Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] Обґрунтовує свої вимоги, тим що відповідно до свідоцтва про право власності від 01.08.1995 позивачу [PERSON] належить ? частина житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] Восени 2017 року позивач довідалась, що втратила оригінал вищевказаного свідоцтва про право власності, у зв'язку з цим вона позбавлена можливості реалізувати своє право власності на вказане майно. [INFO] року помер колишній чоловік позивачки - [PERSON] В 1995 році вони разом звернулися до нотаріуса з заявами для добровільного поділу їх спільного майна - житлового будинку, в результаті чого 01.08.1995 року позивачка отримала у нотаріуса відповідне свідоцтво про право власності на 1/2 частину спільного майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями за вищевказаною адресою. На даний час у зв'язку із втратою свого правовстановлюючого документу на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння позивачка не може реалізовувати своє право власності на вказане нерухоме майно. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 02 травня 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу на підготовче судове засідання на 29.05.2018. 29 травня 2018 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засідання підтримала позовну заяву про визнання за нею право власності на ? частину домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] та просила її вимоги задовольни, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що оскільки вони з дружиною [PERSON] будували зазначений будинок, тому вони повинні бути власниками. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву суду не надавала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить справу розглянути без її участі. Дослідивши наявні у справі письмові докази, вислухавши пояснення позивача та відповідача [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 23 липня 1996 року Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, [PERSON], [INFO]. Матеріалами справи встановлено, що 04 квітня 1994 року Новопсковським відділом РАГС Луганської області було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №32. 19.04.1955 Новопсковським РВ РАГС Луганської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON], актовий запис №24. З копії свідоцтва про право власності від 01.08.1995, посвідченого державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Корнієнко Н.В., вбачається, що за заявою подружжя [PERSON] та [PERSON] нотаріус засвідчив, що у спільній сумісній власності подружжя, набутій за час шлюбу, частка [PERSON] становить 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Зазначений житловий будинок належить їм на підставі свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння, виданого Заайдарівською сільською радою народних депутатів 29.08.1994 на ім'я [PERSON] та зареєстрованого в Новопсковському інвентарбюро 29.08.1994 за №27 (запис в реєстровій книзі №2, за реєстром №37 від 29.08.1994). На зворотньому боці свідоцтва нотаріусом зазначено, що 1/2 частина домоволодіння виділена [PERSON] 01.08.1995 (реєстровий №1766). Державна реєстрація права власності на житлові будинки, на той час регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема,Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п. 6 цієї Інструкції, не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до п. 7 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських (селищних) радах, затвердженої наказом Держкомстату України 17 липня 2000 року № 234, під час закладення нових погосподарських книг або перевірки та уточнення записів у раніше закладених погосподарських книгах, а також по закінченні цих робіт райдержадміністрації, виконкоми міських, селищних та сільських рад та районні органи державної статистики проводять перевірку повноти та правильності заповнення сільськими радами книг і списків погосподарського обліку та надають їм допомогу в усуненні виявлених недоліків. Згідно ч.2 ст. 101 ЦК УРСР від 18.07.1963 № 1540-VI у подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Право власності одного або кількох громадян з числа зазначених в частині другій цієї статті на частину будинку не позбавляє права інших з цих громадян мати у власності другу частину (частини) цього ж будинку. Таким чином, підстави набуття права власності на спірний житловий будинок, споруди їх розмір, належність цього майна спадкодавцеві визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Судом досліджені матеріали інвентаризаційної справи №76 за адресою: [ADDRESS] з яких вбачається, що в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна за життя [PERSON] домоволодіння зареєстроване не було. На аркуші справи 21 міститься копія свідоцтва про право власності від 01.08.1995, згідно якого 1/2 даного домоволодіння належить [PERSON] [INFO] року у віці 57 років [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 23.04.2015 виконавчим комітетом Заайдарівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 15. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] є [PERSON] - донька померлого, [PERSON] та [PERSON] - батьки померлого, які у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 14 червня 2017 року визнані недійсними свідоцтва про право на спадщину, видані [PERSON], [PERSON], після смерті [PERSON], який помер [INFO], та скасовано їх державну реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] не може реалізувати своє право власності на ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] у зв'язку із втратою свідоцтва про право власності на ? частину домоволодіння. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319 ЦК України, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа , який засвідчує його право власності. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача щодо визнання права власності на ? частину домоволодіння, такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду.

Outcome: approved