Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про поділ гаражного боксу між власниками та виплату грошової компенсації вартості частини автомобіля, уточненим в ході розгляду справи, в якому зазначив, що він є власником ј частини гаражного боксу № [NUMBER] у КБЕІГ «Мінський», що знаходиться за адресою м. Київ, вул. С.Кульженків, 1, а також ј частини автомобіля «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] . Власником іншої ѕ частини гаражного боксу та автомобіля є відповідач по справі, яка зі слів позивача самовільно та протиправно користується вказаним майном, не надає позивачу до нього доступу, чим обмежує позивача у праві володіння, користування та розпорядження належним йому майном, порушує його права та завдає істотної шкоди його інтересам. Згідно звітів про оцінку наведеного майна, вартість ј частини гаражного боксу становить 49 981,50 грн., а вартість автомобіля «ВАЗ» складає 5801 грн. На підставі викладеного, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 17.01.2021, позивач просив суд припинити його право на частку у спільному майні шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації вартості належних позивачу часток у гаражному боксі та автомобілі, виділ яких є неможливим, в розмірі 55782,50 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження (головуючий суддя Андрейчук Т.В.). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.10.2019 у справі застосовано процедуру врегулювання спору за участю судді Андрейчука Т.В. у формі спільної наради судді та сторін справи, тривалість проведення врегулювання спору за участю судді встановлено 30 днів з дня постановлення вказаної ухвали, на час проведення врегулювання спору за участю судді провадження у справі зупинено. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.09.2020 врегулювання спору у справі за участю судді припинено, провадження поновлено, справу передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу справи між суддями. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2020 визначено головуючим суддю Дибу О.В. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.10.2020 справу прийнято до провадження судді Диби О.В. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог підтримали, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, в матеріалах справи міститься відзив сторони відповідача на позовну заяву, а також пояснення на заяву про зміну позовних вимог, у яких вони просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту набуття ним права власності на оспорюване майно, не висвітлено всього обсягу обставин набуття у спадщину оспорюваного майна, неврахування позивачем факту нездійснення ним утримання належного майна, у зв`язку з чим відповідач вимушена була нести весь тягар утримання одноособово. Крім того, вказували, що поданий позивачем звіт та висновок від 30.09.2019 втратили чинність виходячи із зазначеного у них строку дії, у зв`язку з чим подали інший звіт складений 18.03.2021. Також заперечували щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу. В процесі розгляду справи, представник відповідача не заперечував проти виплати грошової компенсації за частку у спільному майні, однак вказував на необхідність розстрочення виконання можливого рішення суду. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] , чоловік відповідача та батько [PERSON] , матері позивача. Після смерті [PERSON] заведено Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою спадкову справу №600/2015 та щодо спірного майна видані свідоцтва: про право власності на ім`я [PERSON] на Ѕ частину гаражного боксу № [NUMBER] у КБЕІГ «Мінський», що знаходиться за адресою м. Київ, вул. С.Кульженків, 1, та про право на спадщину за законом по ј частині вказаного гаражного боксу на ім`я [PERSON] та [PERSON] ; про право власності на ім`я [PERSON] на Ѕ частину автомобіля «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , та про право на спадщину за законом по ј частині вказаного автомобіля на ім`я [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №1119/2018 та видані свідоцтва про право на спадщину за законом: на ім`я позивача на ј частину гаражного боксу № [NUMBER] у КБЕІГ «Мінський», що знаходиться за адресою м. Київ, вул. С.Кульженків, 1, та на ј частину автомобіля «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] . Проти вказаних обставин сторони не заперечували. Згідно звіту ТОВ «КОАПРИ Д» про оцінку нерухомого майна від 27.09.2019, ринкова вартість гаражного боксу № [NUMBER] у КБЕІГ «Мінський», що знаходиться за адресою м. Київ, вул. С.Кульженків, 1, станом на дату оцінки становить 199 926 грн., відповідно ј частка складає 49981,5 грн. Згідно звіту ТОВ «КОАПРИ Д» про незалежну оцінку майна від 27.09.2019, ринкова вартість гаражного боксу № [NUMBER] у КБЕІГ «Мінський», що знаходиться за адресою м. Київ, вул. С.Кульженків, 1, станом на дату оцінки становить 23204 грн., відповідно ј частка складає 5801 грн. Вартість складення звітів підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. З заяви приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М. від 05.08.2019 убачається, що ним на адресу відповідача направлялась нотаріального посвідчена заява позивача щодо наміру продати свою ј частину гаражного боксу № [NUMBER] у КБЕІГ «Мінський», що знаходиться за адресою м. Київ, вул. С.Кульженків, 1. У відповідь на вказану заяву відповідач направляв позивачу пропозицію придбати належні їй ѕ частини вказаного спірного гаражного боксу, про свої наміри придбати чи відмовитись від частки позивача у своїй заяві відповідач не заявляла. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Згідно ст. 368 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. За змістом ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. З огляду на положення ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Судом встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить гаражний бокс № [NUMBER] у КБЕІГ «Мінський», що знаходиться за адресою м. Київ, вул. С.Кульженків, 1, та автомобіль «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , що були успадковані ними після смерті їх родичів, сторони не можуть погодити порядок користування спільним майном, при цьому частка позивача становить ј від кожного об`єкту зазначеного майна. Сторони не заперечували проти того, що спільне майно є неподільним. З огляду на наявні в матеріалах справи висновки щодо вартості спірного гаражного боксу, найбільш ефективним його використанням буде збереження поточного використання, зокрема, для гаража, тобто без втрати цільового призначення. Спірний автомобіль у розумінні ст.183 ЦК України є неподільною річчю. Посилання відповідача на те, що позивач не приймав участі в утриманні майна, не позбавляє позивача права на припинення його права у спільній частковій власності та отримання натомість грошової компенсації. Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що вона зверталася до позивача з приводу утримання спільного майна або ж до суду з відповідним позовом. Таким чином, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, припинення права спільної часткової власності позивача та стягнення з відповідача 49 981 грн. 51 коп. та 5801 грн. в рахунок компенсації за належні йому частки у спірному спільному майні, а також стягнення з відповідача 4000 грн. витрат, пов`язаних з проведенням оцінки майна. Крім того, між адвокатом Коганковою О.О. та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги №36 від 05.11.2020, на виконання якого також видано ордер серія КВ №369377 від 09.12.2020, укладено додаткову угоду №3 до договору про надання правової допомоги №36 від 05.11.2020, підписано акти прийому передачі наданих послуг №1 від 18.01.2021 та №2 від 26.08.2021, на підставі яких, а також розрахунку витрат на правову допомогу від 26.08.2021 за надання правової допомоги позивач сплатив адвокату грошові кошти на загальну суму 10 000 грн. згідно квитанцій №17 від 05.11.2020, №9 від 14.05.2021, №12 від 24.06.2021. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Інші наявні в матеріалах справи докази, які було надано учасниками справи, висновків суду не спростовують. Підстав для розстрочення відповідачу виконання судового рішення суд не убачає, оскільки обставини (вік відповідача), на які посилався представник відповідача не є достатніми для задоволення такої вимоги, а інших обставин, стороною не повідомлені, відповідні докази не надані. На підставі викладеного,

Outcome: approved