Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до Малополовецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи вимоги тим, що 15.05.1997 року помер його батько [PERSON], а в березні 1999 року помер його дід [PERSON]. Після смерті діда відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: Київська область, Фастівський район, село Малополовецьке, вул. Щастя, буд. 17, земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «НОВЕ ЖИТТЯ» Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області, розміром 2,7 га в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Реалізовуючи своє право на спадщину, як онук спадкодавця, [PERSON] звернувся до Фастівської районної державної нотаріальної контори та згодом отримав свідоцтво на право на спадщину за законом на право на вищезазначену земельну частку (пай). Проте, в отримані свідоцтва про визнання права власності на житловий будинок, позивачеві було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на цей будинок. На підставі зазначеного, просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 17 по вулиці Щастя в селі Малополовецьке, Фастівського району Київської області, після смерті [PERSON], померлого в березні 1999 року. \~ В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні вищевикладеним, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні поклала вирішення спірного питання на розсуд суду.. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 15.05.1997 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерті, виданим повторно 17 травня 2016 року, серії І-ОК № 375088 (а.с. 11). В березні 1999 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерті, виданим повторно 17 травня 2016 року, серії І-ОК № 375089 (а.с.12). Після смерті[PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: Київська область, Фастівський район, село Малополовецьке, вул. Щастя, буд. 17, який зареєстрований за спадкодавцем по праву приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконкомом Малополовецької сільської ради від 18.04.1989 року згідно рішення виконкому Фастівської райради від 04.04.1989 року за № 69 та земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «НОВЕ ЖИТТЯ» Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області, розміром 2,7 га в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало [PERSON] на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії КВ № 0154879, виданого Фастівською районною державною адміністрацією та зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 561 від 14 грудня 1996 року (а.с. 17,18). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно ч. 2 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є онуки і правнуки спадкодавця, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. У відповідності до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є онуком спадкодавця [PERSON], а отже є, в силу ч. 2 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємицею першої черги спадкування за законом. Реалізовуючи своє право на спадщину, [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, та отримав свідоцтво на право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), яка перебуває у власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «НОВЕ ЖИТТЯ» Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області, розміром 2,7 га в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Проте, нотаріус листом від 11.12.2015 року за № 1641/02-17 відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця (а.с. 14) Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно довідки № 701 КП Фастівської міської ради Фастівського бюро технічної інвентаризації від 26 травня 2016 року станом на 01 січня 2013 року за адресою: Київська область, Фастівський район, село Малополовецьке, вулиця Щастя, будинок № 17 зареєстрований по праву приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконкомом Малополовецької сільської ради від 18.04.1989 року згідно рішення виконкому Фастівської райради від 0.04.1989 року, № 69. В Фастівському БТІ даний документ зареєстрований 23.08.1989 року в реєстраційну книгу № 1 під реєстровим номером 462. (а.с. 19). З розяснення, наданого у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013, вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із\~ ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.3.3 цього Узагальнення, підлягають задоволенню вимоги спадкоємців про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та/або відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що\~ право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тому набув право спадкування на житловий будинок, але не має оригіналу правовстановлюючого документа про право власності на спадкове нерухоме майно, саме тому у суду є всі підстави для визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує.\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved