Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач звернувся у травні 2013 року до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості зі штрафів за договором іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на те, що 28.01.2008 року між ним та ТОВ «Граніти Дніпра» було укладено кредитний договір № КГ-252Д, згідно якого позивач надав кредит у розмірі 540000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,6% на рік з кінцевим терміном повернення 28.07.2008 року. Додатковою угодою № 1 від 28.07.2008 року встановлена плата за користування кредитом у розмірі 15,6% річних з кінцевою датою повернення суми кредиту 28.01.2009 року. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки № ДІ-252 від 30.01.2008 року, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку площею 0,1399 га в межах згідно плану, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого підсобного господарства за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Зеленоградська, буд. 21. Відповідно до п. 20.1 договору іпотеки іпотекодавець зобовязується застрахувати предмет іпотеки на повну його вартість. Відповідач порушив вимоги даного пункту договору, предмет іпотеки не застрахував, тому зобовязаний сплатити штраф у розмірі 30% від договірної ціни вартості предмету іпотеки у розмірі 529871,10 грн. Відповідно до п. 20.3 договору іпотеки відповідач взяв на себе обовязок не здійснювати будівництво на земельній ділянці будь-яких обєктів нерухомості без отримання письмового дозволу іпотеко держателя. На земельній ділянці знаходився будинок площею 77,3 кв. м. Відповідач порушив умови договору та здійснив будівництво будинку площею 477,7 кв. м. Пунктом 22 договору іпотеки передбачено, що у випадку порушення цієї умови договору іпотекодавець зобовязаний сплатити штраф у розмірі 25% від договірної вартості предмет іпотеки, а саме 441559,25 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача за договором іпотеки складає 971430,35 грн. Виконання зобовязань за договором іпотеки було забезпечено договором поруки № 148 від 16.01.2012 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк». Відповідно до п. п. 1,2 договору поруки ПАТ «Акцент-Банк» відповідає перед позивачем за виконання обовязків за договором іпотеки, в тому числі винагород, штрафів, пені та інших платежів. Просили стягнути з [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість зі штрафів за договором іпотеки № ДІ-252 від 30.01.2008 року у сумі 971430,35 грн. та покласти на відповідачів судові витрати. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені. Ухвалою суду від 24.06.2014 року заочне рішення суду від 08.07.2013 року було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» при новому розгляді справи підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.11.2015 року було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» штраф за договором іпотеки № ДІ-252 від 30.01.2008 року в розмірі 529871,10 грн. 04.11.2015 року була проведена державна реєстрація припинення юридичної особи ТОВ «Граніти Дніпра» в результаті ліквідації. У випадку припинення зобовязань за кредитним договором внаслідок ліквідації боржника, припиняється договір іпотеки. Штраф у розмірі 441559,25 грн. не може бути стягнуто з відповідача, оскільки станом на дату укладання договору іпотеки на земельній ділянці за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Зеленоградська, буд. 21 знаходився будинок площею 477,7 кв. м., тобто відповідачем не було здійснено жодне будівництво без згоди іпотеко держателя. Про укладання позивачем договору поруки з ПАТ «Акцент-Банк» [PERSON] нічого не було відомо. Крім того, вимоги до юридичної особи ПАТ «Акцент-Банк» підлягають розгляду у господарському суді, а не в суді загальної юрисдикції Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ КБ «Акцент-Банк» у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 січня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Граніти Дніпра» було укладено договір № КГ-252Д, згідно якого позивач надав кредит у розмірі 540000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,6% на рік з кінцевим терміном повернення 28.07.2008 року. Додатковою угодою № 1 від 28.07.2008 року встановлена плата за користування кредитом у розмірі 15,6% річних з кінцевою датою повернення суми кредиту 28.01.2009 року. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки № ДІ-252 від 30.01.2008 року, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку площею 0,1399 га в межах згідно плану, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого підсобного господарства за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Зеленоградська, буд. 21, яка належить [PERSON] на праві власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 049960. Земельна ділянка була передана в іпотеку з усіма її приналежностями. Відповідно до п. 12 договору іпотеки заставна вартість предмету іпотеки склала 1766237 грн. Згідно п. 20.1 договору іпотеки іпотекодавець зобовязується застрахувати предмет іпотеки на повну його вартість, що зазначена в п. 12 договору іпотеки, обовязок застрахувати предмет іпотеки виникає у день укладання договору. [PERSON] в порушення вимог даного договору іпотеки обовязок застрахувати предмет іпотеки не виконав, що встановлено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.11.2015 року у справі № 206/4989/14-ц. Пунктом 20.1 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення вимог договору щодо обовязку застрахувати предмет іпотеки, іпотекодавець зобовязаний сплатити на користь іпотеко держателя штраф у розмірі 30% від договірної вартості предмету іпотеки. Відповідно розмір штрафу складає 529871,10 грн. Саме таку суму штрафу було стягнуто з [PERSON] згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.11.2015 року у справі № 206/4989/14-ц, яке було залишено без змін згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.01.2016 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, не підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача штраф у розмірі 529871,10 грн. за порушення вимог п. 20.1 договору іпотеки. Згідно п. 20.3 договору іпотеки [PERSON] взяв на себе обовязок не здійснювати будівництво на земельній ділянці будь-яких обєктів нерухомості без отримання письмового дозволу іпотекодержателя. У випадку порушення цієї вимоги, іпотекодавець зобовязується сплатити на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 25% від договірної вартості предмету іпотеки, а саме 441559,25 грн. За твердженням позивача, [PERSON] було проведено без дозволу позивача самовільне будівництво житлового будинку площею 477,7 кв. м. Однак, як вбачається з технічного паспорту на будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Зеленоградська, буд. 21 станом на 2006 рік на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки, знаходився житловий будинок літ. А-2 загальною площею 477,7 кв. м. Тобто на дату укладання договору іпотеки - 30.01.2008 року на земельній ділянці знаходився житловий будинок загальною площею 477,7 кв. м., а не 77,3 кв. м., як стверджує позивач. Представник позивача у судовому засідання не надала суду доказів того, що у договорі іпотеки було зазначено площу житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, - 77,3 кв. м. Таки чином, у судовому засіданні не було встановлено порушення відповідачем [PERSON] вимог п. 22 договору іпотеки. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача штрафу у розмірі 441559,25 грн. Виконання зобовязань за договором іпотеки № ДІ-252 від 30.01.2008 року було забезпечено договором поруки № 148 від 16.01.2012 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк». Відповідно до розяснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Пунктом 15 даної Постанови визначено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає закриттю, повідомивши позивача, що розгляд даних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати з відповідачів не стягуються.

Outcome: dismissed