Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати будинок № 2-Б по вул. П.Морозова (нині вул. [PERSON]) в м. Ніжині спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку будинку № 2-Б по вул. П.Морозова (нині вул. [PERSON]) в м. Ніжині; визнати недійсним договір дарування частки будинку посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу [PERSON] 10 жовтня 2007 року зареєстрований в реєстрі за № 1989 укладений між [PERSON] та [PERSON]. Заявлені вимоги позивачем мотивовані тим, що з 15.11.1986 року по 31.08.2001 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON]. Під час перебування в шлюбі 22.11.1999 року ними придбано будинок № 2-Б по вул. П.Морозова (нині вул. [PERSON]) в м. Ніжині, який був оформлений на [PERSON] отже вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки в будинку рівні по 1/2 в кожного. 31.10.2016 року [PERSON] помер. 04.11.2016 року вона звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, але отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії в звязку з тим, що шлюб з померлим було розірвано. Зі змісту постанови вона дізналась, що 1/2 частина спірного житлового будинку подарована [PERSON] його другій дружині [PERSON] на підставі договору дарування від 10.10.2007 року. За життя [PERSON] змінив паспорт в якому вже була відсутня відмітка про шлюб з позивачем і при укладенні договору дарування без її згоди та без її відома, уклав договір дарування спільного сумісного майна подружжя 1/2 частини спірного житлового будинку, щоб позбавити її права власності на вказане майно. Позивач у судовому засіданні пояснила, що в період шлюбу з [PERSON] ними було придбано житловий будинок по вул. П. Морозова 2б в м. Ніжині. У 2001 році при розлученні будинок не ділили між собою, а домовилися залишити дітям. До 2006 року вона користувалась будинком, обробляла земельну ділянку біля нього. З 2006 року в будинку почала проживати відповідачка разом з її колишнім чоловіком [PERSON]. Після смерті останнього у 2016 році, зясувалось, що він подарував 1/2 частину будинку відповідачці, а на момент оформлення договору дарування частки будинку, який вчинявся у 2007 році подав нотаріусу паспорт, в якому були відсутні відомості про перебування з нею у шлюбі на час придбання будинку. Після смерті [PERSON] зясувалося, що 1/2 частину будинку він подарував відповідачці, а на 1/2 частину склав заповіт на сина, а її частки як дружини з якою перебував у шлюбі на час укладення угоди, в будинку немає. Вважає це порушенням, тому просить визнати недійсним договір дарування частини будинку відповідачу та визнати за нею право власності на вказану частку. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила що є другою дружиною [PERSON], який помер у 2016 році. У 1999 році стосунки з першою дружиною не складалися, тому він за кошти, які дав брат придбав спірний будинок, який мав не придатний для проживання стан, а у 2001 році виписався з трьохкімнатної квартири в якій проживав з позивачкою та розлучився, давши можливість позивачці приватизувати квартиру лише на себе і дітей. Таким чином він розділив подружнє майно, тому перейшов жити в будинок, в якому не було навіть підлоги. За час їх сумісного проживання вона вкладала кошти в ремонт та облаштування будинку, у 2006 році вони зареєстрували шлюб, і продовжували вкладати кошти в будинок проживаючи в ньому разом. Покійний [PERSON] розпорядився спірним будинком, подарувавши 1/2 частину будинку їй, а на 1/2 частину склав заповіт на сина [PERSON], з яким вона підтримувала стосунки, інколи він у них ночував. Вважає позов необґрунтованим, просила відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснивши, що є сином позивачки, у спірному будинку не проживав, хоча інколи приходив переночувати. В будинку жив батько з відповідачкою. Оскільки мається заповіт на 1/2 частину будинку на нього, то після смерті батька він бажає там проживати. В задоволенні позову не заперечував. Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснивши, що є сином позивачки. В спірному будинку він не проживав, але памятає як мати обробляла там город. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON]В пояснив, що позивачка перебуваючи у шлюбі з [PERSON] придбали будинок по вул. П.Морозова 2б в м. Ніжині, у 2001 році вони розлучились. Придбаний будинок був придатний для проживання, між собою вони домовлялися, що будинок буде належати їх дітям. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що придбаний покійним [PERSON] будинок по вул. П.Морозова був у гарному стані, позивачка доглядала за будинком та обробляла город біля нього, хоча фактично проживала в [INFO]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що давав своєму брату, нині покійному [PERSON] гроші на придбання спірного будинку. Будинок був придбаний у занедбаному стані і він допомагав брату приводити його в порядок, ремонтував. Розраховувалась за роботу відповідачка. Позивачка вигнала брата з трьохкімнатної квартири і він жив у будинку з відповідачкою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його нині покійний брат [PERSON] придбав будинок, гроші на який давав йому старший брат [PERSON]. Будинок був непридатний для проживання. Позивачка не знала про його купівлю, бо стосунки між ними були складними. Після розлучення брата з позивачкою остання знайшла документи на будинок. У 2006 році, вже після розлучення з позивачкою [PERSON] почав відновлювати будинок, так як в ньому не в усіх кімнатах була підлога і допомагала йому в ремонті відповідачка, з якою він на той час проживав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає обставини придбання будинку позивачкою та її колишнім, нині покійним чоловіком [PERSON] Будинок вони купували для життя, хоча вони то сходились то розходились, однак діти потребували батьківської турботи, тому вони жили разом. Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. З копії свідоцтва про шлюб на а.с. 5 вбачається, що 15.11.1986 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. 22.11.1999 року [PERSON] придбано житловий будинок № 2-б розташований в м. Ніжині по вул. П.Морозова, що підтверджується договором купівлі - продажу будинку посвідченим державним нотаріусом Ніжинської міської нотаріальної контори [PERSON] (копія на а.с. 19). Згідно реєстраційного посвідчення Ніжинського МБТІ від 21.03.2000 року вказаний будинок вцілому зареєстрований на праві власності за [PERSON] (копія на а.с. 20). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 31.08.2001 року (копія на а.с. 16). Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з пунктом 1\~розділу VІІ «Прикінцеві положення» СК України\~цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. За положеннями ст. 16\~Закону України «Про власність»\~та ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України (далі\~КпШС України), які були чинними\~на час набуття [PERSON] права власності на\~житловий будинок, майно, нажите\~подружжям\~за\~час\~шлюбу, є його спільною сумісною\~власністю.\~Кожен\~з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі\~статтею 28 КпШС України\~в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (частина перша\~статті 29 КпШС України). Враховуючи, що будинок № 2-Б по вул. П.Морозова (нині вул. [PERSON]) в м. Ніжині придбаний під час шлюбу, вказана нерухомість є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], кожен з них є власником 1/2 частини вказаного будинку. За змістом частини першої статті\~203, частини першої статті\~215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину\~ЦК України\~та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 638\~ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.\~\~ Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст. 629, 638 ЦК України). Згідно із ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст. 719 ЦК України). Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст. 722 ЦК України). Виходячи з положень ст.ст. 203, 717\~ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Згідно ч.2\~ст.\~369\~ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до вимог ст. 65 СК України для укладення\~одним із\~подружжя договорів,\~які потребують\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~а також\~договорів стосовно\~цінного майна,\~згода другого\~з подружжя\~має бути\~подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Отже згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі. Згідно копії свідоцтва про шлюб на а.с. 93 зворот - 08.09.2006 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. Як встановлено судом між [PERSON] та [PERSON], укладено договір дарування за яким [PERSON] як дарувальник, передав у власність безоплатно обдаровуваній [PERSON] 1/2 частку будинку за адресою: Чернігівська область м. Ніжин вул. П.Морозова,2-б, договір посвідчено приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] 10 жовтня 2007 року зареєстровано в реєстрі за № 1989 (копія на а.с. 103). 02.11.2016 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть на а.с. 21. Постановою від 11.11.2016 року приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя на 1/2 частку житлового будинку № 2б по вул. Петра Прокоповича в м. Ніжині в звязку з тим що шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. На запит суду було надано копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 76-101) з якої вбачається, що спадкоємцями [PERSON] є його діти: [PERSON] та [PERSON], а також дружина [PERSON]. Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним \~та поділ\~спільного майна\~подружжя» від 21.12.2007 року № 11 вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України. На запит суду приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу [PERSON] надано всі матеріали та документи прийняті ним до уваги при посвідченні оспорюваного договору дарування (а.с. 102-112). Так на а.с. 107 міститься заява [PERSON] про те, що під час придбання будинку № 2б по вул. П.Морозова в м. Ніжині він в зареєстрованому шлюбі не перебував, осіб які б мали право на вказаний будинок в звязку з відчуженням ним 1/2 частини будинку, не має. Згідно правового висновку Верховного Суду України викладеного в постанові від 05.07.2017 року укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Згідно ст.\~387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.\~Статтею 330 ЦК України\~передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 цього Кодексу\~майно не може бути витребуване у нього. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини першої\~статті 388 ЦК України). Як встановлено судом відповідач [PERSON] знала про те, що спірний будинок був придбаний дарувальником під час перебування в шлюбі з позивачем, під час нотаріального посвідчення оспорюваного правочину [PERSON] ввів в оману нотаріуса повідомивши письмово останнього, що на час придбання будинку в шлюбі не перебував, вказані підстави дають змогу суду прийти до висновку, що оспорюваний правочин є недійсним та поновити права позивача на захист порушеного права власності на 1/2 частину будинку, яка є спільною сумісною власністю подружжя, та без її згоди відчужена [PERSON] Заява про застосування строку позовної давності подана представником відповідача не заслуговує на увагу, зважаючи на те, що про порушення свого права позивач дізналась лише 11.11.2016 року з постанови нотаріуса, а до суду за захистом своїх прав звернулась 20.03.2017 року, що вбачається з поштового штемпеля суду на а.с. 4 та узгоджується з вимогами ст.29 КпШС та ст. 257 ЦК України. З огляду на викладене заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України враховуючи, що вимоги позивача задоволені в повному обсязі при подачі позову нею сплачено судовий збір в загальному розмірі 1280 гривень з кожного з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 426,66 гривень судового збору.

Outcome: approved