Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0616 га, яка розташована по [ADDRESS] на території Садового товариства «Південтеплоенергомонтаж». Межа між її земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідача фактично порушена, так як наприкінці 1999 року відповідачем було самовільно знесено установлену межу між земельними ділянками та встановлено паркан, а пізніше збудовано господарську будівлю на її частині земельної ділянки. Відповідач приєднавши до своєї земельної ділянки частину її земельної ділянки, позбавляє її права користування та розпорядження цією частиною земельної ділянки. Тому позивач просить суд: зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS] на території Садового товариства «Південтеплоенергомонтаж», шляхом відновлення за рахунок відповідача її становища, яке існувало до порушення останнім її законного права, а саме зобов'язати відповідача знести самовільно збудований ним паркан між земельними ділянками [NUMBER], [NUMBER] та земельною ділянкою [NUMBER]; зобов'язати відповідача знести самовільно зведену господарську будівлю, що розташована на частині її земельної ділянки, яку самовільно зайняв відповідач; зобов'язати відповідача відновити межі між земельними ділянками [NUMBER], [NUMBER] та земельною ділянкою [NUMBER], відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки кадастровий номер 66681030, що є невід'ємною частиною Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 14 листопада 2000 року на підставі рішення Київської міської ради від 24 червня 1999 року № 302-9/402, а також технічного звіту по встановленню зовнішніх меж Садового товариства «Південтеплоенергомонтаж», шляхом встановлення відповідачем за власний кошт знесених них межових знаків; зобов'язати відповідача відновити ґрунтовий покрив самовільно зайнятої частини земельної ділянки, шляхом нанесення на неї частини шару плодючого поверхневого земельного ґрунту; стягнути з відповідача на її користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 20000 грн.; стягнути з відповідача на її користь судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 321 грн. 90 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 300 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. В судове засідання призначене на 09.12.2014 року відповідач не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка [NUMBER] (кадастровий номер 66681030) по [ADDRESS], площею 0,0616 га, яка розташована у Дніпровському районі міста Києва на території Садового товариства «Південтеплоенергомонтаж» (а.с.10). З земельною ділянка [NUMBER], яка належить [PERSON] межують земельні ділянки [NUMBER] (кадастровий номер 8000000000:66:681:0028) та [NUMBER] (кадастровий номер 66681027) по [ADDRESS] на території Садового товариства «Південтеплоенергомонтаж», які належать праві приватної власності [PERSON] (а.с.47-[NUMBER], 49-50). Наполягаючи на задоволенні позову представник позивача пояснив, що наприкінці 1999 року відповідачем було самовільно було знесено установлену межу між земельною ділянкою [NUMBER] та земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER]. Відповідачем без згоди з позивачем було встановлено паркан, який знаходиться на частині земельної ділянки позивача, а пізніше відповідачем було збудовано господарську будівлю, яка знаходиться на частині земельної ділянки позивача. Крім того, відповідачем було знято та перенесено поверхневий плодючий шар ґрунту з частини земельної ділянки позивача, яку відповідач самовільно зайняв. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 106 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За клопотанням відповідача, який заперечував проти позову, судом призначена судова земельно-технічна експертиза. З висновку експертизи № 7856/14-41 від 11.09.2014 року (а.с.187-192) вбачається, що межі, розміри, площі (конфігурації) та місцезнаходження земельних ділянок кадастрові номера яких 66681027, 8000000000:66:681:0028, 666810:30 не відповідають межам, розмірам, площі (конфігурації) та місцю розташування по їх фактичному розташуванню на місцевості. Більш детальна інформація викладена у дослідницькій частині висновку та зображена у Додатку 1 до висновку. В дослідницькій частині висновку експертизи зазначено, що межі, розміри, площі (конфігурації) та місцезнаходження земельних ділянок кадастрові номера яких 8000000000:66:681:0027, 8000000000:66:681:0028, 8000000000:66:681:0030 не відповідають межам, розмірам, площі (конфігурації) та місцю розташування по їх фактичному розташуванню на місцевості, а саме: південна межа ділянок кадастрові номера яких 8000000000:66:681:0027, 8000000000:66:681:0028 збільшена за рахунок ділянки з кадастровим номером 8000000000:66:681:0030 на 15,2 кв.м. літери Г-З-В-Д-Г (Додаток 1 до висновку замальовано зеленим кольором); з північного боку фактична площа земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:66:681:0030 зменшена на 15,2 кв.м. за рахунок земельних ділянок з кадастровими номерами: 8000000000:66:681:0027, 8000000000:66:681:0028 (Додаток 1 до висновку замальовано зеленим кольором) літери Г-З-В-Д-Г. Частиною 4 ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до ч. 2 ст. 212 Земельного кодексу України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Оскільки земельна ділянка, на якій відповідачем самовільно зведено паркан та господарську будівлю, на праві власності належить позивачу, є підстави для усунення перешкод позивачу в користуванні її земельною ділянкою, зобов'язання відповідача знести самовільно зведений паркан та господарську будівлю, а також відновлення меж між земельними ділянками [NUMBER], [NUMBER] та земельною ділянкою [NUMBER]. Частиною 2 ст. 79 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Отже, вимога про зобов'язати відповідача відновити ґрунтовий покрив самовільно зайнятої частини земельної ділянки, шляхом нанесення на неї частини шару плодючого поверхневого земельного ґрунту, теж підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Позивач в обґрунтування своєї вимоги зазначила, що в зв'язку з тим, що відповідач на її неодноразові прохання та зауваження з боку керівництва СТ «Південтеплоенергомонтаж» про недопустимість самовільного зайняття частини її земельної ділянки не реагує, при спілкуванні веде себе зухвало, встановивши паркан та господарську будівлю створює перепони в користуванні її земельною ділянкою, чим завдано їй моральних страждань. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те що позивачем та її представником під час розгляду справи не було надано до суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачу моральних страждань, що пов'язані з діями або бездіяльністю відповідача, суд вважає, що підстав для задоволення позову в цій частині не має. Однією з позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідач 300 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. В силу ст.ст. 56 та 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 ЦПК України витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу. Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків. Отже, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про відшкодування витрат на правову допомогу за відсутності доказів, які мали б підтвердити, що правова допомога надана позивачу саме особою, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, та не доведено, що понесені нею витрати, пов'язанні з розглядом даної справи в суді. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, сплачений судовий збір в розмірі 107 грн. 30 коп. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial