Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина щомісячно, у розмірі однієї чверті усіх видів його доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2011 року перебувала з відповідачем у шлюбі. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17.06.2015 року між нею та відповідачем розірвано шлюб. За час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, син постійно проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, у свою чергу, не приймає участі у вихованні сина та не надає йому належної матеріальної допомоги. Позивач не в змозі самостійно у необхідній мірі забезпечити потреби дитини. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позов підтримала та просила задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями та оголошеннями в порядку ст.128 ЦПК України. Також не подав до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив проводити розгляд\~справи на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , який народився [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Галицьким відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції від 20.07.2012 року /а.с.9/. Неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю, а дохід позивача не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2\~ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.2\~ст.182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд вважає, що обов`язок нести витрати на дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання відповідача окремо, не звільняє його від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та догляду за дитиною пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, позивачем доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, оскільки встановлено, що відповідач дійсно являється батьком [PERSON] та не бере участі в утримання неповнолітнього сина. Зважаючи на те, що відповідач в судове засідання не з`явився та не подав суду жодних доказів на спростування вимог позивача, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття, а тому позов підлягає до задоволення. Крім цього, відповідно до вимог ст.\~141 ЦПК України,\~оскільки позивача,\~на користь\~якої ухвалено\~рішення,\~звільнено від\~сплати судових\~витрат,\~з відповідача\~підлягають стягненню\~на користь\~держави судові\~витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved