Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач звернулась в суд з вищевказаним позовом, посилаючись на наступне. 01.01.2003 року помер її рідний дядько [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 6,62 га в межах згідно з планом, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Северинівської сільської ради, що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №057820. Після його смерті єдиною спадкоємицею після його смерті була його мати, бабуся позивача [PERSON], оскільки його рідний брат, батько позивача [PERSON] помер 08.01.2002 року. Однак, після відкриття спадщини після смерті [PERSON], 14.03.2003 року його мати та бабуся позивача [PERSON] померла, не встигнувши прийняти спадщину після смерті [PERSON] Таким чином право на прийняття належної [PERSON] частки спадщини перейшло до позивача. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може, оскільки державний акт порваний, а нотаріуси порвані документи для оформлення спадщини не приймають, у звязку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Також позивач звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, просила суд встановити факт, що померлий [PERSON] є її рідним дядьком, оскільки даний факт в позасудовому порядку встановити неможливо. Позивач у судове засідання не зявилася, проте надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з положенням ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 01.01.2003 року. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 6,62 га в межах згідно з планом, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Северинівської сільської ради, що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №057820, що підтверджується оригіналом державного акту. Заповіту померлий за життя не склав, спадкоємцем першої черги за законом після його смерті була [PERSON], його мати, що підтверджується копією актового запису про народження. На момент смерті померлий проживав один, що підтверджується довідкою сільської ради. Так, 14.03.2003 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть останньої, не встигнувши у встановленому закон порядку прийняти та оформити спадщину. На час відкриття спадщини в період чинності\~ЦК УРСР\~його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Однак, знаходження оригіналу державного акту на право власності на землю у позивача, який їй передала бабуся [PERSON] свідчить про фактичне прийняття спадщини [PERSON], оскільки остання вступила у володіння та управління майном, тому спадщина не може вважатися такою, що перейшла до держави. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач [PERSON], оскільки проживала разом з нею на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою сільської ради та є її рідною онукою, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача та свідоцтвом про народження та смерть батька позивача [PERSON], який помер 08.01.2002 року. Так відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з відповіддю нотаріуса, спадкова справа на померлого 01.01.2003 року [PERSON] та померлу 14.03.2003 року [PERSON] не заводилася, отже спадщину ніхто не прийняв. Відповідно до ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Отже, позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] майна, яке належало [PERSON] Так, відповідно ч.3 ст.1268 спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач вважається спадкоємцем пятої черги за законом відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України, оскільки є її онукою. Однак оформити спадкове майно позивач не може, у звязку з тим, що оригінал державного акту на права приватної власності на землю надірваний, а відповідно до до п.3 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси не приймають пошкодженні оригінали документів. Суд вважає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Такі перешкоди були встановлені судом, оскільки правовстановлюючий документ на спадкове майно порваний та нотаріусом не може бути видане свідоцтва про право власності на спадщину. Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до\~ Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області в частині визнання права власності на спадкове майно необхідно задовольнити, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими та законними. Що стосується заяви позивача про встановлення факту родинних відносин з померлим [PERSON], то суд вважає за необхідне відмовити в даній частині заяви у звязку з наступним. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з\~положення ч.1\~ст.315\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи про\~встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно п.7\~постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача, її батьком є [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON], його матірю є [PERSON], а батьком [PERSON]. Відповідно до копії актового запису про народження [PERSON], його матірю є [PERSON], а батьком [PERSON]. Таким чином, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братами, отже як наслідок [PERSON] є рідною племінницею померлого [PERSON]. Отже, факт, який просить встановити позивач може бути встановлено без рішення суду. Враховуючи вищенаведене, а також ту обставину, що позивач звернулася до суду про визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON], отже встановлення факту, про який просить позивач не має для неї юридичних наслідків, суд вважає за необхідне в даній частині заяви відмовити у звязку з безпідставністю.

Outcome: partial