Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу в якій посилається на те, що 11.03.2015 року між сторонами було укладено шлюб. В період шлюбу у сторін народилось двоє синів - [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у сторін на ґрунті ревнощів, сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Позивач переконаний, що їхній шлюб носить формальний характер та вважає, що подальше спільне життя і збереження сім'ї з відповідачем є неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Враховуючи викладене позивач просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між ними розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, шлюб просила розірвати, вказала, що після народження дітей сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства та не мають спільного сімейного бюджету. Відповідач в судовому засіданні вказав, що сторони дійсно разом не проживають з 2015 року, однак шлюб між ними просив не розривати. Суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано 11.03.2015 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 359. В період шлюбу у сторін народилось двоє синів - [PERSON] та [PERSON], [INFO], відповідно до копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] від 19.08.2015 року. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 110 СК України, передбачено, що позом про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки та не мають спільного сімейного бюджету, проживають окремо, тому їхню сім'ю слід вважати такою, що фактично розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше перебування в шлюбі може суперечити інтересам одного з сторін.

Outcome: approved