Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду 27.07.2020 року з відповідним позовом. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, що зареєстрований Відділом державної реєстрації акті цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції від 20.08.2011 року, актовий запис №1150, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову посилалась на те, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем, від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей, протягом останніх декількох років з чоловіком стосунки розладились, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки, у них різні погляди на життя, вони втратили один до одного відчуття любові та поваги. Вже тривалий час, кожен з подружжя, живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування, шлюб існує формально, примирення не можливе, вони втратили один до одного відчуття любові та поваги. З 16.03.2020 року шлюбних стосунків не підтримують. Окрім того, їх спільні діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, матеріальної допомоги відповідачем у добровільному порядку не надається, зазначала, що відповідач є працездатною людиною, офіційно працює водієм в ПрАТ «Хладопром», для гармонійного та нормального розвитку дітей, просила присудити до стягнення аліменти в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину. Відповідачем подано до суду відзив, в якому посилався, що обставини розірвання шлюбу, що зазначені позивачем, повністю не відповідають обставинам справи. Підставою неповаги та різних поглядів на життя є його робота водія, яка на думку позивачки має недостатню заробітну плату. Твердження позивача, що його присутність суперечить інтересам дітей - розвиватись фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи і гідності, є просто помстою позивачки за її нездійсненні мрії про красиве життя. Він дуже любить дітей, але місце знаходження дітей йому не відомо, позивачка повідомила, що він дітей не побачить. В розладі сім`ї вони винні обидва, діти відношення до цього не мають, вважав, що позов в частині розірвання шлюбу необхідно задовольнити, але змінивши підстави розладу сім`ї. Що стосується стягнення аліментів, зазначав, що позивачем не доведено доказів проживання дітей з нею. Також, не враховано при визначенні розміру аліментів, те що він дійсно працює, надає допомогу своїм непрацездатним батькам, яка складає 1712 гривень на обох батьків щомісячно, які сплачує він, а другу половину прожиткового мінімуму сплачує його брат, та враховуючи розмір його заробітної плати у разі стягнення з нього 4000 гривень аліментів, сплати ним допомоги батькам, щомісячно розмір відрахувань буде складати більше ніж 70% його доходу, що порушує вимоги ст.128 КЗпП України. Оскільки він працює, враховуючи обов`язок надання ним допомоги непрацездатним батькам, вважав, що аліменти на дітей слід стягувати у частці в розмірі 1/3 частки, та після надання позивачем доказів щодо проживання дітей з нею. Позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що після реєстрації шлюбу родина проживала спільно в квартирі [ADDRESS] , що на той момент належала дідусеві позивачки, на теперішній час власником квартири є мати позивачки, після того, як припинились стосунки, [PERSON] пішов проживати в інше місце, вона разом із дітьми залишилась проживати в квартирі. Діти за вказаною адресою перебувають під наглядом дитячого лікаря, син відвідує дитячий садок, донька - школу та спортивний клуб. Батьки відповідача дійсно є пенсіонерами, але при цьому, мати відповідача працює, а батько відповідача, фактично проживає в будинку релігійної громади у Будинку молитви та перебуває на утриманні цієї громади, зазначені обставини свідчать про не перебування батьків відповідача на його утриманні. Окрім того, відповідач має неофіційні доходи, які вносить на накопичувальний рахунок у «Альфа-Банк», цей рахунок був відкритий під час спільного проживання однією сім`єю з метою накопичення коштів для придбання автомобілю. Також просила врахувати, що визначений позивачем розмір в 1/3 частину від його заробітку що буде складати в сумарному вигляді приблизно 36 гривень на день, не надасть можливості повноцінно навіть прогодувати дитину. Відповідачем подано заперечення в порядку ст.180 ЦПК України, в яких він зазначав, що позивачем не надано доказів проживання дітей з нею, надані довідки з мед закладу, закладів освіти не можуть бути доказом проживання дітей за адресою позивачки. Заперечував проти наявності у нього інших доходів, окрім заробітної плати, зазначав, що працює зранку до ночі, саме позивачку не влаштовував розмір його заробітної плати, в той час як сама позивачка не надала суду доказів розміру її доходу, хоча працює офіційно. Позивачем збільшено позовні вимоги, шляхом подачі відповідної заяви. В поданій заяві позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, стягнути на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття кожною дитиною, а також стягнути додаткові витрати в сумі 1000 гривень щомісячно на утримання доньки [PERSON] . В обґрунтування потреби в додаткових витратах зазначено, що [PERSON] відвідує Харківській міський спортивний клуб «Рапід», в якому займається сучасними естрадними танцями, є переможницею та призером національних та міжнародних змагань, для її тренування та участі в змаганнях є потреба в придбанні спеціального одягу, участі в змаганнях потребують витрат на поїздки у інші міста, країни, її харчування та витрати на проживання. Орієнтовний розмір на місяць складає 3000 гривень. В судовому засіданні представник позивача доводи позову підтримав в повному обсязі, просив врахувати подану ними відповідь на відзив. Зазначав, що позивач просить розірвати шлюбу, стягнути аліменти з відповідача саме в твердій грошовій сумі, розмір визначений нею з урахуванням потреб дітей, також пояснив, що позивач офіційно працює, але розмір її доходів йому не відомий, всі докази ними були надані до суду. Донька сторін займається танцями, в місяць в середньому витрачається по 3000 гривень на її творчі здібності, на поїздки, костюми, оскільки в оплаті цих витрат також допомагає її мати, просили стягнути з відповідача 1000 гривень щомісячно. В судовому засіданні відповідач проти вимог про розірвання шлюбу не заперечував, зазначав, що не наполягає на своїй позиції викладеній у відзиві, це питання вже вирішено, просив врахувати його майновий стан при визначенні розміру аліментів, він офіційно працює, має на утриманні батьків пенсіонерів, сплачує щомісяця матері грошові кошти для оплати комунальних послуг, оскільки двоє неповнолітніх дітей зареєстровані в квартирі матері. Готовий сплачувати аліменти відповідно до закону в 1/3 частці від його заробітку. Не заперечував, що донька займається танцями, витрати на придбання костюмів, поїздок, відвідування спортивної школи дуже значні, але готовий нести витрати в розмірі 500 гривень. Пояснив, що він має лише дохід у вигляді заробітної плати та рахунок, на який посилається позивач, є зарплатним. Власності він не має. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач у справі [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована [ADDRESS] на момент подачі позову, наразі зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту. Відповідач [PERSON] , [INFO] , місце народження м.Баку, зареєстрований [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту, працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фабрика морозива Хладопром» з 28.03.2018 року водієм, загальна сума доходу за період з березня по серпень 2020 року становить 47128,41 гривень, що підтверджується копією довідки про доходи. Доводи сторони позивача щодо наявності у відповідача інших доходів, окрім заробітної плати, а саме накопичувального рахунку в «Альфа-Банк», не були підтверджені належними доказами, відповідач проти наявності у нього інших доходів окрім зарплати, заперечував. Сторони у справі перебувають у шлюбі, що зареєстрований 20.08.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1150. Прізвище до шлюбу позивачки « [PERSON] ». Оригінал свідоцтва про шлюб долучений до справи. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про народження дітей. Неповнолітні [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, є зареєстрованими за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Реєстру територіальної громади. Як вбачається з досліджених судом довідки КНП «Міська дитяча поліклініка №23» ХМР, довідки Харківського міського спортивного клубу «Рапід», а також копією акту про постійне місце проживання без реєстрації за адресою [ADDRESS] , від 28.09.2020 року, за підписами сусідів будинку, фактично постійно проживають за адресою [ADDRESS] , без реєстрації [PERSON] та її діти [PERSON] , [PERSON] . Тому, суд не погоджується із доводами відповідача, що факт проживання неповнолітніх дітей із матір`ю не підтверджений. Батьками відповідача є [PERSON] , [PERSON] , що є зареєстрованими за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, довідкою Реєстру територіальної громади, є пенсіонерами за віком довічно, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень. За інформацією ОЖК «Круг» від 23.10.2020 року [PERSON] з 2006 року працює майстром. Відповідач в судовому засіданні не заперечував, що мати дійсно окрім пенсії отримує заробітну плату, а батько фактично в квартирі не проживає. З урахуванням досліджених обставин у справі суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки в ході засідання встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що мають істотне значення. Як вбачається із змісту позову та поданого відповідачем відзиву шлюбні стосунки між подружжям припинено, сторонами не заперечувалось, що вони мають різні погляди на спільне сімейне життя, з викладенням кожним із подружжя свого погляду на причину припинення шлюбу, але при цьому суд враховує, що на примирення сторони не згодні, фактично стосунки припинені, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Враховуючи наведене, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд вважає, що вимоги позову про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Між сторонами фактично припинені шлюбні відносини 16 березня 2020 року. Спору про поділ спільного майна немає. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вирішуючи питання за вимогою про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Сторони мають двох неповнолітніх дітей. Діти проживають з позивачкою за місцем її реєстрації, що підтверджується наданим актом, довідками. Відповідачем не надано суду доказів того, що діти з позивачем не проживають, факт не проживання дітей з ним він не оспорював, вимог щодо визначення місця проживання дітей не заявляв. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В даному випадку із позовом про стягнення аліментів звернулась позивач, саме з нею проживають діти після припинення шлюбних стосунків, а тому вона має право обирати спосіб стягнення аліментів. Позивачем визначено необхідність стягнення аліментів саме в твердій грошовій сумі, шляхом подання позовної заяви. Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо необхідності визначення способу стягнення аліментів в частці від його доходу. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наступне. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. При цьому, цей розмір має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач працює, має дохід, доводи відповідача щодо наявності на його утриманні також непрацездатних батьків, в даному випадку не можуть бути підставою для врахування при визначенні розміру аліментів. Так, дійсно батьки відповідача є пенсіонерами за віком, зареєстровані разом із відповідачем, але при цьому, даних про розмір їх доходів, про розмір участі відповідача в їх утриманні, потребу в такому утриманні, відповідно до вимог ст.202 СК України, доведено не було. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 01.01.2021 року встановлений прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років в розмірі 2395 гривень, тобто розмір аліментів не повинен бути менший ніж 1197,50 гривень, на кожну дитину. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача на її користь підлягають стягненню аліменти в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину. При цьому, відповідно до вимог ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи питання за вимогами позивача про стягнення додаткових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини, як в даному випадку, до танців). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов. При цьому, суд повинен враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач просить стягувати по 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття з відповідача на її користь додаткові витрати. Дійсно, на підтвердження розвитку здібностей дитини, надано інформацію Харківського міського спортивного клубу «Рапід», відповідно до якої [PERSON] є активним членом клубу, що розвиває танцювальні види спорту на території м.Харків, всі витрати, пов`язані з організацією та відвідуванням навчально-тренувальних занять, придбанням танцювальних костюмів, участю у змаганнях (у тому числі і за межами м.Харкова) несе мати [PERSON] . Надані чисельні дипломи щодо зайняття призових місць за участь в змаганнях, а також довідка із графіком картки танцюриста, кваліфікаційний рівень вища ліга, за період з 2018-2020 рік. Але при цьому, доказів того, що зазначені витрати складають саме визначений розмір в 1000 гривень щомісячно, їх періодичність, суду не надано. Сторони не обмежувались у поданні суду доказів, клопотань про витребування доказів. Тобто, суд вважає, що позивачем не доведено потреби в постійних додаткових витратах саме на вказану суму. Тому, підстав для задоволення вимог позивача в цій частині суд не вбачає. Відповідно до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана до суду 27.07.2020 року, тому аліменти присуджуються з 27.07.2020 року. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок, оскільки позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від його сплати.

Outcome: partial