Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому вказала, що з 30.06.11 року було продовжено строк її роботи на посаді старшого викладача кафедри іноземних мов до 30.06.16 року за конкурсом. Наприкінці червня 2016 рок ув телефонному режимі позивачці стало відомо що її звільнено та видано трудову книжку, при цьому з наказом про звільнення її не було ознайомлено. Звільнення відбулось 30.06.16 року хоча в трудовій книжці наказ про звільнення № 585-02 від 15.06.16 року. Вважає зазначений наказ таким що не відповідає вимогам ст. 23 КЗпПУ та прохає визнати його незаконним поновивши на посаді старшого викладача. В судове засідання позивачка та її представник не з'явились. [PERSON] подала суду письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутність. Представник відповідача позов не визнала зазначивши що під час звільнення [PERSON] усіх вимог діючого законодавства було дотримано. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд встановив що позов задоволенню не підлягає за наступним: згідно до матеріалів справи 15.06.11 року між сторонами за наслідком конкурсу було укладено строковий (договір) контракт щодо призначення позивачки на посаду старшого викладача кафедри іноземних мов з 30.06.11 по 30.06.2016 рік. Відповідач визнав що в період з 1997 по 2011 роки з [PERSON] укладались неодноразові строкові трудові договори. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це індивідуальна угода між працівником і роботодавцем. Контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін. Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. 21.04.16 року [PERSON] письмово було повідомлено про те, що 30.06.16 року закінчується строк її роботи про що вона особисто розписалась. Наказом № 585-02 від 15.06.16 року , [PERSON] була звільнена у зв'язку із закінчення м строку дії контракту, відповідно до п.2 ст. 36 КЗпПУ. 06.07.16 року [PERSON] особисто отримала трудову книжку. ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України передбачає, що трудові договори що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 23 КЗпПУ, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Тобто, між сторонами був укладений трудовий договір на визначений строк, встановлений за їх погодженням та міг бути продовжений, лише якщо трудові відносини тривали і жодна із сторін не вимагала їх припинення. Однак трудові відносини між сторонами з 30.06.16 р. не продовжувались, відповідач у встановлені законом строки видав позивачці трудову книжку. Пунктом 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників, що затверджено наказом Міністерства освіти і науки України 24.12.2002 р. №744 передбачено, що відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, зокрема й контракт. Суд вважає, що укладення строкового трудового договору між сторонами зумовлено, в першу чергу особливостями характеру діяльності відповідача, оскільки кількість науково-педагогічних працівників (викладачів шкіл) не може бути постійною та залежить від мінливої чисельності студентів (школярів). Згідно рішення Конституційного Суду України від 9 липня 1998 року № 12-рп 98 у справі про офіційне тлумачення ч. 3 ст. 21 КЗпПУ щодо застосування контрактної форми трудового договору, незважаючи на застереження, що містяться в Кодексі законів про працю та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору, тощо. Суд звертає увагу на той факт, що протягом дії строкових трудових договорів [PERSON] не зверталась до суду з позовами про визнання умови про строк договору недійсною, або такою, що погіршує становище працівника порівняно з законодавством про працю. Не намагалась вона і в будь-який інший спосіб скасувати своє попереднє волевиявлення щодо укладання строкового трудового договору. Отже, оскаржуваний трудовий договір вичерпав свою дію, трудові відносини з позивачем припинені у зв'язку з закінченням погодженого сторонами строку, на який він укладався. Таким чином, не можна вважати, що позивач працювала за трудовим договором, який укладений на невизначений час, навіть у разі, що термін дії контракту продовжувався декілька разів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed