Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме : на 7/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями,за адресою: м. Харків, вул. Мітингова, 14. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мітингова, 14, там же зареєстрована та проживає починаючи з 05.03.1996 року. З 2005 року, самостійне веде господарство, сплачує всі належні комунальні платежі, страхові внески з приводу володіння вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями. До 18.10.2005 року, з нею за цією адресою проживала її мати, [PERSON], яка померла у вказану дату, та була власником окремих часток будівлі, які в подальшому вона успадкувала. 18.09.2014 року їй стало відомо про те що, крім часток які належать їй, та особам спадщину після яких вона прийняла , кілька часток належать особам, які ніколи не проживали та не були зареєстровані за вказаною адресою. Зокрема, право власності на дане майно також зареєстровано за [PERSON] 70/900 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 2-ю ХДНК від 25.07.1995р. р.№3-2963; [PERSON] 175/1800 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 2-ю ХДНК від 29.03.1994р. р.№3-2965. Однак, на протязі всіх років вона безперервно, відкрито володіла будинком. При цьому , вважала себе добросовісним набувачем, так як не знала та не здогадувалась, що володіє будинком незаконно. Ніхто з можливих власників чи правонаступників не звертався до неї та не намагався прийняти свою власність. На даний час їй про даний факт відомо, і реєстрація права власності двох частин за іншими особами, перешкоджає їй як фактичному власнику більшої частини домоволодіння, самостійно укладати ряд правочинів щодо цього майна. В судовому засіданні\~представники позивача позовну заяву підтримали в повному обсязі, пояснення надали аналогічно обставинам викладеним в позові. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засіданні з»явився. Проти задоволення позову заперечував, свої заперечення виклав в письмову клопотанні, в якому зазначив, що позивачці було завідомо відомо, що 70/900 частин належало [PERSON] та 175/1800 частин належало [PERSON], а відтак позивачу було достовірно відомо чиєю власністю вона користується, що свідчить проте, що позивачка не є добросовісним набувачем. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], та [PERSON], перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню за наступними підставами. З матеріалів справи вбачається, що на підставі листа Директора КП « [PERSON] міське БТІ від 18.09.2014 року №2001613 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями №14 по вул..Мітинговій в м.Харкові зареєстровано за: [PERSON] 25/100 частин,[PERSON] 70/900 частин, [PERSON] 70/900 частин,[PERSON] 175/1800 частин,[PERSON] 175/1800 частин, [PERSON] 90/900 частин,на підставі договору міни, посвідченого 6-юХДНК 25.10.1995 р. р.№5-7371, [PERSON] 90/900 частин, [PERSON] 90/900частин та [PERSON] 90/900 частин. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 12.07.2002 року [PERSON] уклала шлюб та після укладання шлюбу взяла собі прізвище чоловіка [PERSON]. Таким чином, з 1995 року позивач [PERSON] мала 90/900 частин в житловому будинку з надвірними будівлями за адресою: м.харків, вул..Мітингова,14, мешкала в даному будинку та була зареєстрована в ньому, що також підтверджується копію паспорту н ім»я [PERSON] де міститься штамп реєстрації постійного місця її проживання, з 05.03.1996 року. В судовому засіданні встановлено, що до 18.10.2005 року, разом з позивачем [PERSON] в зазначеному будинку мешкала її мати, [PERSON], яка померла 18.10.2005. Після її смерті позивач [PERSON] прийняла спадщину та частина будинку яка належала [PERSON] перейшла у її власність. Представники позивача, в судовому засіданні посилались на той факт, що позивач [PERSON] мешкаючи в даному будинку, з 2005 року, самостійне веде господарство, сплачує всі належні комунальні платежі, страхові внески з приводу володіння вищевказаним житловим будинком з надвірними будівлями. При цьому, вона вважала, що володіє даним будинком законно, та не здогадувалась, що її дії незаконні. Факт того, що позивач [PERSON] на протязі усіх років сплачувала комунальні платежі по житловому будинку №14 по вул..Мітингова в м. Харкові підтверджується копіями квитанцій про оплату комунальних послуг в яких міститься підпис [PERSON] Крім того, допитані в судовому засіданні свідки, [PERSON], [PERSON], та [PERSON], зазначили, що [PERSON] тривалий час, а саме з 1995-1996 року проживає за адресою м. Харків Мітінгова,14 на території спірного будинку, опікується даним будинком, проводить ремонтні роботи по устаткуванню будинку. На території будинку позивачка мешкає тільки зі своєю родиною. Вимогами ст. 344 ч.1 ЦК України, передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен, довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Судом встановлено, і це не спростовується зібраними доказами по справі, що за адресою м.Харків, вул..Мітингова,14 , де розташовано спірний житловий будинок позивач [PERSON] була зареєстрована 05.03.1996 року., а з 2005 року вважала, що володіє і користується будинком законно, тобто, суд приходить до висновку, що про факт користування та володіння позивачем [PERSON] даним будинком був відомий іншим особам встановлений законом строк у десять років, що дає суду підстави вважати, що факт відкритого володіння позивачем [PERSON] доведено. Крім того, користування та володіння зазначеним житловим будинком зі сторони позивача [PERSON] відбувалось безперервно, що підтверджено регулярними оплатами комунальних послуг за обслуговування будинку. Стосовно добросовісності заволодіння чужим майном, а саме спірним будинком позивачем [PERSON], підтверджується тим, що на протязі усіх років вона не знала і не здогадувалась, що право власності на даний будинок зареєстровано за іншими особами. Так як, з моменту її реєстрації в житловому будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул..Мітингова,14 вона мешкала зі своєю родиною, мати, яка померла в 2005 році, і інших осіб в будинку не бачила. Окрім того, в п.6 Листа ВССУ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на те, що при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Вимоги ст.. 328 ч.2 ЦПК України передбачають, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом . Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, так як в судовому засіданні доведено факт відкритого, безперервного та добросовісного заволодіння позивачем [PERSON] частиною житлового будинку №14 по вул..Мітинговій в м. Харкові. На підставі ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, ст. 16,328 344 ЦК України, суд ,-

Outcome: approved