Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернувшись з позовом до суду, остаточно наполягав на поновленні його на посаді майстра лісу обходу №1 Красноокнянського лісництва Державного підприємства «Котовське лісове господарство»; на стягненні з відповідача на свою користь весь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2015 року по день поновлення на роботі. Свої вимоги стосовно зазначених ним наказів від 08 травня 2012 року № 36, від 18 червня 2012 року № 153, від 20 серпня 2012 року № 208 просив не розглядати, але при цьому - скасувати наказ від 18 березня 2013 року № 41-к яким було його звільнено з роботи. Вважав своє звільнення підсумком особистого ставлення до себе з боку адміністрації відповідача. Стверджував, що реально виконував свої трудові обовязки, у період з 15 лютого 2013 року по 15 березня 2013 року перебував на робочому місці. Представник відповідача позов не визнав, вважаючи, що звільнення позивача було здійснено з дотриманням всіх норм КУпАП України за скоєння позивачем дійсного прогулу у період у період з 15 лютого 2013 року по 15 березня 2013 року та за неналежне виконання ним своїх службових обовязків. Представник третьої особи, в судовому засіданні, підтримала позицію представника відповідача. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зазначили, що позивач спочатку підписав акт прийому-передачі обходу урочища «Капріон» ДП «Котовське лісове господарство», але, не погодившись з тим, що йому не дають житла на території «кордону лісника», знищив акт, а складений повторний акт про прийняття лісу взагалі не підписував. При цьому, свідок [PERSON] пояснив, що не підписавши акт прийому-передачі лісового масиву, позивач фактично не приступив до роботи. Після не підписання акту особисто він бачив кілька разів позивача на урочищі «Каприон» на велосипеді. Свідок [PERSON] підтвердив,що він дійсно у 2012-2013 роках працював робочим у відповідача, знає позивача, але про обставини його звільнення з роботи нічого не знає. Вислухавши сторін, свідків, дослідивши представлені докази, суд дійшов до наступного. Судом достеменно встановлено, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2013 року позивача поновлено на посаді майстра лісу обходу №1 Красноокнянського лісництва ДП «Котовське лісове господарство» (а.с. 9-10). На виконання рішення суду було видано відповідний наказ № 18-к від 07 лютого 2013 року, з цією ж датою поновлення. Крім того, встановлено, що акт прийому-передачі лісового масиву обходу № 1 урочища «Капріон» станом на 15 лютого 2013 року з 01 по 08 квартали площею 452 га позивач не підписав, зазначивши у ньому 18 лютого 2013 року причину неприйняття лісового масиву не надання йому житла (а.с. 56). 22 лютого 2013 року лісничим Красноокнянського лісництва [PERSON] було складено рапорт про відсутність позивача на роботі з 18 по 22 лютого 2013 року (а.с.50). Згідно щоденника № 10 про приймання робіт по заготівлі (вивезенню) лісопродукції з 10 березня по 29 березня 2013 року посадові обовязки [PERSON] з 15 березня 2013 року виконував [PERSON], що вбачається з табеля обліку робочого часу (а.с.53-55). Згідно протоколу засідання профкому ДП «Котовське лісове господарство» від 13 березня 2013 року № 2 було надано згоду адміністрації ДП «Котовське лісове господарство» на звільнення позивача із займаної посади майстра лісу обходу №1 Красноокнянського лісництва з 18 березня 2013 року за п.п. 3,4 ст. 40 КЗпП України (а.с.128-130). Наказом від 18 березня 2013 року № 41-к його було звільнено з займаної посади за зазначеними нормами КЗпП України, тобто неналежне невиконання виконання своїх обовязків та прогул. 20 березня 2013 року складено акт про відмову [PERSON] ознайомитись з наказом про звільнення від 18 березня 2013 року № 41-к під підпис, який позивач забрав із собою з метою отримання ради адвоката (а.с.51). Тоді ж було складено акт про відмову [PERSON]І від отримання своєї трудової книжки (а.с.52). Саме ці обставини і були підставою для звільнення позивача за п.п. 3,4 ст. 40 КЗпП України з 18 березня 2013 року. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір може бути розірвано у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього вже застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Частиною 1 ст. 147 КЗпАп України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути засновано тільки один із заходів стягнення: або догана або звільнення. Як встановлено та підтвердженно матеріалами справи 12 вересня 2012 року позивача вже звільняли за п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі тих самих наказів від 08 травня 2012 року № 136 та від 18 червня 2012 року № 153. Але, рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2013 року його було поновлено на роботі на цій же посаді. Тобто, суд не дійшов до висновку про обґрунтованість звільнення. Дана обставина встановлена судовим рішенням, що має чинну силу і осопрювана бути не може. Частиною 2 ст. 149 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. А тому, звільнення позивача за п. 3 ч. 1 ст. 40 ККЗпП України на підставі тих ж самих наказів та за ті ж самі дисциплінарні проступки, які вже були підставою для звільнення та за якими у подальшому [PERSON] було поновлено на посаді, неможливо вважати обґрунтованим та законним. Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений термін, а також строковий трудовий договір до закінчення терміну його дії можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадку прогулу, тобто, відсутності на роботі більше 3-х годин протягом робочого дня без поважних причин. Відповідач, повязав звільнення позивача з роботи та застосував до нього крайній захід дисциплінарного стягнення у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин своїх трудових обовязків та прогулом одночасно, що є взаємовиключним. Разом з тим, суд вважає можливим не розглядати позовні вимоги стосовно скасування наказів від 08 травня 2012 року № 136, від 18 червня 2012 року № 153, від 20 серпня 2012 року № 208, враховуючи власну заяву позивача. Таким чином, встановивши викладені вище обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову у його зменшеному вигляді. Згідно положено ст. 237 КЗпП України, суд у разі встановлення обставин неправильного звільнення працівника з роботи, повинен зобовязати посадову особу, що винна у незаконному звільненні працівника, відшкодувати підприємству, установі, організації заподіяну шкоду. Тому суд, встановивши незаконність звільнення з роботи [PERSON] застосовує зазначену норму права щодо третьої сторони, яка не заявляє своїх позовних вимог на боці відповідача.

Outcome: approved