Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення частки померлого у спільній сумісній власності, та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 травня 2014 року помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті спадкодавець не зробив. До складу спадкової маси увійшла частка квартири № 24, що розташована по вулиці Шевченка, 15а в місті Липовець, Липовецького району, Вінницької області, яка знаходиться у спільній сумісній власності. Іншими співвласниками даної квартири, окрім померлого чоловіка, є вона, [PERSON], та їх діти: [PERSON], [PERSON] До кола спадкоємців першої черги за законом увійшли: вона, [PERSON], будучи дружиною померлого, їх діти: [PERSON], [PERSON], та мати померлого - [PERSON]. Свій намір на прийняття спадщини використала позивач шляхом подання заяви нотаріусу у визначений законодавством строк. Інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини, про що подали нотаріусу заяви відповідного змісту. Отож вона, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] Проте постановою державного нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири після смерті чоловіка. Вказана відмова мотивована тим, що частка спадкодавця в нерухомому майні належала померлому на праві спільної сумісної власності разом із іншими співвласниками, відтак визначити частку померлого не представляється за можливе. Ураховуючи те, спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а її, [PERSON] право не визнається, тому вона просила суд здійснити захист її порушених прав у спосіб шляхом визначення частки [PERSON], який помер 07.05.2014 року у праві спільної сумісної власності на квартиру № 24, що розташована по вулиці Шевченка 15а, в місті Липовець Вінницької області та визнати за нею, [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом на частку вищевказаної квартири, після смерті 07.05.2014 року [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, а розгляд справи просила проводити за її відсутності. Відповідач - представник Липовецької міської ради в судове засідання не зявився, міський голова надав суду заяву, в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позову [PERSON] просить суд розгляд справи здійснювати за відсутності представника міської ради. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) М.В. - в судове засідання також не з'явився, в своїх заявах направлених в адресу суду зазначили, що не заперечують проти задоволення позову, просили суд розгляд справи здійснювати у їх відсутності. Враховуючи те, що сторони та особи, які беруть участь у справі скористались своїм правом врегульованим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування технічними засобами, що відповідає правилам ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами та давши їм оцінку, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07 травня 2014 року в місті Бєлгород Російської Федерації помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія 1-АМ № 291626, видане 12.05.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції, Вінницької області (а.с. 6). Після його смерті відкрилась спадщина. У відповідності до правил п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», судом було витребувано матеріали спадкової справи № 173/2014 Липовецької державної нотаріальної контори до майна померлого 07.05.2014 року, [PERSON], відповідно до яких судом було встановлено, що спадщина відкрилась після [PERSON] за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті, останній не зробив. Матеріали Спадкової справи свідчать, що своїм правом на спадкування скористалась позивач, будучи дружиною спадкодавця, подавши нотаріусу заяву відповідного змісту за місцем відкриття спадщини в строк, визначений чинним законодавством. Факт перебування позивача в шлюбі з [PERSON], який помер 07.05.2014 року, підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-АМ № 448851 ( а. с. 5). Інші спадкоємці померлого: діти [PERSON], [PERSON] та мати [PERSON] подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини на користь позивача. 29.09.2015 року постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири № 24 в будинку № 15а, розташованого по вулиці Шевченка в місті Липовець, Липовецького району Вінницької області, після смерті 07.05.2014 року [PERSON], оскільки розмір частки вищевказаної квартири, яка належить безпосередньо померлому, невизначений у праві спільної сумісної власності на обєкт нерухомого майна. Правовідносини, що є предметом даного спору регулюються Главою 26 «Право спільної власності» Книги третьої та Книгою шостою «Спадкове право» Цивільного кодексу України. На підставі ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 369 ЦК України). В силу ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (ч.1 ст.372 ЦК України). У разі поділу майні, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України)). Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.4 ст.372 ЦК України). На підставі ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. Зібрані у справі докази вказують на те, що квартира № 24, що розташовано по вулиці Шевченка, 15а, в місті Липовець, Липовецького району Вінницької області є об'єктом спільної сумісної власності чотирьох осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (прізвище набуте в зв'язку з реєстрацією шлюбу - [PERSON]) та [PERSON], який помер 07.05.2914 року. Підтвердженням цьому є: свідоцтво про право власності на житло, що видане 04 жовтня 1994 року Липовецькою районною радою народних депутатів, Липовецького району, Вінницької області. Право власності 10.10.1994 року зареєстровано Вінницьким ОО БТІ у відповідності до положень, які діяли на час реєстрації. Судом зясовано, що у даному об'єкті власності наявний факт відсутності існування ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпоряджатися нею. Здійснити поділ нерухомого майна за домовленістю між його співвласниками неможливо, оскільки один із співвласників помер, а за його життя договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, укладений не був. Так як у разі поділу майна частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними й інше не встановлено домовленістю між співвласниками та законом, суд вважає, що кожному із співвласників належить по 1/4 частці вищевказаного будинку. Що ж стосується вимог позивача про визнання за позивачем права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, то варто вказати на наступне. Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Разом з тим, відповідно до ст. ст. 1217-1219, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обовязків, що нерозривно повязані з особою спадкодавця. Враховуючи те, що частина квартири входить до складу спадкового майна та належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, проте право власності його припинилось внаслідок його смерті, позивач має право на спадкування на об'єкт нерухомості, як спадкоємець першої черги за законом, спадщину прийняла у визначений законодавцем строк, подавши заяву нотаріусу про прийняття спадщини, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину не має, однак в нотаріальному порядку позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, тому суд вважає, що порушене право позивача в даному випадку підлягає захисту судом у спосіб визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позовних вимог та виносить рішення, про його задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 369, 272, 1217, 1218 - 1223, 1226, 1268 -1270, 1299 ЦК України,

Outcome: approved