Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернулась в суд позовом до ПАТ КБ «ПиватБанк» про стягнення коштів, обґрунтувавши його тим, що 18 жовтня 2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу № SAMDN01000738694366 на суму 200 000 грн. строком на 6 місяців та виплатою 17% річних, з відкриттям особового рахунку № 26308613019310, та договір банківського вкладу № SAMDN01000738694325 на суму 200 000 грн. строком на 3 місяці та виплатою 16% річних, з відкриттям особового рахунку № 26308613018957. Додатковою угодою від 20 січня 2014 року строк дії договору № SAMDN01000738694325 було продовжено до 18.04.2014 року із встановленням відсоткової ставки, що складає 17% річних. 30 жовтня 2013 року та 20 листопада 2013 року вклад по договору № SAMDN01000738694366 було збільшено на 150 000 грн. та 100 000 грн. У вказані дати було збільшено і вклад по договору № SAMDN01000738694325 також на 150 000 грн. та 100 000 грн. відповідно. 09 січня 2014 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070054131200 на суму 300 000 грн., строком дії 6 місяців, з нарахуванням та виплатою на суму вкладу 18 % річних. Для зарахування коштів за даним договором Банком відкрито для вкладника особовий рахунок № 26309612894881. У звязку з невиконанням ПАТ КБ «ПриватБанк» договірних зобовязань та неповерненням коштів по вищезазначеним договорам вона звернулась до суду з позовом про стягнення належних їй коштів. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 травня 2015 року її позов задоволено в повному обсязі. За результатом перегляду апеляційним та касаційним судом зазначене рішення суду першої інстанції залишено без зміни. Суд стягнув з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь грошові кошти за договорами банківського вкладу: № SAMDN01000738694366 (вклад «Стандарт на 6 міс.») від 18.10.2013 року (рахунок № 26308613019310) 530 749 грн.; № SAMDN01000738694325 (вклад «Стандарт на 3 міс.») від 18.10.2013 року (рахунок № 26308613018957) 526 915 грн.; № SAMDNWFD0070054131200 (вклад «Стандарт») від 09.01.2014 року (рахунок № 26309612894881) - 344 590 грн., а всього - 1 402 254 грн. Враховуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконує зобовязання щодо повернення коштів, незважаючи на зазначене судове рішення, [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення пені та, передбачених ст. 625 ЦК України, інфляційних втрат та 3% річних. У позовних вимогах просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти в сумі 161 550,30 грн., з яких:- 45 756, 70 грн. нарахування 3% річних за невиконання зобовязання, - 107 972,80 грн. нарахування інфляційний втрат за невиконання зобовязань, - 7 820,80 грн. нарахування пені за невиконання зобовязання згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». В ході судового розгляду позивачем було збільшено розмір позовних вимог. 16 січня 2017 року до суду була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій [PERSON] просила суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь 285 296,16 грн., з яких: - 68 806,40 грн. нарахування 3% річних за невиконання зобовязання, - 204 728,86 грн. нарахування інфляційний втрат за невиконання зобовязання 11 760,90 грн. нарахування пені за невиконання зобовязання згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» У заяві, поданій 23 березня 2017 року, [PERSON] просила стягнути на її користь 76 413, 24 грн. нарахування 3% річних за невиконання зобовязання, - 234 176,14 грн. нарахування інфляційний втрат за невиконання зобовязань - 13 061,10 грн. нарахування пені за невиконання зобовязання згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а всього 323 650,48 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що з прийняттям Ленінським районним судом м. Кіровограда 29 травня 2015 року рішення про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] коштів за договорами банківського вкладу припинилися будь-які договірні відносини між сторонами. Зазначене рішення суду на теперішній час перебуває на виконанні Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська, про результати виконання судового рішення Банку не відомо. Однак, враховуючи наявність виконавчого провадження по стягненню коштів за рішенням суду на виконання договорів банківського вкладу, правовідносини мають вирішуватися виключно в рамках дії Закону України «Про виконавче провадження». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарські або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі наявність договірних відносин між сторонами та судового рішення від 29 травня 2015 року щодо задоволення позову [PERSON] до банку про повернення коштів в повному обсязі. За результатом перегляду апеляційним та касаційним судом зазначене рішення суду першої інстанції залишено без зміни. Вказані обставини вважаються судом встановленими та доведеними. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ч. 1 ст. 1058 цього Кодексу за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Як випливає із змісту укладених між сторонами договорів банківського вкладу, їх автоматична пролонгація (без додаткового погодження між сторонами) та зміна умов в односторонньому порядку не передбачена. Отже, аналіз зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу дає підстави для висновку про те, що відповідно до ст. 598 ЦК України зобовязання банку перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу. Закінчення строку дії договору і невиконання зобовязань не припиняє зобовязальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом. За положеннями ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 цього Кодексу якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, з урахуванням наведених правових норм, при невиконанні банком зобовязання щодо повернення коштів по закінченню строку дії договорів банківського вкладу є доцільним застосування положення ст. 625 ЦК України. Стаття 1 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3). Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Правова позиція по застосуванні зазначеної норми Закону викладена в постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року справа № 6-2558цс15 Враховуючи наведене, а також те, що відповідач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України не спростував належними і допустимими доказами вказаних обставин, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. При визначенні суми коштів, які підлягають стягненню з банку на користь позивачки, суд виходив з розрахунку заборгованості, наданого позивачкою, за період з 30.05.2015 року по 24.03.2017 року , а саме: - розрахунок пені за невиконання зобовязання згідно ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 30.05.2015 року по 24.03.2017 року : по сумі 530 749 грн. - за договором № SAMDN01000738694366: 663 днів (період невиконання зобовязання) * 7,4 грн. (розмір пені в день) = 4 906,20 грн.; по сумі 526 915 грн. - за договором № SAMDN01000738694325: 663 днів (період невиконання зобовязання) * 7,3 грн. (розмір пені в день) = 4 839,9 грн.; по сумі 344 590 грн. - за договором № SAMDNWFD0070054131200: 663 днів (період невиконання зобовязання) * 5 грн. (розмір пені в день) = 3 315 грн. - всього 13 061,1 грн.; - розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми за період з 30.05.2015 року по 24.03.2017 року: 530 749 грн. - за договором № SAMDN01000738694366 = 530 749 грн. * 3% : 365 днів (календарного року) * 663 днів (період невиконання зобовязання) = 28 922,18 грн.; 526 915грн. - за договором № SAMDN01000738694325 = 526915 грн. * 3% : 365 днів (календарного року) * 663 днів (період невиконання зобовязання) = 28 713,26 грн.; 344 590 грн. - за договором № SAMDNWFD0070054131200 = 344 590 грн. * 3% : 365 днів (календарного року) * 663 днів (період невиконання зобовязання) = 18 777,80 грн. - всього 7 6413, 24 грн.; - розрахунок інфляційний втрат за період з 30.05.2015 року по 24.03.2017 року: - по сумі 530 749 грн. - за договором № SAMDN01000738694366 = за період з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року: 530 749 грн. (розмір заборгованості) *1,022 (коефіцієнт індексу інфляції за вказаний період) 530 749 грн. (заборгованість) = 11 676, 4 грн. + за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року: 530 749 грн. (розмір заборгованості) *1,124 (коефіцієнт індексу інфляції за вказаний період) 530 749 грн. (заборгованість) = 65 812,8 грн. + за період з 01.01.2017 року по 24.03.2017 року: 530 749 грн. (розмір заборгованості) *1,021 (коефіцієнт індексу інфляції за вказаний період) 530 749 грн. (заборгованість) = 11 145,7 грн. всього 88 634,9 грн.; - по сумі 526 915 грн. - за договором № SAMDN01000738694325 = за період 01.06.2015 року по 31.12.2015 року: 526 915 грн. (розмір заборгованості) *1,022 (коефіцієнт індексу інфляції за вказаний період) 526 915 грн. (заборгованість) = 11 592,13 грн. + за період з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року: 526 915 грн. (розмір заборгованості) *1,124 (коефіцієнт індексу інфляції за вказаний період) 526 915 грн. (заборгованість) = 65 337,46 грн. + за період з 01.01.2017 року по 24.03.2017 року: 526 915 грн. (розмір заборгованості) *1,021 (коефіцієнт індексу інфляції за вказаний період) 526 915 грн. (заборгованість) = 11 065,2 грн. - всього 87 994,79 грн. - по сумі 344 590 грн. - за договором № SAMDNWFD0070054131200 = за період 01.06.2015 року по 31.12.2015 року: 344 590 грн. (розмір заборгованості) *1,022 (коефіцієнт індексу інфляції за вказаний період) 344 590 грн. (заборгованість) = 7 580,9 грн. + за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року: 344 590 грн. (розмір заборгованості) *1,124 (коефіцієнт індексу інфляції за вказаний період) 344 590 грн. (заборгованість) = 42 729,16 грн. + за період з 01.01.2017 року по 24.03.2017 року: 344 590 грн. (розмір заборгованості) *1,021 (коефіцієнт індексу інфляції за вказаний період) 344 590 грн. (заборгованість) = 7 236,39 грн. - всього 57 546,45 грн. Таким чином, інфляційні втрати за період з 30.05.2015 року по 24.03.2017 року за невиконання трьох договорів банківського вкладу становлять 234 176,14 грн. Даний розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства та наявним в матеріалах справи доказам щодо невиконання грошового зобовязання, не спростований відповідачем, тому суд вважає його правильним. Відповідно до п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, на підставі чого, вирішуючи питання розподілу судових витрат в порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 3 236 грн. 50 коп., який обраховано в порядку абз.1 п.п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного і ст. ст. 525, 526, 530, 598, 599, 625, 1058, 1060 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved