Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є наймачем кв. [ADDRESS] , де зареєстрований також його син, [PERSON] , який однак не мешкає у такому житлі понад три роки, оскільки виїхав за межі країни, проживає в РФ та повертатися не збирається. Також зазначав, що у спірному житловому приміщенні речей [PERSON] немає, якому не чиняться перешкоди у проживанні в кв. [ADDRESS] . При цьому за такий проміжок часу відповідач не сплачує комунальні платежі за місцем своєї реєстрації, що призводить до додаткових витрат позивача по утриманню квартири та позбавляє його права на отримання субсидії. На підставі переліченого, посилаючись на ст. 71, 72 Житлового кодексу України, просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кв. [ADDRESS] . У судовому засіданні [PERSON] та його представник, адвокат Кравченко Т. В., заявлені позовні вимоги повністю підтримали, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, та просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кв. [ADDRESS] , не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим. Представник третьої особи, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим, до суду не з`явився, надавши заяву з проханням вирішити справу за відсутності представника Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши учасників процесу, які з`явились, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що трикімнатна кв. [ADDRESS] була надана на підставі ордеру № 000040 від 11 жовтня 1991 року відповідно до рішення виконкому Маріупольської міської ради № 466 від 4 вересня 1991 року [PERSON] та членам його родини, дружині [PERSON] та сину [PERSON] , що підтверджується копією такого ордеру (а. с. 6). За інформацією департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 16 липня 2020 року вбачається, що по [ADDRESS] зареєстрований, зокрема, [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується копією особового рахунку № [NUMBER] на кв. [ADDRESS] (а. с. 5, 7). Допитані в судовому засіданні свідки, [PERSON] та [PERSON] , сусіди позивача по буд. [ADDRESS] , вказували суду, що родину [PERSON] знають давно, яка мешкає по [ADDRESS] . Стверджували при цьому, що [PERSON] , син позивача, добровільно покинув своє місце проживання, виїхавши до Росії, де перебуває увесь цей час та який не повертався до свого місця реєстрації. Відповідно до ст. 71, 72 Житлового кодексу України наймач або члени його родини можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад 6 (шість) місяців. Суд таким чином на підставі досліджених доказів встановив, що фактично протягом останніх трьох років у кв. [ADDRESS] відповідач, [PERSON] , не мешкає без поважних причин. За таких обставин, встановлених в судовому засіданні, на підставі зазначених норм права суд дійшов висновку, що [PERSON] , залишаючись зареєстрованим у кв. [ADDRESS] , однак не користуючись таким житловим приміщенням понад шість місяців без поважних причин, є таким, що втратив право користування ним. На підставі переліченого позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування кв. [ADDRESS] . Згідно із ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved