Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.11.1991, мають спільного повнолітнього сина. Оскільки спільне життя між ними не склалося, у них різні погляди на шлюб та сім`ю, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивач змушена звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 27.12.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач та її представник у підготовчому засіданні зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у позові. Також позивач пояснила суду, що протягом спільного життя відповідач неодноразово вчиняв подружні зради та застосовував, як психологічне так і фізичне насилля. Вони з відповідачем не підтримують шлюбно-сімейні відносини протягом останніх п`яти останніх місяців, а відтак наміру зберігати сім`ю вона немає і їй не потрібен строк для примирення. Відповідач надіслав на адресу суду заяву, у якій зазначив про визнання позовних вимог та просив суд проводити розгляд справи у його відсутності. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 30.11.1991 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом РАГСу Шенгавітського району м.Єреван (а/з № 820), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Сторони мають спільного повнолітнього сина. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення позивача, сторони останні 5 місяців не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейних відносин. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved