overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, мотивуючи тим, що сторони у шлюбі не перебували, але проживали разом з листопада 2018 року, впродовж останнього часу разом не проживають, відповідач не дає згоди на реєстрацію місця проживання дитини разом з позивачкою. Позивач та її представник в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач в підготовчому засіданні позов визнав, про що подав письмову заяву. Заслухавши пояснення позивача, її представника, прийнявши заяву відповідача про визнання позову, судом встановлено наступне. Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.02.2019 року, сторони є батьками [PERSON] [INFO] (а.с.7). В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків. Позивачка подавала заяву про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини 10.07.2019 року, але у реєстрації місця проживання відмовлено, оскільки відсутня згода другого з батьків (а.с.6). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. На даний час дитина проживає з позивачкою та відповідач не заперечую проти цього, але згоди на реєстрацію місця проживання дитини до цього часу не надавав. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі ? СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 та 4 ст. 206 ЦПК України, Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 157, 160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до Виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини померлої матері [PERSON], зокрема, належної померлій частки у праві власності на кв. [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог вказує, що її мати [PERSON] померла [INFO], проте через об»єктивні причини позивач пропустила строк подачі зави про прийняття спадщини померлої матері. Відповідач подав заяву про те, що він не заперечує проти задоволення позову. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] подали суду заяви про те, що вони не заперечують проти прийняття позивачем спадщини померлої [PERSON], а саме, частини квартири [ADDRESS] Під час судового розгляду позивач пояснила, що вона пропустила строк звернення із заявою про прийняття спадщини померлої матері, оскільки у 2005 помер її чоловік, у 2006 році загинув син, у 2008 році помер батько. Після цього вона почала часто хворіти і лікуватись, тому ні часу, ні коштів на оформлення спадщини матері вона не мала. В результаті дослідження доданих до позову документів, заслухавши пояснення позивача та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

позивач звернулась в суд з позовом до відповідача визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є одноосібним власником квартири [ADDRESS]. 17 січня 2007 року вона зареєструвала у себе відповідачку [PERSON], яка вселилася до неї в якості дружини її племінника [PERSON] Влітку 2012 року відповідач виїхала за межі України і з того часу у вищезазначеному житловому приміщенні не проживає. Позивач просить суд, визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою № 71 в будинку № 10-А по вул. Наливайка в м. Луцьку Волинської області. Позивач в судове засідання не зявилась, проте подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, проте належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується розміщеним оголошенням в пресі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 09.11.1995 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2012 р., витягу про державну реєстрацію прав КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 18.04.2012р., [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS] (а. с. 4, 5 ). З будинкової книги А №120287 вбачається, що у вищезазначеній квартирі з 17.01.2007 року зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 7-9 ). В судовому засіданні встановлено, що відповідач хоч і зареєстрована в спірній квартирі, проте з 2012 року по даний час в ній не проживає. Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги те, що відповідач не проживає у спірній квартирі близько трьох років та перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися ним, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою № 71 в будинку № 10-А по вул. Наливайка в м. Луцьку Волинської області у звязку з відсутністю без поважних причин понад один рік. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач звернулась\~в суд\~з позовом\~до відповідача,\~в якому\~просить визнати\~відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] (далі - спірна квартира). В обгрунтування позову посилається на те, що вона є власником спірної квартири, відповідач не є членом сім`ї позивача, проте зареєстрований у спірній квартирі, хоча у спірній квартирі відповідач не проживає тривалий час без поважних причин. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказує, що постійно проживає з 2011 року у м.Москва Російської Федерації, на України перебував у відрядженні і не встиг знатись з реєстрації в місті Вараш, позовні вимоги визнав повністю. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у відповідності із ч.2 ст.247 ЦПК. Як передбачено ч.4 ст.206 ЦПК, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення про задоволення позову. Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Таким чином, суд прийшов до висновку, що слід визнати відповідача втратившим право користування спірною квартирою. Про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляла. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 03.07.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. за реєстровим №1099 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 337995400588035 від 12.08.2013 року на загальну суму 20385,16 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс». В обгрунтування вказує, що виконавчий напис був вчинений із грубим порушенням порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки нотаріус не перевірив безспірності вимог за якими вчинено виконавчий напис, виконавчий напис вчинено із пропуском строку на його видачу. Позивач, відповідач та треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спорув судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомляли, заяви про відкладення судового засідання не подавали. Відповідач відзиву не подав. Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, письмових пояснень по справі не подали. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. За таких обставин суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі рішення Кузнецовського міського суду від 28.04.2010 року з відповідача на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , встановивши аліменти в розмірі 1/9 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог про зміну способу стягнення аліментів позивач посилається на зміни в потребах дитини у зв`язку із її ростом та розвитком, зміни у сімейному стані у зв`язку із народженням сина, зміни у майновому стані позивача через перебування у декретній відпустці та необхідність надання матеріальної допомоги матері позивача, у квартирі якої позивач на даний час проживає. В судовому засіданні позивач просила позов задоволити та пояснила, що на даний час вона перебуває в декретній відпустці по догляду за сином [PERSON] , тому доходу не має, ціни на продукти харчування та речі підвищились. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомляв, заяви про відкладення судового засідання не подав. Відзиву відповідач також не подав. За таких обставин суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просить на підставі ст.ст.180, 182, 183 СК України стягувати з відповідача на свою користь на утримання їх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 33% всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, мотивуючи тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, які проживають разом з позивачем і перебувають на її утриманні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити в повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову не заперечує, що розцінюється судом як визнання позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є матірю, а відповідач [PERSON] є батьком двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження серії І-ТП № 153947, серії І-ТП № 111112. Сторони перебувають у шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ТП № 044225. Діти проживають разом з матірю, що стверджується довідкою виконкому Бондарівської сільської ради Овруцького району Житомирської області № 1331 від 21.10.2016 року, та перебувають на її утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач стверджує, що відповідач, проживаючи окремо, ухиляється від вказаного обов'язку, матеріальної допомоги позивачу на утримання дітей не надає. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. З огляду на викладене, врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність відомостей про наявність у платника аліментів інших осіб на утриманні, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання двох дітей в розмірі визначеному в позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обовязковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просить на підставі ст.ст.180, 182, 183 СК України стягувати з відповідача на свою користь на утримання їх неповнолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення суду в межах місячного платежу, мотивуючи тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач подав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Перевіривши законність визнання позову відповідачем, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є матірю, а відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 084180. Шлюб між сторонами розірвано, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ТП № 052025. Дитина проживає разом з матірю, що стверджується довідкою КП «Комунальник» Овруцької міської ради Житомирської області № 9802 від 17.10.2016 року, та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Однак, відповідач ухиляється від вказаного обов'язку, матеріальної допомоги позивачу на утримання неповнолітньої дитини не надає. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. З огляду на викладене, врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти в розмірі визначеному у позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обовязковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Тому

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просить на підставі ст.ст.180, 182, 183 СК України стягувати з відповідача на свою користь на утримання їх неповнолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення суду в межах місячного платежу, мотивуючи тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач подав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Перевіривши законність визнання позову відповідачем, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є матір`ю, а відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Однак, відповідач ухиляється від вказаного обов`язку, матеріальної допомоги позивачу на утримання неповнолітньої дитини не надає. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. З огляду на викладене, врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України стан здоров`я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти в розмірі визначеному у позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Тому

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просить на підставі ст.ст.180, 182, 183 СК України стягувати з відповідача на свою користь на утримання їх неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення суду в межах місячного платежу, мотивуючи тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач у позовній заяві заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі та визнання позову. Перевіривши законність визнання позову відповідачем та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є матір'ю, а відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER]. Сторони перебувають в шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Однак, відповідач ухиляється від вказаного обов'язку, матеріальної допомоги позивачу на утримання неповнолітньої дитини не надає. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. З огляду на викладене, врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти в розмірі визначеному у позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Тому

Outcome: approved