Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом який мотивувала тим, що рішенням Чорнухинського районного суду від 18 червня 2013 р. з відповідача стягуються аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей - дочки [PERSON], [INFO], синів [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно починаючи з 15 травня 2013 року до досягнення повноліття дітей. Посилаючись на те, що даний розмір аліментів є недостатнім, а відповідач приховує дійсний розмір своїх доходів, аліментів не сплачує та не бере участі у додаткових витратах, просить суд змінити розмір аліментів шляхом способу їх присудження, а саме з твердої грошової суми в розмірі 500 грн. на частку від заробітку (доходу) відповідача в розмірі 1/3 частини його щомісячного доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину, починаючи з 23.04.2015 р. і до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі і суду пояснила, що у зв'язку з навчанням та хворобами дітей витрати на дитину потребують збільшенню, а тому аліменти у визначеному рішенням Чорнухинського районного суду від 18 червня 2013 р. розмірі в 500 грн. не забезпечують їх належного утримання. Вважає, що відповідач приховує дійсний розмір своїх доходів, оскільки подарував їх доньці планшет вартістю 2500 грн., забезпечує своє існування, але має заборгованість за аліментами, яка ним була частково погашена. Посилаючись на зазначені обставини під час судових дебатів просила суд змінити розмір визначених за рішенням суду аліментів і ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання його неповнолітніх дітей у розмірі по 300 грн. на кожну дитину щомісячно. Відповідач позов визнав повністю і суду пояснив, що офіційно ніде не працює, отримує нерегулярні, мінливі заробітки, розмір яких не приховує. Дійсно він купив доньці [PERSON] планшет в розстрочку за усною домовленістю з продавцем, так як обіцяв своїй дитині подарувати його на її день народження. Крім того, за згодою з позивачем на теперішній час їх донька проживає у нього, у зв'язку з чим ним придбано мультиварку та пральну машину. За таких обставин і має заборгованість за аліментами, яку він частково погасив. Ухвалою від 13.05.2015 р., постановленою під час попереднього судового засідання, судом відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову [PERSON], оскільки таке визнання позову суперечить вимогам закону. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14, який згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів, враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з приписами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною четвертою ст.60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином цивільно-процесуальне законодавство України покладає на позивача обов'язок довести наявність обставин, передбачених у ст.192 СК України, які є підставою для задоволення позову та збільшення розміру аліментів. Як вбачається з матеріалів справи і не оспорювалось сторонами те, що відповідач є батьком дітей - [PERSON], [INFO], Максима, [INFO]. та [PERSON], [INFO], на утримання яких він з 15.05.2013 року на користь матері дитини, позивача у справі, сплачує аліменти за рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 18.06.2013 року в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с. 9, 11). Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження з твердої грошової суми та визначення аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, [PERSON] не надала жодних доказів, які підтверджують той факт, що [PERSON] офіційно працевлаштований, має стабільний регулярний дохід, працює та отримує заробітну плату. Крім того, відсутні і докази того, що змінився матеріальний стан платника чи отримувача аліментів, а також стан здоров'я когось з них. Згідно з наданими позивачем довідками вона проживає з її чотирьма дітьми, батьком трьох з яких є відповідач, працює і отримує заробітну плату за жовтень 2014 р. по березень 2015 р. в розмірі 7 806 грн, та державну соціальні допомогу малозабезпеченим сім'ям за жовтень 2014 р. по квітень 2015 р. в розмірі 25 134,68 грн. (а.с.12,16). За таких обставин, оскільки ст.183 СК України застосовується, якщо особа з якої стягуються аліменти, має постійний заробіток, а у справі відсутні докази про офіційне працевлаштування відповідача та наявності у нього постійного заробітку, то правових підстав для зміни виду стягнення з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) немає. З наведеного вбачається, що позивач не довела ті обставини, на які вона посилається в своєму позові, як на підставу своїх вимог і вони не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а тому в задоволенні таких позовних вимог слід відмовити. При цьому позивач не позбавлена можливості, у разі зміни матеріального стану відповідача у бік поліпшення, звернути з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того, судом позивачу судом роз'яснювалось її право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, а до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Таким право [PERSON] не скористалась: письмової заяви про зміну предмет або підставу позову до початку розгляду судом справи по суті не подавала, про збільшення або зменшення розміру позовних вимог протягом усього часу розгляду справи до судових дебатів, під час яких згідно з ч.8 ст.193 ЦПК України не можна збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог, не заявляла. Також необхідно зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Разом з тим позовна заява не містять вимог про стягнення з відповідача додаткових коштів, що викликано особливими обставинами. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність достатніх доказів, які підтверджують підстави позову, а тому у його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed