями, оскільки, по-перше, суду не надано доказів того, що було встановлено порядок користування житловим приміщенням, по-друге, спірні відносини вирішуються судом на момент прийняття судового рішення і суд позбавлений можливості вирішувати спір на майбутнє, так як не підлягає захисту заздалегідь не порушені права. Вимоги в частині відшкодування понесених витрат за судовий збір підлягають до задоволення частково, оскільки, згідно зі ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджується позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. На підставі наведеного та

Outcome: partial