Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду, посилаючись в його обґрунтування на те, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , яка розташована на першому поверсі двоповерхового будинку. Над квартирою позивача розташована кв. [INFO] , яка належить відповідачу. 18 вересня 2020 року в приміщенні санітарного вузла (туалет) зі стелі, лампи, витяжки та вздовж стін і двері почала литися вода. Власників кв. [ADDRESS] на місті не було, тому задля припинення залиття здійснено відключення всього будинку від водопостачання, після чого залиття продовжувалось протягом ще 25-30 хвилин. Відповідачка була повідомлена про дану подію. [PERSON] -сантехнік ЖКП «Азовжитлокомплекс», викликаний на місце події, встановив, що залиття квартири відбулося внаслідок несправного гнучкого шлангу під мийкою у ванній кімнаті у кв. [ADDRESS] . Того ж дня було подано заяву на проведення огляду квартири [ADDRESS] для встановлення причини залиття, куди 21 вересня 2020 року прибули співробітники ЖКП «Азовжитлокомплекс» та здійснили огляд, внаслідок якого складено акт про залиття від 21 вересні 2020 року, яким підтверджено, що 18 вересня 2020 року відбулося залиття у квартирі [ADDRESS] , внаслідок якого було пошкоджено полотно двері, плитка та стеля, а також рекомендовано власнику квартири [INFO] такого будинку виконати роботи по усуненню несправності гнучкого шлангу. Додавав, що пошкодження, спричинені залиттям квартири, є суттєвими, бо дерев`яні двері внаслідок потрапляння великої кількості води деформувались, тому не зачиняються, плитка відійшла від стін, а деяка взагалі відвалилась, лампа перестала працювати, а також є плями та пошкодження покриття стелі та дверей у суміжній з туалетом ванній кімнаті від протікання води з верхнього поверху. Для відновлення стану ванної кімнати та туалету в квартирі [ADDRESS] з приведенням цих кімнат в належний стан необхідно здійснити ремонтні роботи, вартість яких оцінив у 32036,50 грн. На підставі переліченого просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, в розмірі 32036,50 грн. Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року зі згоди позивача залучено у якості співвідповідача по даній справі [PERSON] (а. с. 85). Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився повторно, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи в суді. Представник позивача, адвокат Лисакова О. О., в судовому засіданні, підтримуючи наведені у позовній заяві доводи [PERSON] , вказувала, що залиття квартири позивача з боку відповідачів відбувається вже не вперше, які у свою чергу не відшкодовували раніше спричинені ними збитки [PERSON] . Зазначала, що заявлений розмір витрат на проведення ремонту житла [PERSON] повністю підтверджується долученими до справи доказами. При цьому зазначені у акті про залиття пошкодження спричинені саме від протиправних дій відповідачки, а розмір таких витрат доведено кошторисом, який складений відповідною організацією. У свою чергу сторона відповідачів не навела доказів на спростування розміру шкоди, завданої залиттям квартири позивача. Зазначала, що вимоги про відшкодування моральної шкоди через залиття своєї квартири позивач не заявляє до відповідачів. Таким чином просила суд задовольнити позов та стягнути на користь [PERSON] з відповідачів в рахунок відшкодування завданої залиттям квартири майнової шкоди 45714,92 грн. Представник відповідачки [PERSON] , адвокат Романова Л. М., заперечуючи проти задоволенню позову, вказувала, що залиття квартири позивача дійсно було здійснено з квартири [PERSON] . Однак вказувала, що доказів того, що пошкодження квартири позивача відбулись саме внаслідок залиття від 18 вересня 2020 року суду не було надано [PERSON] . Зазначала, що сторона позивачів також не довела розмір спричиненої залиттям шкоди позивачу, як власнику кв. [ADDRESS] , оскільки по справі не було проведено експертного дослідження на предмет визначення такого розміру, а долучений до справи [PERSON] кошторис не є належним доказом. Також зазначала, що розмір завданої залиттям квартири шкоди завищений, бо він дорівнювати повинен десь 10000 грн. Просила суд відмовити у позові. Відповідачка, [PERSON] , у судовому засіданні частково заперечуючи заявлені до неї вимоги, вказувала, що розмір відшкодування, заявлений позивачем, внаслідок залиття квартири [PERSON] , є завищений, оскільки вона радилась зі спеціалістами щодо можливого розміру такого відшкодування, який такими спеціалістами по фотознімкам був оцінений у 7000 грн. До того ж вважає, що позивач бажає за її кошт провести повний ремонт у своїй ванній кімнаті та туалеті під приводом відшкодування шкоди внаслідок залиття. Отже, вона частково визнає позов у сумі 10000 грн. Також звертала увагу суду на те, що вона є пенсіонером, розмір пенсії якої мізерний. Відповідачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась повторно, будучи повідомленою про час та місце розгляд справи належним чином, що визнавала сторона відповідачів, не надавши суду заперечень чи інших заяв по суті справи. Отже, суд дійшов висновку про можливість закінчити розгляд справи за відсутності відповідачки, [PERSON] , оскільки за ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Так на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав лише першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. З огляду на викладені норми суд зазначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому в даному випадку підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22 травня 2019 року по справі № 310/12817/13. Таким чином суд, вислухавши учасників процесу, які з`явились, та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що відповідно до акту від 21 вересня 2020 року вбачається, що комісія ЖКП «Азовжитлокомплекс» у складі головного інженера, майстра технічної дільниці та слюсаря-ремонтника, встановила, що 18 вересня 2020 року у квартирі [ADDRESS] трапилось залиття стелі 2 кв. м., стіни (плитка) з відслоєнням 1,5 кв. м., деформовано полотно дверей в туалеті. Причиною залиття був порив гнучкого шлангу під мийкою у ванній кімнаті кв. [ADDRESS] , внаслідок чого її власнику рекомендовано виконати роботи по усуненню несправностей такого шлангу (а. с. 6). На підставі кошторису на ремонт ванни та туалету у 2021 році, наданого суду [PERSON] та підготовленого 20 січня 2021 року ТОВ «Грандбуд Компані» згідно із ДСТУ Б Д.1.1.-1-2013, вбачається, що договірна ціна такого ремонту складає 45714,92 грн. разом із ПДВ, зокрема, прямі витрати на проведення будівельних робіт дорівнюють 32671,83 грн., що включає у себе вартість зарплати, матеріальних ресурсів, експлуатації обладнання, загальновиробничих витрат, прибутку та інших витрат. При цьому такий кошторис включає у себе роботи по ремонту в туалеті та ванній кімнаті позивача дверних полотен, стін з керамічними плитками, підлоги з керамічної плитки, які включають демонтаж, безпосередні будівельні, оздоблювальні та електромонтажні роботи в межах обсягів пошкоджень, завданих залиттям кв. [ADDRESS] від 18 вересня 2020 року (а. с. 60-75). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 лютого 2016 року вбачається, що [PERSON] є співвласником (1/2 частка) кв. [ADDRESS] (а. с. 5). На підставі ч. 3 ст. 369 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Суд зазначає, що сторони по справі визнавали, що [PERSON] фактично є уповноваженим співвласником кв. [ADDRESS] щодо отримання відшкодування шкоди, завданої залиттям його житла. За п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно із ч. 3 ст. 386 ЦК власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, якими є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Аналіз ст. 11, 1166 ЦК дозволяє зробити висновок, що зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідносини, у силу яких одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Згідно із п. 11 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Суд при цьому наголошує, що особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Так за ч. 2 ст. 1166 ЦК особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити саме завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Суд зазначає, що наведене свідчить про те, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому за ст. 1192 ЦК розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. На підставі п. 2.3.6 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком. Суд при цьому зазначає, що за наявності належним чином складеного акту про залиття, допустимим та належним доказом розміру матеріальної шкоди, завданої таким залиттям, може слугувати кошторис, складений відповідною будівельною організацією по здійсненню ремонтно-відновлювальних робіт. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 29 травня 2019 року по справі № 645/2087/15-ц. Суд вказує, що заперечуючи проти задоволення позову сторона відповідачів натомість вказувала, що кошторис, яким визначено вартість відновлювальних робіт по усуненню наслідків залиття квартири позивача, не може бути належним доказом розміру завданої [PERSON] шкоди. При цьому суд наголошує, що кошторис є одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди, а зазначені у ньому обставини відповідачами не були спростовані в суді. Суд встановив, що згідно з наданим суду [PERSON] кошторисом від 20 січня 2021 року вартість прямих витрат з проведення ремонтних робіт з відновлення пошкодженої залиттям квартири позивача становить 32671,83 грн. За таких обставин, суд, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну, підтверджений кошторисом про вартість відновлювальних робіт з усунення наслідків залиття квартири, дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] щодо відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття 18 вересня 2020 року квартири [ADDRESS] . Суд при цьому зауважує, що відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотань про проведення відповідних судових експертиз зі свого боку не заявляли, не надавши суду інших доказів щодо розміру спричиненої [PERSON] майнової шкоди, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 319, 322, 323 ЦК власність зобов`язує, а власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, та ризик випадкового знищення чи випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, власник несе відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок використання та утримання свого майна. За ч. 1 ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1, 2 ст. 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. На підставі змісту ч. 1 ст. 360 ЦК співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. За інформацією з ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» від 2 грудня 2020 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є співвласником (по 1/2 частки кожна) кв. [ADDRESS] , що також підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 6 лютого 1998 року № 5969/п, яка у свою чергу розташована на 2-му поверсі вказаного будинку, що вбачається з технічного паспорту такої квартири від 25 лютого 2010 року (а. с. 37, 78, 79-80). Таким чином суд встановив, що співвідповідачі, як співвласники кв. [ADDRESS] , несуть відповідальність у розмірі належної кожному з таких відповідачів частки кв. [ADDRESS] , тобто по 1/2 частки кожний відповідач. Отже, на підставі зібраних по справі доказів було достеменно підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] , як співвласники кв. [ADDRESS] несуть за законом відповідальність, завдану позивачу, як власнику кв. [ADDRESS] внаслідок залиття квартири останнього, що сталось 18 вересня 2020 року, оскільки суд розглядом справи встановив протиправність поведінки відповідачів щодо неналежного утримання належного їм майна, що призвело до пориву гнучкого шлангу в їх квартирі, встановлено розміру заподіяної шкоди позивачу, причинний зв`язок між залиттям квартири [PERSON] та завданням йому шкоди, а також вину в цьому співвласників кв. [ADDRESS] . При цьому розмір шкоди, завданої в результаті такого залиття [PERSON] було доведено під час вирішення спору в суді, оскільки було встановлено вартість виконання робіт по відновленню квартири позивача після залиття від 18 вересня 2020 року. Розмір пенсії [PERSON] у сумі 1857,82 грн. станом на грудень 2020 року підтверджується відомостями Маріупольського об`єднаного управління ПФУ Донецької області № 2 від 5 січня 2021 року (а. с. 76). Суд натомість зазначає, що ані позивачем, ані його представником не було уточнено заявлені позовні вимоги [PERSON] відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства, тому суд розглянув та вирішив по суті справу в рамках первісних письмових позовних вимог [PERSON] . Отже, підстави для задоволення заявлених представником [PERSON] усно в судовому засіданні вимог про стягнення 45714,92 грн. з відповідачів у рахунок відшкодування шкоди через залиття квартири позивача відсутні. Таким чином заявлені позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди підлягають задоволенню судом шляхом пропорційного стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] в рахунок відшкодування завданої внаслідок залиття квартири шкоди в сумі 32036,50 грн. в рівних частках, тобто по 16018,25 грн. з кожної відповідачки. Згідно із ст. 141 ЦПК з [PERSON] та [PERSON] також підлягає пропорційному стягненню судовий збір на користь держави в сумі 840,80 грн., від сплати якого при поданні позову до суду [PERSON] звільнено за законом, тобто по 420,40 грн. з кожної.

Outcome: approved