Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила розділити в натурі будинковолодіння розташоване по [ADDRESS] на 2 окремі будинковолодіння, а саме: [PERSON] - належить по житловому будинку: 1-І- веранда - 3,6 кв.м.; 1-1- прихожа - 8,6 кв.м.; 1-2- житлова - 15, 0 кв.м.; 1-6- кухня - 8,9 кв.м.; 1-7- санвузол - 4, 0 кв.м., усього загальною площею - 40, 1 кв.м. та господарські будівлі і споруди: літ. «Б» - Гараж, літ. «В» - Літня кухня, літ. «Г» убиральня, літ. «К» - Сарай, літ. «Ж» - Гараж, літ. «в» - прибудова. [PERSON] - належить по житловому будинку: 1-3- житлова - 24, 2 кв.м., 1-4- житлова - 13,0 кв.м., 1-5- житлова - 8, 9 кв.м. усього загальною площею - 46, 1 кв.м. та господарські будівлі і споруди: літ. «Д» - Сарай, літ. «Е» - Погріб. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона, на підставі договору дарування частини будинку, від 19.06.2012 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 2979, є власником 1/2 частини житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею, співвласником будинку є відповідач [PERSON] Співвласники спільно користуються будинком, але час від часу між ними виникають спори щодо користування приміщеннями будинку. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до не можливості укласти договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.3 ст. 367 ЦК України, позивач вважає, що вона має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, надали заяви в яких просили справу розглядати без їх участі. При цьому, позивач підтримала заявлені нею позовні вимоги, а відповідач не заперечувала проти їх задоволення. Суд, врахувавши заяви позивача та відповідача, дослідивши та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON], на підставі договору дарування частини будинку, від 19.06.2012 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 2979, є власником 1/2 частини житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. Разом з позивачем, співвласником будинку є [PERSON] Співвласники спільно користуються будинком, але час від часу між ними виникають спори щодо користування приміщеннями будинку. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку позивач просила розділити в натурі будинковолодіння розташоване по [ADDRESS] на 2 окремі будинковолодіння, а саме: [PERSON] - належить по житловому будинку: 1-І- веранда - 3,6 кв.м.; 1-1- прихожа - 8,6 кв.м.; 1-2- житлова - 15, 0 кв.м.; 1-6- кухня - 8,9 кв.м.; 1-7- санвузол - 4, 0 кв.м., усього загальною площею - 40, 1 кв.м. та господарські будівлі і споруди: літ. «Б» - Гараж, літ. «В» - Літня кухня, літ. «Г» убиральня, літ. «К» - Сарай, літ. «Ж» - Гараж, літ. «в» - прибудова. [PERSON] - належить по житловому будинку: 1-3- житлова - 24, 2 кв.м., 1-4- житлова - 13,0 кв.м., 1-5- житлова - 8, 9 кв.м. усього загальною площею - 46, 1 кв.м. та господарські будівлі і споруди: літ. «Д» - Сарай, літ. «Е» - Погріб, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1. ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 1. ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3. ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник, також має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов'язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Такі висновки позивача ґрунтуються на положенні ст. ст. 15, 16 ЦК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до не можливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Слід звернути увагу на практику розгляду справ про поділ житлового будинку та земельної ділянки Верховним судом України, з метою забезпечення правильного і однозначного застосування судом норм матеріального права, які регулюють даний спір, зокрема. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Крім того, в абз.4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз'яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Також, згідно з п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній стороні може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до не можливості укласти договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Отже, є всі правові підстави для виділення в натурі домоволодіння позивачу із спільної часткової власності з відповідачем та визнання за ними права спільної часткової власності на нього. При виділі позивачу та відповідачу домоволодіння в натурі, що знаходиться по [ADDRESS], суд враховує варіант виділу часток наданий позивачем і проти якого не заперечувала відповідач. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми сплаченого судового збору 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved