Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своєї позиції [PERSON] зазначила, що знаходиться з відповідачем у шлюбі з 03.10.1980 року. Від спільного життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що сумісне життя не склалося внаслідок непорозуміння, різних поглядів на шлюб та сімю. Шлюбні відносини між сторонами фактичного припинені з червня 1986 року, спільне господарство не ведеться. З огляду на викладене, подальше спільне життя і збереження сімї позивач вважає неможливим та просить розірвати шлюб з [PERSON] Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду предявленого до нього позову був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідач не зявилася до суду без поважних причин. З урахуванням заяви позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що є підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання\~ за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України). Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 03.10.1980 року, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії 1-ФП №301041, видане відділом реєстрації одружень міста Миколаєва, актовий запис №2410 (а.с.5). Від шлюбу сторонни неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сімю, непорозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. [PERSON] не бажає продовжувати шлюбні стосунки, вважає неможливим їх відновлення та не згодна на примирення у звязку з чим просить розірвати шлюб. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, перевіривши відповідність заявлених вимог чинному законодавству України, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та не відповідає засадам добровільності шлюбу, визначеним ст. 24 СК України, у звязку з чим шлюб має бути розірвано. Вимоги про поділ майна не заявлені. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 551 гривень 20 копійок.

Outcome: approved