Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом в якому, з урахуванням поданих уточнень від 20.04.2016р., просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2013р. по 01.12.2015р. в розмірі 101 518,50 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач належним чином не виконує рішення Сихівського районного суду м.Львова від 14.10.2013р. щодо сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Так, починаючи з 01.07.2013р. і по 01.12.2015р., виникла заборгованість по сплаті аліментів в загальному розмірі 18 000 грн., яка залишилась непогашеною по даний час, у зв'язку з чим просить стягнути неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення щодо кожного зобов'язання за період часу починаючи з 01.07.2013р. по 01.12.2015р., що становить 101 518,00 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні позов та подані до нього уточнення підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви та поданих письмових пояснень, додатково вказали, що починаючи з 01.07.2013р. відповідачем не було проведено жодної сплати по аліментах, більше того, останній шукає будь-які підстави для уникнення виконання своїх зобов'язань, зокрема вказує, що передав позивачу в користування автомобіль, хоча такий транспортний засіб реально належить батькові позивача; покликання відповідача про те що він являється інвалідом не відповідають дійсності, оскільки травму яку він отримав повністю вилікувано, а тому такий вважається працездатним, може працювати та утримувати дітей, в т.ч. сплачувати аліменти; позивач самостійно утримує квартиру, сплачує комунальні послуги, жодної допомоги з даного приводу відповідач не надає; крім того, відповідач, без відома позивача, уклав кредитні договори, кошти по яких ним не повертаються, що створює загрозу майну позивача; відповідач зловживає спиртними напоями, поводить себе агресивно, систематично вчиняє насильницькі дії в сім'ї, у зв'язку з чим позивач неодноразово зверталась у правоохоронні органи. З огляду на наведене, просить позов з врахуванням уточнень задоволити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав викладених у письмовому запереченні, додатково пояснивши, що хоча загальне право одержувача аліментів на отримання неустойки (пені) від суми несплачених аліментів справді передбачено нормами сімейного права, проте вимога позивача грунтується на абсолютно неправильному розрахунку неустойки, що призвело до значного перевищення суми, визначеної законом як такої, що підлягає сплаті у подібних ситуаціях. Поданий позивачем розрахунок явно не відповідає формулі, покладеній в основу ст.196 СК України. При застосуванні правильного способу підрахунку, суть якого однозначно визначено Постановою ВСУ № 6-94цс15 від 01.07.2015р., неустойка за несплачені аліменти з січня 2014р. по грудень 2015р. становить суму у розмірі 3964,50 грн. Крім того, ч.2 ст.196 СК України передбачено можливість зменшення судом розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Необхідність застосування зазначеної норми підтверджується, зокрема, незадовільним станом здоров'я (консолідований перелом гомілкової кістки), що потребує постійних матеріальних витрат та позбавляє можливості сплатити неустойку навіть у вищенаведеному розмірі 3964,50 грн.; втратою постійного заробітку у зв'язку з безробіттям, при цьому жодною підприємницькою діяльністю не займається; наявність боргових зобов'язань за кредитним договором, укладеним ще під час шлюбу. На підставі наведеного, просять звільнити відповідача від обов'язку сплати неустойки за прострочення аліментних зобов'язань. Крім того, на підставі положень ст.ст.258, 267 ЦК України, просять застосувати строк позовної давності до вимог в частині стягнення пені за прострочення платежів за період 2014р. та відповідно відмовити у задоволенні цих вимог. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обов'язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22.10.2013р. розірваний. Від даного шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]. Рішенням Сихівського районного суду від 14.10.2013р. частково задоволено позов [PERSON], вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]., в твердій грошовій сумі в розмірі по 450 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 07 липня 2013 року і до досягнення ними повноліття. Дане рішення суду набрало законної сили на підставі чого, Сихівським районним судом м.Львова 29.10.2013р. видано виконавчий лист, який був звернений до виконання у Сихівський ВДВС ЛМУЮ. Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно положень ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому листу № 464/8956/13-ц від 29.10.2013р., станом на 01.12.2015р. заборгованість [PERSON] складає 18 000,00 грн. Вбачається, що за період з 01.07.2013 року по 01.12.2015р. відповідачем жодного платежу не проведено. (а.с.6) Як вбачається із розрахунку неустойки (пені) за несплачені аліменти за період з 01.07.2013р. по 01.12.2015р. за виконавчим листом № 464/8956/13-ц від 29.10.2013р. - загальна сума неустойки становить 101 518, 50грн. (а.с. 99-101) Згідно позиції, яка містяться в постанові Верховного Суду України від 25.11.2015р. в справі № 6-2022цс15, оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань. З огляду на вищенаведене, суд бере до уваги представлені розрахунки заборгованості по аліментах, затверджені державним виконавцем Сихівського ВДВС ЛМУЮ та погоджується з методикою нарахування позивачем неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за правилами ст.196 СК України, а тому з урахуванням загальної кількості днів, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2013р. по 01.12.2015р. така складає 101 518,50 грн. Згідно роз'яснень, що містяться в п.22 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. №3 передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п.22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. При цьому, згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач дійсно мав проблеми зі здоров'ям, що підтверджується представленими медичними документами, а саме випискою із медичної карти амбулаторного хворого Львівської обласної клінічної лікарні від 24.07.2013р., згідно якої, відповідач [PERSON] переніс оперативне втручання у зв'язку з консолідованим переломом с/з-н/з великогомілкової та в/з малогомілкової кісток лівої гомілки зі зміщенням кісткових фрагментів, нижньої кінцівки (а.с.47). Вказані обставини були встановленні та дослідженні при винесенні Сихівським районним судом м.Львова рішення від 14.10.2013р., що в свою чергу було враховано при визначенні розміру аліментів, які підлягатимуть стягненню з відповідача в користь позивача на утримання дітей. Проте належних доказів того, що відповідач досі проходить лікування у відповідних медичних закладах згідно раніше встановленого діагнозу суду не представлено, факту непрацездатності відповідача судом не встановлено, як і не представлено доказів проте, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась з незалежних від відповідача причин. Інші обставини, на які відповідач посилався, заперечуючи проти позову, а саме: відсутність постійного місця праці та належного заробітку; наявність боргових зобов'язань за кредитним договором, за переконанням суду, не можна визнати достатніми для висновку про наявність правових підстав для звільнення його як платника аліментів від передбаченої ст.196 СК України відповідальності. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, передбачених ст.ст.258, 267 ЦК України, до вимог позивача в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення платежів за період 2014р. Так, відповідно до статті 20 СK України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною 2 статті 72, частиною 2 статті 129, частиною 3 статті 138, частиною 3 статті 139 цього Kодексу, а тому на правовідносини, які регулюються статтею 196 СK України, не поширюється дія норм Цивільного кодексу України про позовну давність. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) за прострочення їх сплати передбачене ст.196 СК України, а відтак позовна давність до заявлених позивачем [PERSON] вимог застосуванню не підлягає. Враховуючи вищенаведене, з врахуванням наявної заборгованості по сплаті аліментів, яка виникла з вини відповідача, який зобов'язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, суд вважає, що вимоги позивача на стягнення неустойки (пені) підлягають до задоволення, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2013р. по 01.12.2015р. в розмірі 101 518,50 грн. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] відстрочено сплату судового збору на строк до ухвалення рішення в даній справі, на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави, слід стягнути судовий збір в розмірі 1015,19 грн. На підставі ст. 196 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3 та

Outcome: approved