Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РВ УВМС України у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що після смерті її бабусі [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до довідки Форми № 3, виданої ЖРЕО №409, у квартирі з 09.04.2010 року зареєстрована відповідач [PERSON]. Про реєстрацію відповідачки в вищезазначеній квартирі позивака нічого не знала. Відповідач в спірній квартирі не проживає, будь-яких особистих речей відповідача в квартирі немає, витрати по утриманню житла відповідач не несе. Тому позивач просить визнати відповідача такою, що втратив право користування спірною квартирою та зняття її з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з'явилась, але подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти постановлення по справі заочного рішення та просить розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи ВГІРФО Дніпровського району м. Києва в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду лист в якому просить суд розглянути справу у відсутність представника та постановити рішення відповідного до чинного законодавства України. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу [PERSON], 08.06.2012 р. за реєстраційним № 1299, зареєстрованого КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 02.07.2012 року, реєстраційний № 35745317 [PERSON] отримала у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.4). Довідкою Форми №3 виданої ЖРЕО №409 від 08.08.2012 року, у квартирі з 09.04.2010 року зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с.14). На підтвердження того факту, що відповідач не проживає в спірній квартирі позивач надала акт про не проживання (а.с.46). Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно із ч.1 ч.2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній квартирі дійсно перешкоджає позивачу здійснювати її право власності, а позивач має право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, шляхом зняття її з реєстрації за місцем проживання, отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved