Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до повноліття дитини, а також просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років, починаючи з дня подачі заяви до суду. В обґрунтування заявлених вимог вказавши, що з відповідачем перебувають з 14.11.2015 року в зареєстровану шлюбі. Від даного шлюбу у них народилась дитини [PERSON], [INFO]. З січня 2016 року шлюбні відносини фактично припинені, позивач з сином проживає окремо від відповідача. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та на утримання позивача, до досягнення дитиною трьохрічного віку не надає, хоча за законом зобовязаний їх утримувати, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. Позивач, будучи повідомленою у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності через неможливість явки, у звязку з доглядом за малолітньою дитиною, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до судового засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно з п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року вбачається, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлено, що на час розгляду справи сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 14 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1805 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, виданими 07 червня 2016 року Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис про народження № 83 (а.с. 4). Судом встановлено, що спільна дитина сторін з січня 2016 року проживає разом із матір'ю - позивачем [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 51 ч. 2 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьків, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 181 ч. 3 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини можуть присуджуватися в долі від доходу батька. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписами ст. 182 ч. 2 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON], є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та дитини, офіційно працює на посаді начальника відділу РХБЗ групи РХБЗ МНС України в м. Черкаси, отримує регулярний дохід. Крім спільної дитини із позивачем, інших дітей не має, непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено. Крім цього відповідно до висновку експерта № 317 від 21 вересня 2017 року встановлено, що молекулярно-генетичним дослідження встановлено, вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведена (а.с. 37-38). Законами України «Про Державний бюджет на 2016 рік» та «Про Державний бюджет на 2017 рік» встановлено, прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі, становить: з 01.12.2016 року 1355 гривень, з 01.01.2017 року 1355 гривень, з 01.05.2017 року 1426 гривень, з 01.12.2017 року - 1492 гривні, 01.01.2018 року - 1492 гривні. Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд діє в межах заявлених позивачем вимог. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а також бере до уваги, що розмір прожиткового мінімуму на дитину вищевказаного віку на час розгляду становить 1492 гривень. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, а також чинному законодавству. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 27 липня 2016 року. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на її утримання, то суд виходить із наступного. Згідно із ч.1, 2 та 3 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За даними довідки Заводської міської ради Лохвицького району Полтавської області від 14.07.2016 року позивач [PERSON], [INFO] не працює та не навчається (а.с. 5). Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд вважає доведеним той факт, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте проживають окремо, дитина проживає разом із матірю - позивачем у справі, між сторонами не досягнуто домовленостей щодо розміру матеріальної допомоги, яку має надавати відповідач на утримання дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла трирічного віку, та на утримання дитини тому у сукупності наведених обставин з урахуванням положень ст. 84 Сімейного кодексу України є підстави для стягнення аліментів на утримання дружини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також є обгрунтованими та підлягають задоволенню і з відповідача необхідно стягнути на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до 31.05.2019 року. Крім того, відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1280,00 гривень. На підставі ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст. 75, 84, 141, 150,180-184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved