Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Словянської міської ради Донецької області, про визнання права власності. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер 17 вересня 2010 року. Після смерті останнього залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Зазначила, що вона зверталась до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини та 03 вересня 2015 року отримала постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю документу, що підтверджує державну реєстрацію права власності за [PERSON]. Тому, просить суд визнати з нею право власності на трикімнатну квартиру № 24 у житловому будинку № 62, який розташований у м. Словянську, по вул. Жовтневої Революції, загальною площею 52,1 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м., як на майно, отримане в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 17 вересня 2010 року. В судове засідання позивач не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач - Словянська міська рада була повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, звернулась із заявою про слухання справи у відсутність їх представника. Проти задоволення позову не заперечувала. Cуд, дослідивши надані докази, вважає, що позов [PERSON]підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні із достовірністю встановлено, що [PERSON] належала квартира № 24 у житловому будинку № 62, який розташований у м. Словянську, по вул. Жовтневої Революції, загальною площею 52,1 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м., на підставі рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2007 року, що підтверджується довідкою КП БТІ м. Словянська. (а.с. 26). Як вбачається із технічного паспорту на квартиру №24 у житловому будинку № 62 по вул. Жовтневої Революції в м. Словянську Донецької області, на час смерті [PERSON] зазначена квартира знаходилася у його власності (а.с. 20-21). 17 вересня 2010 року помер чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 487808, виданого 20 вересня 2010 року(а.с. 18). Після смерті [PERSON], спадкоємцями за законом є позивач та її син: [PERSON]. Позивач та її син звернулися до нотаріуса із відповідними заявами про прийняття спадщини. [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивача. Після смерті [PERSON] позивач, як спадкоємець першої черги звернулась до Першої словянської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, що підтверджується постановою нотаріуса від 03.09.2015 року (а.с.12). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справа про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вимога про визнання права на спадщину у разі відсутності умов для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі підлягає вирішенню у судовому порядку. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною першої статті 1268 закріплено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові майна належить право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В розумінні статті 391 Цивільного кодекс України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, а статтею 392 передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання права власності, у разі якщо таке право не визнається. Ні підставі викладеного,

Outcome: approved