Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 110 000 грн., як такі, що набуті без достатньої правової підстави, а також понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що в червні 2011 року вона звернулась до відповідача з метою укладення договору поставки комплектуючих частин продукції, а саме продукції ВКС зовнішніх несучіх стін, внутрішніх несучіх стін міжповерхових перекриттів, покрівельної форми та з'єднувальних матеріалів, а також здійснення якісного монтажу житлового будинку. Кінцевою ціллю монтажу поставлених комплектуючих було будівництво каркасного житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. В якості попереднього виконання зобов'язання вона внесла до каси відповідача 110 000 грн., підписання договору планувалось після складення тексту договору відповідачем. На підтвердження внесення готівки відповідачем видано їй квитанцію до прибуткового касового ордеру від 05.07.2011 року №1/07. Підставою зарахування коштів зазначено договір №07-0611 від 07.06.2011 року, якого вона не підписувала та не укладала. Таким чином, оскільки договір між сторонами так і не було укладено, вважає, що відповідачем грошові кошти в розмірі 110 000 грн. набуто без достатньої правової підстави, тому звернулась до суду з цим позовом. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «БР Україна» є суб'єктом господарювання з видом економічної діяльності - неспеціалізована оптова торгівля. В якості доказу внесення грошових коштів до каси відповідача, позивачем надано фотокопію квитанції №1/07 від 05.07.2011 року про сплату 110 000 грн. з метою попередньої оплати договору №07-0611 від 07.06.2011 року. Копії зазначеного договору №07-0611 від 07.06.2011 року позивачем не надано, з посиланням на його не укладення, а лише формальне зазначення в квитанції №1/07 від 05.07.2011 року як підстави прийняття грошових коштів. З позовної заяви вбачається, що волевиявлення позивача було направлено на укладення договору поставки та встаткування каркасного житлового будинку за адресою: [ADDRESS], для чого і зверталась до відповідача. Доказів звернення до відповідача з досудовою вимогою про спонукання до укладення договору та його виконання позивачем не надано, так само, як і не надано доказів досудового врегулювання спору з приводу повернення грошових коштів в розмірі 110 000 грн. Крім того, оригіналу квитанції №1/07 від 05.07.2011 року позивачем не надано, з фотокопії не вбачається можливим встановити достовірність відтиску печатки на квитанції. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За таких обставин, суд доходить висновку про передчасність та недоведеність позовних вимог [PERSON], яка до відповідача з досудовою вимогою не зверталась, а отже її право ще не порушено, то в позові слід відмовити в повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed