Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.05.2017р. по 18.07.2017р. в розмірі 19178,57грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач безпідставно не здійснив повного розрахунку з позивачем в момент її звільнення і фактично розрахувався лише після спливу двох місяців з моменту звільнення. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився та надав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у звязку з неможливістю забезпечення його явки. Натомість доказів поважності причин неявки в судове засідання представника відповідача суду не надано. Беручи до уваги, що відповідач був завчасно повідомлений про час і місце розгляду справи (судовий виклик разом з копією позову вручений 31.08.2017р.), враховуючи сутність спірних правовідносин та відсутність поважних причин неявки сторони відповідача, відповідно до ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Позивач з 05.06.2013р. по 18.05.2017р. працювала на ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаського міського району електричних мереж, що підтверджується відомостями з трудової книжки /а.с.5/. Наказом від 18.05.2017р. №62-п/тз позивача звільнено із займаної посади контролера енергозбуту ІІ групи відділу по роботі з побутовими споживачами відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного договору /а.с.35/. При звільненні позивача з нею не було проведено остаточного розрахунку з виплати заробітної плати у звязку з чим утворилась заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 23909,75грн, що підтверджується з розрахункового листка за травень 2017р. /а.с.8/. Заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу двома платежами: 20.07.2017р. на суму 9892,19грн, 25.07.2017р. 14017,56грн, що підтверджується випискою з банківського карткового рахунку позивача /а.с.15/. Оскільки остаточний розрахунок з позивачем здійснений не вдень її звільнення, а лише через два місяці, то вона звернулась до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами склалися трудові правовідносини та існує спір з приводу порядку здійснення розрахунку при звільненні, який регулюється нормами Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) та Законом України «Про оплату праці». Згідно ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як встановлено судом відповідач в порушення ст.116 КЗпП не здійснив виплати належної позивачу заробітної плати в день його звільнення. Згідно ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Фактичний остаточний розрахунок відповідача здійснений лише 25.07.2017р.. Аналіз наданих позивачем суду відомостей з розрахункових листків та з її банківського рахунку свідчить, що між сторонами не було спору щодо розміру сум, які підлягають виплаті при звільненні (23909,75грн). Будь-яких обставин, які б свідчили про відсутність вини відповідача у несвоєчасному здійсненні розрахунку судом не встановлено. За таких обставин вимоги про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку є правомірними. Визначаючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до розяснень, що містяться у п.20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема а.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за період затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося 18.05.2017р., то середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за лютий та березень 2017 року, оскільки розрахунковим період для нарахування та виплати заробітної плати є місяць. Відповідно до п.5 розд. IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Відповідно до розрахункових листків позивача /а.с.25/ за березень 2017р. розмір її заробітної плати складав 4562,28грн за відпрацьовані 22 робочі дні, а у квітні 2017р. 4548,98грн за 19 робочих днів, з яких 9 фактично відпрацьовані, 4 відпустка, 6 оплата за вихідні дні. За змістом п.п.3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час протягом якого зберігається середній заробіток працівника (відпустка, оплата днів простою тощо), компенсаційні виплати т.і.. Отже для розрахунку середньоденної заробітної плати загальний розмір заробітку, що був нарахований позивачу за березень та квітень 2017р., необхідно зменшити на суму компенсації за електричну енергію (по 100грн на місяць), оплату середнього заробітку за час вихідних (1319,80грн) та оплату відпустки (525,80грн). Таким чином середньоденна заробітна плата позивача за один робочий день складає 227,92грн (загальний розмір заробітку за березень та квітень 2017р. в сумі 7065,66грн, що нарахований за 31 робочий день). Визначаючи період прострочення остаточного розрахунку суд виходить з того, що за змістом ст.116 КЗпП розрахунок відповідача із позивачем мав бути здійснений 18.05.2017р., а фактично здійснений 25.07.2017р.. Отже період прострочення складає з 19.05.2017р. по 25.07.2017р.. Разом з тим, з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК) суд розглядає справи виключно в межах позовних вимог. Отже оскільки позивач вимагав стягнення середнього заробітку за період часу до 18.07.2017р., то задоволенню підлягають вимоги в частині стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку з 19.05.2017р. по 18.07.2017р. включно, що складає 41 робочий день. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 19.05.2017р. по 18.07.2017р. складає 9344,72грн (227,92грн х 41 робочий день). При цьому суд звертає увагу, що визначена судом сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає оподаткуванню на загальних підставах як заробітна плата з особливостями, встановленими законом. На момент розгляду справи такий дохід має оподатковуватись податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. Обов'язок нарахування та утримання таких податків покладається на податкового агента, яким в даному випадку є відповідач (п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України). З урахуванням вищевикладеного, загалом позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору. З огляду на зміст позовних вимог, то ціна позову складає 19178,57грн. Позивачем при зверненні до суду було сплачено 640грн (мінімальна ставка). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК,

Outcome: partial