Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом в якому просить визнати відповідача Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області такими, що завдали їй моральну шкоду в період з 08.04.2015 року по 03.05.2017 року бездіяльністю підлеглим йому підрозділом при досудовому розслідуванні кримінального провадження № 12015120310000599 та стягнути зі спеціального рахунку Державної казначейської служби України на її користь моральну шкоду в сумі п»ятсот тисяч гривень. Позов обґрунтовано тим, що 08.04.2015 року о 10-00 на вселенні її тата [PERSON] до власної квартири [ADDRESS], в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] виникла конфліктна ситуація. Причиною конфлікту стали неправомірні дії її рідного брата [PERSON], який фактично вигнав свого батька з власної домівки. Відстоюючи інтереси батька вона стала призивати брата до порядку. Між ними виникла сварка і вона по телефону звернулась до місцевої поліції. Прибув дільничний інспектор міліції [PERSON], в присутності якого [PERSON] побив її так, що вона втратила свідомість і присутні викликали бригаду швидкої допомоги. Після побиття братом вона до тями прийшла під час проведення реанімаційних заходів медичними працівниками в автомобілі швидкої допомоги. Після цього вона була змушена певний час перебувати на лікуванні в лікарні, де проходила курс лікування в звязку завданою їй травмою. Факт нанесення тілесних ушкоджень замовчувався працівниками правоохоронних органів, а записи в медичній картці не відповідали фактично проведеному лікуванню. Вона неодноразово подавала заяви до Олександрівського ВП Знам'янського ВП ГУНП в Кіровоградській області з приводу побиття її рідним братом, але їх не розглядали по суті не дивлячись на те, що у слідчого була медична довідка про нанесення їй тілесних ушкоджень, які призвели до струсу головного мозку. Навіть без її заяви відповідно до існуючого порядку лікарі повинні були повідомити про факт наявності у неї травми територіальне відділення поліції. 30.06.2015 року вона подала заяву про притягнення відповідальності [PERSON], але дану заяву до уваги не прийняли і не почали перевірку. Крім того, всіляко замовчують факт зникнення заяви. Звернення в районну прокуратуру ніяких результатів не дали. З подібними заявами вона зверталась не одноразово, але їх просто не приймали. І лише завдяки втручанню громадськості канцелярія спромоглась таку заяву прийняти, але в подальшому її було загублено. Відповідно до листа начальника Олександрівського РВ УМВС Україні Кіровоградській області [PERSON] за вих. № 25/0-85 від 22.09.2015 року її заява втрачена, а винну особу притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Постанови про відмову в порушенні кримінального провадження довгий час їй не надавали, а тому нею в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України було подано 02.10.2015 року скаргу на бездіяльність працівників Олександрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області, але рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2015 року в задоволенні цієї скарги відмовлено. На рішення місцевого суду була подана апеляційна скарга, яку апеляційний суд Кіровоградської області задовольнив і поновив строк звернення до суду. Після довгих зволікань Олександрівським районним судом Кіровоградської області 05.11.2015 року по справі № 397/1293-15к було винесено рішення про зобов'язання Олександрівськ РВ УМВС України внести її заяву до державного реєстру та розпочати досудове слідство по відповідному кримінальному провадженню, що було зроблено лише 17.11.2015 року. При цьому, по кримінальному провадженню № 12015120310000599 фактично ніяких слідчих дій не проводилося. Як результат навмисного саботування розгляду її заяв, яке розпочалось з несвоєчасного внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, Олександрівським районним судом Кіровоградської області 28.10.2016 року визнано факт бездіяльності слідчого Шевченко В.О. Олександрівським районним судом Кіровоградської області 03.11.2016 року слідчого Шевченко В.О. від розслідування кримінального відсторонено. Кримінальне провадження № 12015120310000599 розслідувалось до 14.11.2016 року і було закрито безпідставно. Постанова про його закриття скасована ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 08.12.2016 року (справа № 397/1510/16-к). Суд зобовязав слідчого провести ряд слідчих дій, деякі до нині не виконані. 05.04.2017 року нею подано скаргу на бездіяльність слідчого і ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2017 року по справі № 397/437/17 визнано бездіяльність слідчого СВ Олександрівського ВП Знамянського ВП ГУНП в Кіровоградській області. Вказаний підрозділ підпорядкований відповідачу і не дивлячись на визнання судом бездіяльності, вказані в ухвалі слідчі дії та і не проведено. Зазначає, що затягування розслідування на протязі 8-ми місяців з квітня 2015 року по грудень 2015 року та не належне розслідування кримінального провадження на протязі 16-и місяців з грудня 2015 року по квітень 2017 року завдало їй моральних страждань.Вказала, що моральні страждання будь-якої людини залежать від багатьох чинників, однак основними є глибина розуміння джерела моральних страждань, причин, що їх породили, можливість усунути ці причини самостійно, термін дії обставин моральних страждань на людину, наслідки цих страждань, характер людини, її емоційний стан, сімейні обставини, попередня професійна діяльність та ін., на підставі чого бездіяльність правоохоронних органів при розгляді її (позивача) заяви про скоєння злочину, безпідставне затягування розслідування викликала у позивача [PERSON] моральні страждання, які полягають у відчутті стурбованості, страху за своє життя, оскільки не притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності викликало у позивача відчуття незахищеності та безкарності до осіб, які вчинили злочин, погіршенням стану здоровя, головними болями, загостренням хвороб, перебуванням у звязку з цим в лікарні, у звязку з чим, під час лікування нею понесені витрати на закупівлю медикаментів на суму 4 700 грн. В той же час, друзі та знайомі відвернулися від позивача, вона стала замкнутою, дратівливою, в неї порушився сон. Крім того, моральні страждання позивача проявляються у відчутті відчаю, сорому, приниження, неможливістю продовжувати активне громадське життя, та у звязку з викладеним, посилаючись на формулу, розроблену доктором юридичних наук, професором [PERSON], яка є науковою рекомендацією по визначенню можливого розміру компенсації моральної шкоди ( D=dxfvxі xcx(1-fs) ), завдана позивачу [PERSON] моральна шкода становить 3\~219\~287,60 грн., однак, враховуючи, що виплата вказаних коштів здійснюється за рахунок Бюджету України, позивач просила утримати на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 500\~000 грн. 00 коп., при цьому, зазначений розмір моральних страждань позивача [PERSON] є виваженим, так як враховує емоційний стан [PERSON] та всі обставини справи. Позивач [PERSON] та в її інтересах представник [PERSON] під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача ГУ Національної поліції України в Кіровоградській області в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмові заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просила відмовити в його задоволенні. Представник відповідача Державної казначейської служби України, в судовому засідані позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Прокурор, яка брала участь в судовому засіданні, також просила відмовити в задоволенні даного позову. Заслухавши пояснення позивача та в її інтересах представника, представників сторін, прокурора, дослідивши матеріали справи та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач,\~ суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якоїморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Крім того, ст.56 Конституції України передбачає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. Глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015120310000599 від 17.11.2015 року внесено матеріали досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України за заявою [PERSON], згідно якого 08.04.2015 року [PERSON] наніс їй тілесні ушкодження, перебуваючи в будинку 4 по вулиці Гагаріна в смт. Олександрівка. Як на підстави позову позивач посилається на бездіяльність слідчих при проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, безпідставне затягування строків досудового розслідування, не виконання ухвал слідчих суддів, за якими встановлено факт бездіяльності слідчого. Ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 11.07.2016 року (справа № 397/897/16-к) скарга [PERSON] задоволена та скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 30.04.2016 року слідчого СВ Олександрівського ВП Знамянського ВП ГУ НП в Кіровоградській області [PERSON] по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015120310000599 від 17.11.2015 року за ч.1 ст.125 КК України, вказано, що під час проведення досудового розслідування слідчі дії, зазначені у мотивувальній частині ухвали. Ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 28.10.2016 року (справа № 397/1352/16-к) скарга [PERSON] задоволена, визнано бездіяльність слідчого СВ Олександрівського ВП Знамянського ВП ГУ НП в Кіровоградській області [PERSON] по вищезазначеним матеріалам досудового розслідування та зобовязано слідчого СВ Олександрівського ВП Знамянського ВП ГУ НП в Кіровоградській області [PERSON] організувати та провести слідчі дії за вказаним кримінальним провадженням, що були зазначені у мотивувальній частині ухвали суду від 11.07.2016 року. Ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.11.2016 року (справа № 397/1375/16-к) заява [PERSON] про відвід слідчому СВ Олександрівського ВП Знамянського ВП ГУ НП в Кіровоградській області [PERSON] задодовлена. Ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 08.12.2016 року (справа № 397/1510/16-к) скарга [PERSON] задоволена та скасовано постанову про закриття провадження від 14.11.2016 року слідчого СВ Олександрівського ВП Знамянського ВП ГУ НП в Кіровоградській області [PERSON] по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015120310000599 від 17.11.2015 року за ч.1 ст.125 КК України. Ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 07.04.2017 року (справа № 397/437/17) скарга [PERSON] задоволена, визнано бездіяльність слідчого СВ Олександрівського ВП Знамянського ВП ГУ НП в Кіровоградській області [PERSON] по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015120310000599 від 17.11.2015 року за ч.1 ст.125 КК України в частині неналежного виконання ухвал слідчого судді від 11.07.2016 року та від 08.12.2016 року та зобовязано слідчого СВ Олександрівського ВП Знамянського ВП ГУ НП в Кіровоградській області [PERSON] організувати та провести слідчі дії за вказаним кримінальним провадженням, згідно ухвал слідчого судді від 11.07.2016 року та від 08.12.2016 року, що були зазначені у мотивувальній частині вказаних ухвал суду. При цьому, судом відзначається, що позивач [PERSON], обгрунтовуючи заподіяння їй моральних страждань, за яких загострилися хвороби і вона неодноразово потрапляла до лікарні та на лікування нею понесені витрати на закупівлю медикаментів в сумі 4 700 грн. 00 коп., в порядку ст.ст.12, 81 ЦПК України не довела суду шляхом подання належних та допустимих доказів зазначених обставин, при цьому, суд, що розглядає справу, повинен оціни ти докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вищезазначеними ухвалами слідчого судді в законом порядку не встановлено незаконності дій або незаконної чи протиправної бездіяльності слідчого. Так, в ухвалах слідчого судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області, наданих позивачкою до суду зазначено про бездіяльність слідчих в частині неналежного виконання ухвал слідчого судді від 11.07.2016 та 08.12.2016, про те, таку бездіяльність судом не визнано неправомірною, протиправною чи незаконною. Тобто, слідчим суддею жодною ухвалою не було визнано бездіяльність слідчих такою, що порушила б права [PERSON] Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України: «Слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється». Для встановлення істини у справі, слідчий по кожній кримінальній справі має сам зібрати, перевірити і оцінити докази, переконатися в їх достовірності і не піддаватися сторонньому впливу, особливо тих осіб, які особисто не досліджували доказів. Також, судом відзначається, що позивач [PERSON] обгрунтовує завдання їй моральної шкоди, що виразилася в порушенні нормальних життєвих звязків, через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, за яких моральні страждання лише збільшуються, бездіяльністю слідчих СВ Олександрівського ВП Знамянського ВП ГУ НП в Кіровоградській області [PERSON] та [PERSON] по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015120310000599 від 17.11.2015 року за ч.1 ст.125 КК України, - в частині не належного виконання ухвал слідчого судді, визначаючи при цьому конкретний період заподіяння моральної шкоди, а саме: з 08.04.2015 року по 03.05.2017 року, не обґрунтовуючи цей період та не зазначаючи, з яких міркувань вона виходила щодо визначення цього періоду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано належних доказів, що підтверджували б отримання нею моральної шкоди, спричиненої правоохоронними органами. З аргументів та доданих до позовної заяви доказів, не доведено права на отримання моральної шкоди за вимогами цивільного законодавства та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури та суду». Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

Outcome: dismissed