Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності. В обґрунтування вимог зазначила, що вона з [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі придбали квартиру [ADDRESS]. 01.07.1992 року, вона повністю сплатила вартість квартири. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.12.2013 року за нею було визнано право власності на 12 частину спірної квартири. На даний час вона та відповідач [PERSON], зареєстровані та проживають у спірній квартирі. Позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено оскільки був відсутній правовстановлюючий документ про те, що [PERSON] належить право власності на спірну квартиру. Просить суд визнати за нею право власності на 12 частину спірної квартири після смерті [PERSON] в порядку спадкування. Позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просила суд визнати за нею право власності на квартиру в цілому. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю. Наполягала на задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явився, з невідомих суду підстав, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю. Не заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача ОСББ «Жовтневий-126» в судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Не заперечував проти задоволення вимог у повному обсязі. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідно до рішення виконавчого комітету Ждановської міської ради народних депутатів від 29.11.1978 року на ім'я [PERSON] був виданий ордер № 2610 на право зайняття трьох кімнатної квартири [ADDRESS] відповідно до списків ЖБК «Жовтневий 126». Згідно довідки від 01.10.2013 року [PERSON] у повному обсязі сплатила вартість квартири [ADDRESS] в розмірі 8022 крб. З реєстраційного посвідчення № 35857 від 17.01.1992 року вбачається, що остання зареєструвала право особистої власності 17.01.1992 року. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 31.07.2007 року [PERSON] помер. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.12.2013 року за [PERSON] було визнано право власності на 12 частину квартири [ADDRESS]. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.01.2014 року № 47/02-31 вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що відсутні належним чином оформлені правовстановлюючі документи на зазначене нерухоме майно. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.12.2013 року вищезазначена квартири визнана спільною сумісною власністю подружжя. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 15 Закону України «Про власність», дійсного на час сплати пайового внеску за квартиру, так само як і до ч. 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. Частиною 2 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно ч. 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. З роз'яснень постанови Пленуму ВСУ від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1268 Цивільного кодексу України спадкоємцем є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. З огляду на вказане суд вважає, що оскільки після смерті [PERSON] відкрилось спадкове майно у вигляді трьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом є дружина [PERSON] та син [PERSON], інших власників чи спадкоємців судом не встановлено. Відповідач [PERSON] не заперечує проти визнання за його матір'ю права власності на 12 частину квартири, яка залишилась після смерті його батька [PERSON] У позивачки є складнощі в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом, тому за [PERSON] слід визнати право власності на 12 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Враховуючи те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполі від 27.12.2013 року за позивачем було визнано право власності на 12 частину вищезазначеної квартири, суд вважає необхідним визнати за останньою право власності на квартиру в цілому.

Outcome: approved