Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами 03.11.2001 року; дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити на проживання з позивачем; стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. В обгрунтування вимог позивач пояснила, що спільне життя з відповідачем не склалося, з 2014 року проживають окремо, шлюбні відносини між сторонами припинились та спільне господарство не ведеться. Позивач зазначила, що примирення між сторонами неможливе та подальше збереження щлюбу суперечить інтересам сторін та дітей. Крім того, позивач вказала, що діти проживають разом з нею. Сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі. У вказаних заявах позивач підтримала, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення (а.с. 21,22). З урахуванням того, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. ст. 158, 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 03.11.2001 року, зареєстрованому Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис №1808, відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ТП №075667. Від даного шлюбу сторони двох мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 51 Конституції України\~ та\~ ст. 24 Сімейного Кодексу України\~ шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ ст. 55 СК України\~ дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3\~ ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3\~ ст. 105 СК України\~ шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, оскільки позивач скористалась своїм правом та звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та беручи до уваги наполягання позивача на розірванні шлюбу та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу, а тому позовна заява в цій частині підлягає до задоволення. Разом з тим, частиною 3\~ст. 160 СК України\~встановлено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що [PERSON] досягла чотирнадцяти років та місце проживання може обирати самостійно, без визначення його судом, суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині, а тому відмовляє в їх задоволенні. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 640,00 грн.

Outcome: partial