Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] , мають сина - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З лютого 2014 року вони мешкають окремо. Син мешкає разом з нею за адресою: [ADDRESS] та знаходиться у неї на утриманні. Відповідач з моменту припинення шлюбних відносин і до цього часу не спілкується з нею та сином, не приймає участі у вихованні дитини, не надає допомоги на його утримання. Вона придбала у власність квартиру [ADDRESS] . Згодом, після придбання житла вона декілька разів зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання дитини, але дані прохання були залишені відповідачем без відповіді, тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. Позивач в підготовче засідання не з`явилась, в поданій суду заяві просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки і піклування Лисичанської міської ради, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явилась, заперечень на позовну заяву не надала. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до положень ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Як вбачається з вимог ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Отже, проаналізувавши зазначені вимоги закону, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 160 СК України, ст.ст. 29, 242 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved