Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить розподілити спільне майно подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказує що, 20 грудня 2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від вказаного шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] . З вересня 2013 року фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені, вони стали проживати окремо. 09.12.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. 21.11.2015 року позивач уклала шлюб з [PERSON] у зв`язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] ». Під час шлюбу з відповідачем ними було придбано наступне: будинок [ADDRESS] вартістю 28\~110 грн.; земельну ділянку площею 0,2500 га розташована по [ADDRESS] вартістю 35\~000 грн.; земельну ділянку площею 0,2322 га розташована по [ADDRESS] вартістю 19\~504,80 грн.; мотоблок вартістю 8\~200 грн.; мотоблок вартістю 10 \~200 грн.; телевізор вартістю 1\~300 грн.; мебельний м`який куток вартістю 4\~980 грн.; метельну стінку «Вікторія» вартістю 1\~400 грн., усього майна на суму 108\~694 ,80 грн. На теперішній час у спільному будинку мешкає відповідач, користується меблями, мотоблоками. У добровільному порядку вирішити питання щодо розподілу спільного майна подружжя відповідач відмовляється, у зв`язку із чим позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1\~087,00 грн., 6000,00 грн. витрати на правову допомогу, 800 грн. витрат за висновок про вартість житлового будинку та 1200 грн. витрати за висновок про оціночну вартість земельних ділянок. 14.06.2018 року представником відповідача - адвокатом Дудою С.В. на адресу суду був поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого грошові кошти на купівлю спірного будинку [ADDRESS] та земельні ділянки були надані матір`ю відповідача - [PERSON] 04.12.2005 року в сумі 12000 грн., що підтверджується розпискою, таким чином вказане майно не є спільним сумісним майном подружжя. Крім того, мотоблок вартістю 8200 грн. та мотоблок вартістю 10200 грн. відповідач з позивачем не купували, брали лише один в оренду на тиждень в 2008 році, який в подальшому був повернутий відповідачем. Позивачем заявлено вимогу про визнання за нею права власності на мебельний куток вартістю 4980 грн. залишаючи відповідачу телевізор вартістю 1300 грн. та меблеву стінку «Вікторія» вартістю 1400 грн., що відповідачем не визнається оскільки при виїзді з будинку позивач забрала сумісно придбаний диван вартістю 1600 грн. Так відповідач не визнає позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на частину житлового будинку [ADDRESS] та земельні ділянки. Визнає позовні вимоги в частині визнання за відповідачем права власності на телевізор та мебельну стінку «Вікторія». 27.06.2018 року від представників позивача адвокатів - [PERSON] та [PERSON] на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідно до якої зазначають, що надання батьками сторін грошових коштів були в рахунок матеріальної допомоги молоди родині, не можна розцінювати це як купівлю нерухомого майна, це є матеріальною допомогою своїм дітям, оскільки в 2005 у позивача була маленька дитина, а тому твердження відповідача, що житловий будинок та земельні ділянки не є спільним майно подружжя є хибними. Представники позивача адвокати - Мороз С.В. та Забудська [PERSON] . [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги по викладеним у позові доводам на підставам, просили їх задовольнити в повному обсязі, також підтримали доводи викладені у відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав доводи викладені у відзиві на позовну заяву, пояснив, що грошові кошти на придбання житлового будинку [ADDRESS] та земельних ділянок надавались його матір`ю, на що мається розписка, а тому вказане майно не спільною сумісною власністю подружжя. Стосовно вимог по мотоблокам пояснив, що у 2008 році один мотоблок був взятий в оренду, після користування він повернув мотоблок орендарю. Мотоблоки зазначені позивачем у позові під час перебування у шлюбних відносинах ними не купувались. Також заперечує проти вимог про визнання за позивачем права власності на мебельний куток залишаючи відповідачу телевізор та мебельну стінку «Вікторія», оскільки під час виїзду зі спірного будинку позивач вивезла диван придбаний за сумісні кошти вартістю 1600 грн. Представник відповідача адвокат Дуда С.В. в судовому засіданні підтримав пояснення відповідача та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, в судовому засіданні навали пояснення свідки. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає в одному селі з [PERSON] та [PERSON] , а саме в [ADDRESS] них з [PERSON] склалась добрі сусідська відносини. [PERSON] та [PERSON] мешкали разом, в них є спільна дитина син. [PERSON] та [PERSON] разом купили будинок, машину, два мотоблоки та меблі до будинку. Олена казала, що вони з [PERSON] все купували разом. [PERSON] та [PERSON] разом обробляли землю, вирощували зелень. В які роки вони мешкали разом точно зазначити не може, однак пам`ятає, що коли в 2014 році наймала [PERSON] обробити в себе землю мотоблоком, то [PERSON] з [PERSON] разом вже не мешкали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] . [PERSON] є її невісткою. Свідок мешкає в с. Вознесенка Мелітопольського району. Коли [PERSON] та [PERSON] одружились в 2003 році, вони мешкали у неї приблизно 10 місяців. Після цього невістка та син поїхали до її матері в с. Тихонівка, щоб допомогти зібрати врожай картоплі та залишились мешкати там. Свідок запропонувала своєму сину знайти в с. Тихонівка будинок, щоб придбати його. Діти знайшли невеликий будинок та вона сплатила гроші за придбання вказаного будинку. Мати невістки ніяких грошей на придбання будинку не давала. Після того, як будинок купили, вона разом з донькою прибирала в будинку, оскільки він був занедбаний. Син [PERSON] переїхав мешкати в будинок одразу, а невістка згодом, оскільки ще деякий час мешкала у своєї матері в с. Тихонівка. Згодом син сказав, що [PERSON] вирішила з ним розлучитись. Взагалі невістка ніде не працювала, оскільки до того, як пішла в декрет вона навчалась. Невістка землею не займалась, оскільки вона взагалі не вела ніякого господарства. Щодо мотоблоків свідок пояснила наступне. Один мотоблок [PERSON] подарував на день народження батько. Мотоблок був придбаний без будь-яких документів приблизно за 5 тис. гривень. За час проживання родиною [PERSON] та [PERSON] були куплені телевізор та меблі. Свідок зверталась вже до суду з позовом, щоб визнати договір купівлі продажу недійсним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він мешкає в с. Семенівка Мелітопольського району, а будинок, який він продав був його дачею. Гроші на сплату будинку давала [PERSON] , оскільки за грошима він приїздив до неї в с. Вознесенка Мелітопольського району, після чого була складена розписка. Спочатку [PERSON] хотіла, щоб передача у власність будинку була оформлена у нотаріуса за договором дарування, але потім щось змінилось та був оформлений договір купівлі продажу. Після продажу будинку свідку невідомо, як там мешкали [PERSON] та [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, допитавши свідків, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.1\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини: 20.12.2003 року між сторонами було укладено шлюб. Від вказаного\~шлюбу у\~сторін народився\~син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2014 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.7). 21.11.2015 року позивач уклала шлюб з [PERSON] після реєстрації якого змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією вказаного свідоцтва (а.с.6). 05.12.2005 року відповідно до договору купівлі-продажу будинку [PERSON] був придбаний житловий будинок [ADDRESS] (а.с.15-17). Крім того, 13.12.2005 року відповідно до договору купівлі-продажу земельних ділянок [PERSON] була придбана земельна ділянка площею 0,4822 га з яких: 0,2500 га надані для обслуговування жилого будинку, 0,2322 га надані для ведення особистого селянського господарства, розташовані в [ADDRESS] (а.с.18-20). Згідно відповіді КП «ММБТІ» №2925 від 26.10.2016 станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за фізичною особою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Чупрун Т.А. від 05.12.2005 за р № 11128 (а.с.10). Таким чином, у період зареєстрованого шлюбу та ведення сторонами спільного господарства, спільного бюджету, тобто за кошти спільної праці подружжя у 2005 році сторонами було придбано житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,4822 га з яких: 0,2500 га надані для обслуговування жилого будинку, 0,2322 га надані для ведення особистого селянського господарства, розташовані в [ADDRESS] . Домовленості між сторонами щодо поділу спільного майна не визначено, шлюбний договір не укладався. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.ч. 1, 3\~ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається зі змісту ст. ст.\~57,60 СК України, майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності, якщо належними та допустимими доказами не буде доведено, що це майно набуте одним із подружжя за особисті кошти. Таким чином, у відповідності із Сімейним Кодексом України\~діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. З викладеного вбачається, що спірній: житловий будинок\~ [ADDRESS] \~ та\~земельна ділянка\~ площею\~0,4822\~га з\~яких:\~0,2500\~га надані\~для обслуговування\~жилого будинку,\~0,2322\~га надані\~для ведення\~особистого селянського\~господарства,\~розташовані \~в [ADDRESS] були придбані за спільні грошові кошти сторін, під час перебування їх у шлюбі, а тому належить кожному із них на праві спільної сумісної власності в рівних частках. відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що житловий будинок та земельні ділянки були придбані за кошти його матері [PERSON] , а тому не є спільним сумісним майном подружжя. Однак, як було зазначено вище, діючим законодавством України допускається визнання особистою приватною власністю дружини, чоловіка майна,\~набутого нею, ним за час шлюбу за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідач не заявляє, що житловий будинок та земельна ділянка придбані за його особисті кошти. Крім того, відповідачем не надано доказів підтвердження факту купівлі спірного житлового будинку та земельної ділянки сторонам його матір`ю чи надання нею коштів відповідачу на купівлю вказаного майна. Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на розписку від 04.12.2005 року про сплату [PERSON] грошових коштів у розмірі 12 000 грн. [PERSON] за житловий будинок та земельну ділянку (а.с.128). Однак, окрім вищевикладеного, суд, надаючи оцінку вказаній розписці також з точки зору відповідності вимогамст.ст.76,77ЦПК України, виходить з того, що розписка є лише борговим документом, який видається на підтвердження факту отримання коштів, але не може бути доказом їх витрат на певні потреби, оскільки таку функцію не виконує. Крім того,\~сума продажу\~майна у\~вищезазначених договорах\~зазначена 1\~000,00\~грн.\~(земельні\~ділянки)\~ та\~2\~000,00\~грн.\~(жилий\~будинок)\~відповідно,\~ однак\~у розписці\~ від\~04.12.2005\~року зазначено,\~що було\~передано \~12\~000\~грн.,\~тобто сума\~зазначена у\~розписці \~ не відповідає вартості спірного майна. Також судом було встановлено, що не заперечувалась сторонами по справі, позивач та відповідач після укладення договорів купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки користувались жилим будинком та земельними ділянками до того, як розлучилися. Відповідачем не було надано суду допустимих доказів того, що його мати [PERSON] відносилась до вищезазначених житлового будинку та земельних ділянок з грудня 2005 року, як до власних, користувалась ними, утримувала останні, сплачувала за них відповідні податки тощо. Крім того, постановою апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2018 року було скасовано рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 вересня 2017 року та ухвалено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання права власності відмовлено /а.с.89-92/. Так, в силу ч.4\~ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, судом встановлено, що житловий будинок та земельна ділянка були придбані під час перебування сторін у шлюбі, відтак діє презумпція спільності набуття майна, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Аналізуючи пояснення відповідача, свідків, суд приходить до висновку, що ці показання не можуть свідчити про купівлю житлового будинку та земельної ділянки відповідачем за його особисті кошти. Натомість, в судовому засіданні підтверджено той факт, що сторони мешкали разом на час купівлі спірного майна та продовжували проживати у придбаному будинку та користуватись земельною ділянкою перебуваючи у шлюбі. Тобто, аналізуючи у сукупності всі досліджені в судовому засіданні докази і документи, на теперішній час відповідачем ніяким чином не спростовано той факт, що спірний житловий будинок та земельна ділянка були придбані під час шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном. Згідно\~ст. 70 ч. 1 СК України,\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружина та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Належні, допустимі докази того, що між сторонами у цій справі існує будь-який шлюбний договір чи будь-яка домовленість відносно спірного майна відсутні. Статтями 60, частиною першою статті 70, частинами першою та другою статті 71СК України\~визначено порядок поділу майна подружжя. Таким чином, як позивачу так і відповідачу відповідно до вищевказаних норм законодавства належить право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та земельної ділянки. Отже,\~враховуючи,\~що спірний\~житловий будинок\~ та\~ земельна\~ділянка набуті\~сторонами за\~час шлюбу,\~вони є\~об`єктами\~спільної сумісної\~власності подружжя\~сторін,\~суд приходить\~висновку про\~їх поділ\~між сторонами,\~виходячи з\~правил рівності\~часток подружжя\~в спільному\~майні та\~визнання за\~ [PERSON] та [PERSON] право власності, а саме по Ѕ частці на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,4822 га з яких: 0,2500 га надані для обслуговування жилого будинку, 0,2322 га надані для ведення особистого селянського господарства, розташовані в [ADDRESS] . Крім того, суд вважає позовні вимоги в частині визнання за відповідачем права власності на телевізор та мебельну стінку «Вікторія» такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони були визнані відповідачем. Звертаючись до суду, позивач посилалась на придбання у період спільного проживання з відповідачем двох мотоблоків та мебельний м`який куток, однак, будь-яких доказів на придбання вказаного майна подружжям та перебування його у їхній власності не подала, не заявила клопотань про їх витребування, не повідомила причини неможливості подання таких доказів, хоч відповідач і заперечував дані обставини. Як з пояснень сторін, так і з матеріалів справи не можливо встановити, що дані мотоблоки та мебельний м`який\~куток були придбані подружжям за спільні кошти, коли саме були придбані, хто і як ними користується. Оскільки позивач не довела своїх позовних вимог, то в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Стосовно судових витрат, пов`язаних з оцінкою спірного нерухомого майна та наданням професійної правничої допомоги, слід зазначити наступне. Суд вважає,\~що понесені\~позивачем у\~зв`язку\~із проведенням\~оцінки майна,\~а саме\~:\~ 800\~грн.\~за \~висновок про\~вартість житлового\~будинку та\~1200\~грн.\~за висновок\~ про\~оціночну вартість\~земельних ділянок\~не підлягають\~стягненню з\~відповідача на\~користь позивача,\~виходячи з\~наступного. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до ч. 1\~ст. 74 ЦПК України\~спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Тобто, спеціаліст залучається для надання консультацій та технічної допомоги під час вирішення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням технічних засобів, та не має повноважень проводити оцінку майна, визначати його вартість. Крім того, спеціаліст призначається саме судом, а не стороною у справі. Доводи позивача про те, що витрати, понесені у зв`язку проведенням оцінки спірного майна, складання консультативних висновків, звітів про оцінку нерухомого майна, відносяться до витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, є необґрунтованими та такими, що суперечать цивільному процесуальному законодавству.\~\~ Частиною 1\~статті 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідача суму підтверджених витрат на правову допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 3000,00 грн., а також судовий збір в розмірі 543,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial