Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому вказує, що 13 серпня 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації актів цивільного стану Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області зроблено відповідний актовий запис за № 52. Від цього шлюбу мають малолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Спочатку спільне життя складалося непогано, подружжя кохало та поважало одне одного, разом вели домашній побут. Останнім часом стосунки в родині погіршилися, дружина, після тривалих розмов з чоловіком зрозуміла, що вони різні люди, мають діаметрально протилежні погляди на життєво важливі питання, обовязки подружжя в сімї. З 2016 року подружжя проживає окремо, шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Враховуючи той факт, що шлюбу на сьогодні фактично не існує, його збереження є неможливим, призначення строків на примирення недоцільним. Сторони дійшли згоди щодо місця проживання дитини, яка залишиться проживати з матірю. Просить ухвалити рішення яким розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримують в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 13.08.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-ЖС № 202183 виданого повторно 07.11.2017 року (а.с.5). Від шлюбу мають малолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], на підтвердження свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження серії І-ЖС № 289751 від 13.08.2015 року (а.с.6). Позивач разом з донькою проживає за адресою: [INFO] (а.с.7). Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 Сімейного кодексу України проголошує, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони на примирення не згодні, про що свідчать їх заяви. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при тих відносинах, що склалися між сторонами збереження родини неможливо. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved