Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 13 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.Також позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача на її утримання до досягнення сином [PERSON], трирічного віку та стягнути з відповідача аліменти за минулий час починаючи з 14.06.2017 року по 08.08.2017 року на утримання малолітнього сина у розмірі 2/3 частини всіх видів заробітку (доходу). На обґрунтування позову послалась на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 15.07.2016 року. Від вказаного шлюбу мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Своїх обов'язків по утриманню дитини відповідач не виконує, коштів для забезпечення спільної дитини не надає, матеріальними засобами не допомагає. На даний час позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за сином. Працювати та забезпечувати дитину та себе вона не в змозі. Відсутність матеріальної допомоги від чоловіка ставить позивачку у скрутне матеріальне становище та позбавляє можливості належним чином забезпечити потреби малолітнього сина та свої потреби. На підставі протоколу повторно автоматичного розподілу від 02.08.2018 р. вищевказана цивільна справа передана в провадження судді Ларіонової Н.М. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі з підстав, зазначених в ньому, надали пояснення аналогічні, викладеним в позові, просила задовольнити, додавши, що шлюб між сторонами розірвано. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, подавши відзив, в якому сторона відповідача посилається на те, що позов є надуманим та необґрунтованим, дитина не потребує утримання в такому розмірі, в якому зазначає позивач. Крім цьому, відповідач в добровільному порядку забезпечує утримання дитини, передач юси щомісячно по 6-8 тис.грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що з 15.07.2016 року сторони по справі зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1517 від 15.07.2016 року. Від спільного життя сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], що виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №5167 від 25.11.2016 року. Даний шлюб був розірваний рішенням Подільського районного суду м.Києва від 06.06.2018 р. (справа № 758/16546/17), яке набуло законної сили 06.08.2018 р. Малолітня дитина сторін проживає з позивачем, що визнається відповідачем. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Приписами ч. 2 ст.182 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], офіційно працевлаштований, працюючи в СБУ. Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі, становить: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Так, в даному випадку, 50% прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років становить з 01.07.2018 року 779,5 грн. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов'язки до дитини, в т.ч. і обов'язку її утримання. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач є людиною працездатного віку, здоровий за станом здоров'я, має офіційне місце роботи, а також враховує, що рівний обов'язок по утриманню дитини має також і позивач у справі. Відповідач в своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачка виходить виключно із власних надуманих міркувань, оскільки із самого початку орієнтується не на покриття витрат на утримання , а на його дохід. Тобто метою позовних вимог позивача в дійсності є на забезпечення необхідного рівня утримання , а отримання права на частку його доходу. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, а також чинному законодавству. В зв'язку з чим приходить суд до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Постановляючи рішення суд враховує, що позивачем суду не надавались докази на підтвердження придбання відповідачем рухомого та нерухомого майна і не заявлялось про це суду. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 08.08.2017 року, і до повноліття дитини. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на дружину, суд виходить з такого. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У ч. 4 ст. 84 СК України зазначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З огляду на те, що дитина, якій не виповнилося трьох років проживає з матір'ю, а відповідач не надає матеріальної допомоги матері на утримання дитини добровільно, платник аліментів є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я, а тому суд приходить до висновку про можливість відповідача надати матеріальну допомогу дружині, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, починаючи з 08.08.2017 і до досягнення малолітнім сином трьох років. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Що ж стосується позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, то при їх вирішенні, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 194 СК України, 1. Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. 2. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. 3. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. 4. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. 5. Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом. Тим самим, законодавець пов'язує можливість стягнення аліментів за минулий час в разі, якщо стягнення аліментів вже відбулось. Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених зазначеною нормою права, які б давали правові підстави для стягнення аліментів за минулий час, позивач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Також з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1 409,6 грн. (за 2 вимоги немайнового характеру, якими є вимоги про стягнення аліментів, по ставці 704,8 грн. за кожну). На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК Україн суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 84, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial