Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова за позовом до [PERSON] третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним та анулювання державної реєстрації права власності. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що батько позивача - [PERSON], 22.02.1918р.н., який помер 21.12.1991р.н. та рідна мати [PERSON] [PERSON], 25.04.1909р.н., яка померла 23.11.1965р., були рідним братом та сестрою. З урахуванням стану здоров'я сестер [PERSON] І.0. та [PERSON], батько позивача в кінці 90-х років допоміг сестрам отримати ізольовану квартиру за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша 6.21- а, кв.28, тому, що сім'я проживала в аварійному будинку по вул. Джанкойській буд.61 у м. Харкові. [PERSON] мала своє помешкання у квартирі [ADDRESS] у Харкові 1/2 частини квартири, яке на даний час зайняте сторонніми людьми. Ці факти встановлені судовим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.03.2012р. по справі №2-о-460/11. Крім того, цим же судовим рішенням встановлено факт родинних відносин між позивачем, 10.04.1955р.н. та [PERSON], 13.12.1935р.н., [PERSON], 18.04.1944р.н. -двоюрідні сестри. Судовим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.03.2012р..по справі №2-0-460/11, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] страждали стійкими психічними хворобами. По висновку судово-психічної експертизи №298 від 08.04.2011р. [PERSON] страждає стійким психічним захворюванням. Відповідно до листа КЗОЗ «ХМПНД №3» N9751 від 01.02.2012р. [PERSON] надглядається з 2010 року у них з приводу судинної деменції, а [PERSON] спостерігається з 1978 року з приводу імбецильності. В звязка з чим позивач вважає, що заповіт, який складено наче б то від імені [PERSON]- недійсний, тому, що вона не могла віддавати звіт своїм діям. Просить визнати заповіт від 07.09.2005, посвідчений ПН ХМНО [PERSON] за реєстровим номером 1797- недійсним, а також анулювати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1\\2 частки квартири [ADDRESS], здійснену 26.07.2006. В судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач та її представник заперечували проти позовних вимог, зазначили, що не має підстав для задоволення позовних вимог. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача,відповідача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають частково задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до ст.57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що батько позивача - [PERSON], 22.02.1918р.н., який помер 21.12.1991р.н. та рідна мати [PERSON] [PERSON], 25.04.1909р.н., яка померла 23.11.1965р., були рідним братом та сестрою. З урахуванням стану здоров'я сестер [PERSON] І.0. та [PERSON], батько позивача в кінці 90-х років допоміг сестрам отримати ізольовану квартиру за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша 6.21- а, кв.28, тому, що сім'я проживала в аварійному будинку по вул. Джанкойській буд.61 у м. Харкові. [PERSON] мала своє помешкання у квартирі [ADDRESS] у Харкові 1/2 частини квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.06.05р. відділом приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Харківського міськвиконкому за реєстром №1-05-247959-111-1, зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 29.05.06р. під №П-1-44365 в книзі 1, реєстраційний номер 14911757). Ці факти встановлені судовим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.03.2012р. по справі №2-о-460/11. Крім того, цим же судовим рішенням встановлено факт родинних відносин між позивачем, 10.04.1955р.н. та [PERSON], 13.12.1935р.н., [PERSON], 18.04.1944р.н. -двоюрідні сестри. Судовим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.03.2012р..по справі №2-0-460/11, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] страждали стійкими психічними хворобами. По висновку судово-психічної експертизи №298 від 08.04.2011р. [PERSON] страждає стійким психічним захворюванням. Відповідно до листа КЗОЗ «ХМПНД №3» N9751 від 01.02.2012р. [PERSON] надглядається з 2010 року у них з приводу судинної деменції, а [PERSON] спостерігається з 1978 року з приводу імбецильності. 07.09.2005 оформлено заповіт, відповідно до якого [PERSON] заповідає все своє майно [PERSON]. Вказаний заповіт оформлено в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] [PERSON] смерті [PERSON] 16 листопада 2005 року, [PERSON] оформила право власності, про що свідчить [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.05.2006. Згідно з положеннями абзаців 6-8 п.39 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» у разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Цілком закономірним є висновок про те, що за наявності відповідного психічного розладу, якщо особа не розуміє значення своїх дій і не може керувати ними, то вона не може виразити своє волевиявлення. Відповідно до ч.1 ст.1234 ЦП України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Таким чином, відсутність можливості усвідомлювати значення і зміст вчинюваних дій, керувати ними і передбачати наслідки цих дій означає відсутність вільного волевиявлення. Це пов'язується і виходить з неможливості особи виражати своє волевиявлення взагалі, а не з відсутності свободи волевиявлення. Слід зазначити, що фраза «цей заповіт прочитано мною в голос» на виконання ч.З п.157 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» пишеться власноручно заповідачем перед його особистим підписом. Відповідно до ч.2 ст.1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Абзацом третім ч.2 ст.1248 ЦК України встановлено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбутися при свідках. Неграмотність Заповідач виключає його самостійність прочитати заповіт, що фактично позбавляє його можливості ознайомитись зі змістом правочину, який ним вчиняється, а тому і таких випадках повинні бути свідки, які зачитують текст заповіту заповідачу вголос, що буде свідчити, про ознайомлення останнього зі змістом посвідченого заповіту. Згідно ч.2 ст.1253 ЦК України у випадках встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками не можуть бути, як встановлено ч.З ст.1253 ЦК України, нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім»ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт, а також з урахуванням вимог ст.9 ЗУ «Про нотаріат» і працівники нотаріальної контори. Відомості про особу свідків згідно ч.6 ст.1253 ЦК України, п.158 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» заноситься у текст заповіту. Згідно ст.1247 ЦК України, п.16 та п.156 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» заповіт складається у письмовій формі і має бути підписаний особисто заповідачем. У разі, якщо особа в зв'язку з хворобою не може підписати його власноруч, за її дорученням текст заповіту підписує у її присутності інша особа. Текст заповіту повинен бути викладений згідно з п.5 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» на спеціальному бланку нотаріальних документів із зазначенням місця і часу (тобто час виражений в годинах і хвилинах) складання, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем згідно ч.1 п.157 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Таким чином,як стверджує позивач, оскільки [PERSON] не контролювала свої емоції, невиразно вимовляла слова, систематично проходила курс лікування, мала фізичні ваду (ваду зору), страждала на психічний розлад, а тому і не могла усвідомлювати свої дії і виражати волю, нотаріус не з'ясувалв її стан здоров'я, Заповідач не мала можливості взагалі писати та читати, [PERSON] не мала освіти, їй не зачитували заповіт вголос, ні заповідачем самостійно (ч.2 ст.1248 ЦК України), були відсутні зазначення у заповіті заповідального відказу (ст.1237 ЦК України), то такий заповіт є недійсним. Натомість відповідач не надав доказів зворотнього. Воля заповідача виражається не тільки щодо самого факту посвідчення, а й щодо будь-яких особливостей його посвідчення в межах наявних у заповідача прав. Відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт складений особою, яка на це немала права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідає його волі. Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-ч.З, ч.5 та ч.б ст.203 цього Кодексу. Тобто, в даному випадку, має місце відсутність будь-якого волевиявлення взагалі у особи, що мала стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, що також визнається порушенням ч.3 ст.203 ЦК України. При цьому таке порушення тягне за собою недійсність заповіту, як правочину в цілому, а не окремої частини. Відповідно до абзаців 2-4 п.18 Постанови Пленуму ВСУ №7 Від 30.05.08р. «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений, якщо він був складений особою, як через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану Заповідача на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово- психіатричну експертизу. Допитані в судовму засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони є родичами [PERSON], та знають її, як жінку, яка страждала психічними розладами. Так свідок [PERSON] повідомила суду, що вона являється двоюрідною сестрою померлої [PERSON], яка хоча і відвідувала школу для дітей з певними потребами, проте навчитися читати та писати так і не змогла,не орієнтувалася в просторі, виходила гуляти лише з родичами, тому, що не могла навіть назвати адресу свого мешкання,не контролювала свої емоції, то плакала то сміялася, була сліпа, та не могла впізнати хто прийшов, самостійно не могла навіть назвати своє імя, не кажучи вже про оформлення документів. Свідок [PERSON] зазначила, що вона є племінницею померлої [PERSON],яку знала, як хвору людину, вона була не грамотною, не освіченою, за час мешкання в квартирі не виходила на двір, не адекватно реагувала на людей, які до неї приходили, постійно потребувала стороннього догляду, не розуміла реалій життя. Свідок [PERSON] пояснила, що вона приносила пенсію та газету [PERSON], та може стверджувати , що вона нормально реагувала на її прихід, виходила до неї на коридор з метою отримати кошти. Сказати, що [PERSON] була неадекватною вона не може. Судом досліджено висновок судово- психіатричної експертизи № 590 від 06.07.2015 року, за результати якого однозначно надати відповідь щодо психічного стану здоровя [PERSON] неможливо. Проте, приймаючи до уваги всі обставини, доведені у справі, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання заповіту недійсним є мотивованими та такими, що підлягають задоволенню. Натомість позовні вимоги щодо анулювання державної реєстрації не можуть бути судом задоволенні, так як вказана вимога - є по суті порядком виконання рішення суду про визнання заповіту недійсним. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст.ст.19,27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Внесення таких змін покладає згідно абзацу 1 п.171 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», п.5 наказу Міністерства юстиції України №51/5 від 17.10.2000р. за №714/4935 «Про спадковий реєстр» і на нотаріуса і ДП «Інформаційний центр» обов'язок їх реєстрації у Спадковому реєстрі у порядку, встановленому Положенням про Єдиний реєстр. На підставі викладеного, ст..ст. 1233,1236,1241,1248,1254,1257,215 ЦК України,

Outcome: partial