overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 27.10.2005 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, у звязку з чим вони припинили спільне проживання. Відповідач інтересами сімї не цікавиться і шлюб носить формальний характер. Через це просить шлюб розірвати, а судові витрати покласти на відповідача. Після розірвання шлюбу просить змінити їй прізвище на дошлюбне Пирьова. Позивач письмово повідомила про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся\~належним чином, про причини неявки не повідомив, будь яких\~клопотань або заперечень з приводу предявлених вимог суду не подав. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.\~ Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 27.10.2005 року, який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції в Житомирській області, актовий запис № 486. Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає підтримувати з відповідачем подружніх стосунків. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України. Позивачем сплачено судовий збір при подачі позовної заяви в розмірі 640 гривень. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 28.04.2001 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. Останнім часом у сім`ї часто виникають суперечки, які відбуваються у присутності дітей. Вважає, що подальше перебування у шлюбі з відповідачем неможливе. Примирення між ними вважає шкідливим для відносин і шкодить психологічному стану дітей. Просить шлюб розірвати. 21.09.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено\~відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову.\~Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 27.10.2020 року. У встановлений строк відповідач відзив на позов та будь-яких клопотань чи заяв, пов`язаних з розглядом справи, не подав. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 28.04.2001 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №109. Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 28.04.2012 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Одруження виявилось невдалим. Останнім часом в сім`ї постійно виникають сварки; кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Зазначене призвело до припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому просить шлюб розірвати. Одночасно просила стягнути з відповідача понесені судові витрати. 22.06.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 28.08.2020 року. У встановлений строк відповідач відзив на позов та будь-яких клопотачи чи заяв, пов`язаних з розглядом справи , не подав. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 28.04.2012 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Бердянському району реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №15. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Спір про визначення місця проживання дитини не порушувався. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 30.08.2003 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу дітей не мають. Спільне життя не склалося через те, що вони не зійшлись характерами, поглядами на життя. Вони втратили один до одного почуття кохання, поваги та взаєморозуміння. З серпня 2006 року спільно не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Зареєструвати розірвання шлюбу через органи РАЦСу не є можливим, оскільки відповідач не виходить на зв`язок, і місце його перебування їй невідомо. Подальше подружнє життя є неможливим, шлюб існує лише формально, тому просить шлюб розірвати. 18.06.2021 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Про розгляд справи у спрощеному провадження повідомлялось шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду, оскільки встановити місце реєстрації не виявилось можливим. У встановлений строк відзив на позов та будь які клопотанняь, пов`язані з розглядом справи, не надійшли. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 30.08.2003 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міського управління юстиції в Житомирській області, актовий запис № 324. Від подружнього життя сторони дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що згідно свідоцтва про право власності від 03.09.2014 року № 26325141 їй на праві приватної власності належить житловий будинок №17 по вул. Будівельній в с.Горщик Коростенського району Житомирської області, загальною площею 72,1 кв.м. Згідно свідоцтва про право власності від 23.11.2015 року №48149579 їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1628 га, кадастровий номер 1822381201:01:002:0117. Даний факт підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.04.2016 року. Вищевказані документи на даний час втрачені і відновити їх в позасудовому порядку вона не має можливості, тому просить рішенням суду визнати за нею право власності на житловий будинок №17 по вул. Будівельній в с.Горщик Коростенського району Житомирської області та на земельну ділянку площею 0,1628 га, кадастровий номер 1822381201:01:002:0117. Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності, у звязку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку №17 по вул. Будівельна в с.Горщик Коростенського району Житомирської області та земельної ділянки кадастровий номер 1822381201:01:002:0117, площею 0,1628 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що стверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Документи, які стали підставою для реєстрації речових прав на вищевказане майно, позивачем втрачено, про що зроблено повідомлення в засобах масової інформації. З інформації, наявної в листі Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 28.02.2017 року, слідує про неможливість видачі дублікатів свідоцтв про право власності на майно. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що позивач позбавлена можливості в позасудовому порядку відновити втрачені правовстановлюючі документи на належне їй нерухоме майно, тому на підставі вищевказаної норми Закону позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Протягом останніх років вони разом не проживають, шлюбні відносини між ними припинено. На даний час між ними відсутнє порозуміння, любов та повага, що є складовою сім`ї. У відповідача власні погляди на життя, будь-яких дій, які б свідчили про його бажання повернутись до сім`ї він не робить. Збереження сім`ї неможливе і суперечить їхнім інтересам, а тому примирення неможливе. У зв`зку з наведеним просить шлюб розірвати. 15.12.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Рекомендоване повідомлення отримане відповідачем 22.01.2021 року. У встановлений строк відповідач відзив на позов та будь-яких клопотань чи заяв, пов`язаних з розглядом справи, не подав. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 23.09.2006 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1862. Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не порушувався.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що являється власником квартири [ADDRESS]. В даному житловому приміщенні зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який з 20 листопада 2016 року в квартирі не проживає. Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивач письмово повідомила про розгляд справи у її відсутності. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житловим приміщенням, а саме квартирою №5 в будинку №31-а по вул.Горького в м.Коростені Житомирської області. Згідно витягу про державну реєстрацію прав приватизована трьохкімнатна квартира №5, розташована в будинку №31-а по вул.Горького в м.Коростень Житомирської області належить на праві власності [PERSON], яка є дочкою позивача. У вищевказаній квартирі з 18.11.2015 року зареєстрований відповідач, що стверджується довідкою КВЖРЕП №4. Підставою позову позивач зазначила ч.2 ст.405 ЦК України. Так, частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. При цьому статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Однак, як випливає з матеріалів справи право власності на нерухоме майно, з приводу якого порушено спір, за позивачем не зареєстровано, власником квартири є [PERSON]. Зміст позовної заяви не містить посилань на те, що позивач діє в інтересах неповнолітньої дитини, яка є власником майна, а також, що є реальна небезпека порушення прав власності чи законного володіння останньої зі сторони відповідача, навпаки, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на себе, як на власника квартири, та на порушення відповідачем своїх прав. Враховуючи наведене підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила поділити між сторонами сумісно набуте майно, визнавши за позивачем право власності на ? частку домоволодіння №31 по вул. Дивізіонна у м. Дніпро.В обґрунтування позову зазначила, що 27 січня 1979 року вона з відповідачем уклала шлюб, який 14 листопада 2016 року було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська. Позивач зазначає, що перебуваючи у шлюбі, вони з відповідачем придбали за сумісні гроші домоволодіння №31 по вул. Дивізіонна у м. Дніпропетровську, яке на той час було вирішено оформити право власності на відповідача. Позивач вважає, що оскільки ніякого договору про набуте майно між сторонами не було, воно належить сторонам у рівних частинах, а саме по ? частки кожному. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні фактичні обставини. 27 січня 1979 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2016 року розірвано (а.с.9, 10). У період шлюбу на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 12 листопада 1987 року відповідач набув право власності на домоволодіння №31 по вул. Дивізіонній у м. Дніпропетровську (а.с.4). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Суд,

Outcome: approved