Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом в якому просить визнати договір купівлі-продажу частки квартири від 17.08.2018 року, за яким вона купила, а [PERSON] продала 11/50 частки квартири [ADDRESS] дійсним. Позов мотивовано тим, що 17.08.2018 року між нею та [PERSON] було укладено письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна. За умовами цього договору вона виступила покупцем, а [PERSON] виступила продавцем 11/50 частки квартири [ADDRESS] відповідно до розпорядження Кіровоградського міського голови від 19.02.2016 року № 24) в м. Кропивницькому, загальна площа якої становить 76,98 м2, житлова площа 61,4 м2. На дату укладення вказаного договору 11/50 частки вказаної квартири належали продавцю на підставі договору міни від 27.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Драною І.В., а право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.04.2008 року. До підписання зазначеного договору нею було передано продавцю узгоджену вартість вказаної частки квартири у сумі 105 000,00 грн., що було згодом зафіксовано в змісті п. 2 договору купівлі-продажу. На дату підписання договору сторони засвідчили, що не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків. Оплата нею була проведена в повному обсязі з метою спонукання продавця до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, оскільки на момент передачі грошових коштів та підписання письмового договору у [PERSON] був відсутній оригінал паспорта громадянина України, який, зі слів самого продавця, тимчасово був залишений у Подільському районному відділі ДМС у м. Кропивницькому для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. При цьому, вона особисто була знайома з [PERSON] , вони фактично проживали в одній квартирі і вона (позивач) не сумнівалася у тому, що договір купівлі-продажу частки квартири буде нотаріально посвідчений в подальшому. Окрім паспорта громадянина України, для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу необхідно було оформити технічний паспорт на квартиру, оплатити заборгованість із комунальних платежів з наданням відповідної довідки, провести незалежну експертну оцінку квартири. Всі ці зобов`язання, строк виконання яких сторони встановили десять днів, взяла на себе продавець, що відображено у п. 5 договору купівлі-продажу. Після підписання договору продавець передала їй ключі від своєї частини квартири та оригінали установчих документів, на підставі яких вона набула право власності на вказану нерухомість, але 27.08.2018 року [PERSON] було доставлено до Поліклінічного відділення № 4 (4 міська лікарня), де згодом 29.08.2018 року в реанімації вона померла. Таким чином, вона (позивач) втратила можливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу 11/50 частки квартири [ADDRESS] , що був укладений між нею та [PERSON] , хоча вони домовилися щодо всіх істотних умов договору та фактично відбулося повне виконання договору, зокрема передача грошових коштів в обмін на саме житлове приміщення. З огляду на вищезазначене, оскільки між нею, як покупцем, та [PERSON] , як продавцем, виникла домовленість щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу нерухомого майна, фактично відбулося повне виконання правочину, даний правочин відповідав дійсній волі сторін, однак нотаріальне посвідчення правочину не відбулося з незалежних причин, повністю втрачено можливість нотаріально посвідчити правочин, який не потребує державної реєстрації, з метою судового захисту свого інтересу до належного оформлення відповідного зобов`язального договору, вважає, що договір купівлі-продажу частки квартири від 17.08.2018 року щодо 11/50 частки квартири [ADDRESS] має бути визнаний дійсним у судовому порядку, а тому вимушена звернутись в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 24.05.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 27.07.2021 року підготовче провадження у справі зарите, справа призначена до розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, представники позивача та відповідача надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача відзиву на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно 17.08.2018 року [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) уклали договір купівлі-продажу частки квартири, предметом якого є 11/50 часток квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 61,4 кв.м. Загальна площа квартири 76,98 кв.м.11/50 частки вказаної квартири належали продавцю - [PERSON] на підставі договору міни від 27.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Драною І.В., а право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.04.2008 року. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. 2 договору продаж квартири вчинено за 105 000,00 гривень, які покупці передали продавцям повністю до підписання цього договору, тобто сторони діяли добросовісно, виконали зобов`язання за даною угодою: продавці передали у власність покупцям належну їм квартиру і отримали кошти, а покупці сплатили кошти й отримали придбане майно. Вказане свідчить про те, що угода відбулася, оскільки сторони дійшли спільної згоди між собою щодо істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , про що 30.08.2018 року складено відповідний актовий запис № 62194. Як вбачається з копії спадкової справи № 623/2018 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкова справа заведена на підставі претензії кредитора, спадкоємці померлої відсутні. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. З 01.01.2013 року у повному обсязі набрав чинності Закон України № 1878-VI від 11.02.2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України». Вказаним законом була реформована система державної реєстрації прав на нерухомість, внаслідок чого законодавець відмовився від державної реєстрації зобов`язальних договорів, які обумовлюють перехід речових прав на нерухомість, а відтак момент переходу таких прав за договором став пов`язуватись виключно з державною реєстрацією самих речових прав. Таким чином, з 01.01.2013 року відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК договори купівлі-продажу нерухомості є укладеними з моменту їх нотаріального посвідчення, а право власності на об`єкт нерухомості переходить з моменту реєстрації такого права згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК. За таких умов, викладений у п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 9 висновок про відсутність підстав для застосування норм ч. 2 ст. 220 ЦК щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, не поширюється на договори, пов`язані з переходом прав на нерухомість, укладені після 01.01.2013 року. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 року № 6- 1288цс17. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. Як зазначає позивач, на момент підписання договору купівлі-продажу існували тимчасові обставини, які унеможливили нотаріальне посвідчення письмового правочину (відсутність оригіналу паспорта, необхідність підготовки додаткових документів), а у зв`язку зі смертю продавця взагалі повністю втрачено можливість нотаріально посвідчити правочин. З огляду на вищезазначене, оскільки між позивачем, як покупцем, та [PERSON] , як продавцем, виникла домовленість щодо усіх істотних умов укладеного між нами правочину купівлі-продажу нерухомого майна, фактично відбулося повне виконання правочину, даний правочин відповідав дійсній волі сторін, однак нотаріальне посвідчення правочину не відбулося з незалежних причин, повністю втрачено можливість нотаріально посвідчити правочин, який не потребує державної реєстрації, з метою судового захисту свого інтересу до належного оформлення відповідного зобов`язального договору, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу частки квартири від 17.08.2018 року щодо 11/50 частки квартири [ADDRESS] має бути визнаний дійсним у судовому порядку. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене та виходячи з положень цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по справі за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved