Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом до відповідача, просив стягнути з останнього 7576 грн. відшкодування збитків, спричинених ДТП. Позовні вимог мотивовані тим, що 06.01.2016 року приблизно о 14 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], в смт. Іванків по провулку Київському, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати постійний контроль за рухом транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який рухався зустрічною смугою руху. В результаті зіткнення його транспортний засіб отримав механічні ушкодження: розбито ліву блок-фару, передній бампер з лівої сторони, деформовано ліве переднє крило. ДТП сталася з вини відповідача: постановою Іванківського районного суду від 29.01.2016 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідність відповідача застрахована ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД». Заяву про страхове відшкодування та всі документи, які передбачені ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач та відповідач подали страховику вчасно. У відповідності до ст. 37 зазначеного Закону виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 21 місяці з часу подачі цих документів. До цього часу страхове відшкодування не виплачене. Відповідач також ніяким чином не відшкодував спричинені збитки. Страховим комісаром ПАТ «СК «СКАЙД» здійснювалась експертна оцінка вартості спричиненого збитку. Ця сума встановлена у розмірі 7576 грн. Копія звіту позивачу не надана. На підставі ст. 1166, 1194 ЦК України позивач, у звязку з тим, що страховиком не здійснено ніякої страхової виплати, він звертається з позовом саме до особи, яка спричинила шкоду: до відповідача. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище. У судовому засіданні відповідач позивні вимоги визнав частково: зазначив, що його цивільна відповідальність була застрахована, тому він вважає, що відповідати за шкоду має саме страхова компанія. У судове засідання представник третьої особи ПАТ «СК «СКАЙД» не з*явився, про день і час слухання справи повідомлено за зареєстрованою юридичною адресою. Про причини неявки суд не повідомлено. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.01.2016 року сталася ДТП за участю автомобілів, під керуванням позивача і відповідача. Постановою Іванківського районного суду від 29.01.2016 року у справі № 366/147/16-п було встановлено, що «06 січня 2016 року приблизно о 14 годині 00 хвилин [PERSON] в смт. Іванків по пров. Київський, керуючи автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати постійний контроль за рухом ТЗ та безпечно управляти ним, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який рухався зустрічною смугою руху, таким чином порушив п.12.1 ПДР України». [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП і до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. ( а.с.6). В результаті ДТП автомобіль, який належить [PERSON] ЗАЗ 110307 н.з. АІ 0860 АВ, отримав наступні технічні пошкодження : розбито ліву блок-фару, передній бампер з лівої сторони, деформовано ліве переднє крило, що підтверджується довідкою, виданою Інспектором з ОДР ВДАІ з обслуговування Іванківського та Поліського районів підпорядковане УДАІ ГУМВС України в Київській області [PERSON] ( а.с.5). Цивільно-правова відповідність відповідача була застрахована ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД». Заяву про страхове відшкодування та всі документи, які передбачені ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач та відповідач подали страховику вчасно. У відповідності до ст. 37 зазначеного Закону виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 21 місяці з часу подачі цих документів. До цього часу страхове відшкодування не виплачене. Відповідач також ніяким чином не відшкодував спричинені збитки. Страховим комісаром ПАТ «СК «СКАЙД» здійснювалась експертна оцінка вартості спричиненого збитку. Ця сума встановлена у розмірі 7576 грн.28 коп. Копія звіту № 1673/15 від 23.03.2016 направлена представником ТОВ «Фінанс-Лайн» суду на виконання ухвали від 06.03.2017 року. Позивач звертався з приводу невиконання ПАТ «СК «СКАЙД» своїх зобовязань за обовязковим договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів до моторного (транспортного) страхового бюро України. На своє звернення він отримав відповідь за № 31916 від 05.12.2016 року, що МТСБУ не може застосувати до зазначеного страховика заходів впливу, оскільки членство останнього в МТСБУ було припинено. Саме страховик має виконати свої зобовязання згідно з укладеними ним договорами. МТСБУ виконує зобовязання страховика за внутрішніми договорами страхування у разі недостатності коштів та майна страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований. Жодного відшкодування завданих внаслідок ДТП збитків позивач до цього часу не отримав. П.4 ст. 61 ЦПК України визначено, що «вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою». Відповідно до ч.1 та 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного.\~ Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.\~ Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ч.2 ст. 14 цього Кодексу). Відповідно до ст. 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Саме такі правові висновок Верховним Судом України висловлено у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16. З огляду на викладене, установивши, що позивач звернувся до суду з позовом до особи, яка завдала шкоди, і просить стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд має забезпечити реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування цієї шкоди безпосередньо особою, яка завдала шкоди, відповідачем, на підставах, передбачених законом (ст.1192 ЦК України). У судовому засіданні беззаперечно встановлено, що діями відповідача позивачу було заподіяно майнову шкоду, яка повинна бути відшкодована. Позивач обрав спосіб захисту свого порушеного права - шляхом подачі позову до особи, яка її завдала. Оскільки позивач, як громадянин, віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, був звільнений від сплати судового збору при подачі позову, згідно вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір має бути стягнутий з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved