Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду 17 січня 2019 р. із цим позовом, просив усунути йому перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження власністю шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , такою що втратила право користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] . На обґрунтування поданого позову посилався на те, що є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Також, у будинку є зареєстрованою, але з липня 2016 р. не проживає відповідач, яка добровільно зніматись з реєстрації не бажає. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, пояснила що витрачала власні кошти та зусилля для утримання вказаного будинку, однак підтвердити вказане не має можливості. Свідок [PERSON] , пояснила що з березня 2018 р. мешкає з позивачем. Відповідач в будинку не проживає і добровільно знятись з реєстрації не бажає. Свідок [PERSON] , мати позивача, пояснила що відповідач у будинку не проживає. Позивач проживає з іншою жінкою, та має намір створити з нею сім`ю. Відповідач неодноразово уходила від позивача та жити з ним не хотіла. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, на підставі наданих доказів і доведення їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку. Позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 25113729 від 04 серпня 2014 р., що було зареєстровано Реєстраційною службою по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, серія [NUMBER] . Згідно довідки з Заводівської сільської ради Одеської області від 14 січня 2019 р. за №29 відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] , зареєстрована однак не проживає з 12 липня 2016 р.. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Вирішуючи спір суд вважає встановленим, що відповідач з 2016 р. тобто понад один рік у спірному будинку як член сім`ї позивача не проживає, тому за встановлених судом фактичних обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України. Виходячи з наведеного поданий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved