Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із вказаним позовом, на обґрунтування позовних вимог зазначила, що 03 липня 2004 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно у вигляді земельної ділянки площею 2.2440 га розташованої на території Воронізької селищної ради. Заповіту за життя [PERSON] не складала. Спадкоємцем першої черги за законом майна [PERSON], згідно статті 1261 Цивільного кодексу України, є її донька позивач [PERSON] До смерті [PERSON], та на день її смерті вони були зареєстровані та проживали разом, а отже, позивач вважається такою, шо спадщину прийняла. Інших спадкоємців за законом або осіб, що мають право на обовязкову частку у спадщину немає. У вересні 2017 року позивач звернулась до державного нотаріуса Шосткинського районного державного нотаріального округу [PERSON] для отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, однак у видачі свідоцтва [PERSON] було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу (оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку) на вищевказану земельну ділянку. У судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача також в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03 липня 2004 року в смт. Вороніж Шосткинського району померла [PERSON] /а.с. 14/. Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії СМ № 017777, [PERSON], на підставі розпорядження голови Шосткинської районної державної адміністрації № 522 від 08 жовтня 2003 року, є власником земельної ділянки площею 2,24 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воронізької селищної ради Шосткінського району Сумської області. /а.с. 6/ Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру, земельна ділянка за кадастровим номером № 5925355300:10:000:0014 площею 2,2440 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воронізької селищної ради Шосткінського району Сумської області, належить на праві власності [PERSON] /а.с. 7-9/ З копій свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження вбачається, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] /а.с. 15-16/ Відповідно до довідки виконкому Воронізької селищної ради № 652 від 31 січня 2018 року, [PERSON] була зареєстрована та проживала в [INFO] до дня своєї смерті 03 липня 2004 року, та разом з нею була зареєстрована та проживала разом позивач [PERSON], а отже вважається такою, шо спадщину прийняла /а.с.17/ Відповідно до довідки Шосткинської районної державної нотаріальної контори № 172/01-16 від 12 грудня 2017 року, після померлої [PERSON] спадкова справа не заведена, спадкоємці для прийняття спадщини в нотаріальну контору не звертались. /а.с. 24/ Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № б/н від 21 вересня 2017 року, нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно померлої [PERSON] земельну ділянку, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів /а.с.19/. Відповідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, які не суперечать закону, в тому числі і в порядку спадкування. Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов*язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ч.1 ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Підставою набуття права приватної власності на земельні ділянки був Декрет Кабінету Міністрів України № 15-92, 1992 року, відповідно якого ці земельні ділянки передавались громадянам, які їх обробляли шляхом їх приватизації. Саме таким чином отримала у приватну власність земельну ділянку [PERSON], що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю, тобто на законних підставах. Отже, з викладеного вбачається, що на момент звернення до суду позивач правомірно претендує, як єдиний спадкоємець на визнання за нею права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] Разом з тим, судом встановлено, в нотаріальному порядку позивачу було відмовлено в оформленні спадщини на нерухоме майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно. Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Враховуючи наведене, та встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, а позивач є єдиними спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця та її право на спадщину гарантовано державою, однак оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку вичерпано, суд на підставі ст.16 ЦК України, вважає що цивільне право позивача підлягає захисту, шляхом визнання за нею права власності на вказане спадкове майно. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved