Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 1268235 грн., інфляційні втрати у розмірі 267851,23 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 107444,25 грн., судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 10510 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16500 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 04 червня 2015 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого позивач передав у власність відповідачу на придбання квартири грошові кошти у розмірі 45000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути вказані грошові кошти протягом двох років у строк до 04 червня 2017 року. Усі умови договору були погоджені сторонами та викладені у розписці, підписаній відповідачем 04 червня 2015 року. Вказує, що підписання зазначеного договору та передача коштів у розмірі 45000 доларів США були здійснені в присутності свідків - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Факт укладення сторонами договору позики, його умов та одержання відповідачем грошових коштів у зазначеному розмірі підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою від 04.06.2015 року, оригінал якої знаходиться у позивача. У визначений договором строк відповідач грошові кошти не повернув. 21 березня 2020 року представником позивача було вручено відповідачу вимогу про повернення грошових коштів, проте дана вимога залишена відповідачем без виконання. Через порушення відповідачем свого зобов`язання позивач змушений звертатися до суду. Також на підставі ст.625 ЦК України з відповідача необхідно стягнути три проценти річних від простроченої суми за період з 04 червня 2017 року до 30 березня 2020 року у розмірі 107444,25 грн. та інфляційні втрати за цей же період у розмірі 267851,23 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 травня 2021 року визначено для розгляду справи головуючого суддю Жовноватюк В.С . Ухвалою суду від 30 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 03 лютого 2021 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою від 05 лютого 2021 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Крім цього додав, що оскільки відповідач повністю визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому на підставі ст.142 ЦПК України просив повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення. Зазначив, що дійсно 04 червня 2015 року між ним та позивачем було укладено договір позики, згідно з умовами якого позивач передав йому на придбання квартири грошові кошти у розмірі 45000 доларів США, які він зобов`язався повернути у строк до 04 червня 2017 року, про що ним було зазначено у розписці від 04 червня 2015 року. Вказав, що повернути суму боргу не має можливості у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 04 червня 2015 року між сторонами укладено договір позики, оформлений в письмовій формі у вигляді розписки, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 45000 США та зобов`язувався повернути їх у строк до 04 червня 2017 року, про що свідчить оглянутий у судовому засіданні оригінал розписки. 21 березня 2020 року представник позивача надіслав відповідачу вимогу про повернення боргу. Однак, відповідач всупереч наведеним нормам закону та умовам договору позики свої зобов`язання за договором не виконав та грошові кошти не повернув. Відповідно до ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки у договорі позики суму боргу зазначено у розмірі 45000 доларів США, позивачем визначено суму боргу у гривнях за офіційним курсом (28,183 грн) на дату підготовки позовної заяви 30 березня 2020 року. Таким чином сума боргу становить 1268235 грн. Відповідно до ст.525, 526, аб.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За положеннями ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд приймає до уваги поданий позивачем розрахунок, відповідно до якого розмір трьох процентів річних від простроченої суми за період з 04 червня 2017 року (початок прострочення зобов`язання) до 30 березня 2020 року (дата закінчення нарахування) складає 107444,25 грн., а інфляційних втрат - 267851,23 грн. Відтак, вимоги позивача про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 1268235,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 267851,23 грн, трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 107444,25 грн обґрунтовані та підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, заявлене у підготовчому засідання клопотання представника позивача про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, підлягає задоволенню. Оскільки при поданні позову згідно квитанції №0.01719525838.1 від 27 травня 2020 року сплачено 10510 грн, необхідно повернути позивачу 5255 грн. (50% від 10510 грн.). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 5255 грн, а також понесені позивачем та належним чином підтвердження витрати на правову допомогу урозмірі 16500 грн, що разом складає 21755 грн.

Outcome: approved