Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами в яких вказала, що між нею та відповідачем по справі [PERSON] 19.09.2012 року був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 4 000 євро та 700 доларів США зі сплатою 3 % відсотків щомісячних від суми боргу за користування грошима, які остання зобов'язалась повернути на умовах передбачених договором позики, у строк до 19.09.2013 року, про що надала письмову розписку. Таким чином загальна сума позики, яку відповідач отримала від позивача становить 4 000 євро та 700 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день подачі позову складає 63 224, 63 гривень. Позивач також просила суд стягнути з відповідача процентів за сумою позики, в розмірі облікової ставки Національного Банку України, що за період з 19.09.2012 року по 03.10.2014 року складає 10 130.27 гривень. Відповідач на теперішній час відмовляється повертати гроші. До того ж позивач просила суд стягнути з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення повернення боргу, тобто за період з 20.09.2013 року по 03.10.2014 року, що становить 1 964,29 гривень. У зв'язку з чим, позивач просив суд стягнути на її користь суму боргу за договором в розмірі 63 224,63 гривень, проценти за користування позикою, що складає грошову суму коштів у розмірі 10130, 27 грн., 3 відсотка річних у розмірі 1 964, 29 гривень, а разом 75 319,19 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 753,19 гривень. Представники позивача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надавши пояснення суду, аналогічні в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. Вислухавши сторін по справі всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні їм правовідносини. 19.09.2012 року був укладений договір позики, згідно якого позивач по справі [PERSON] передала відповідачу по справі [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 4 000 євро та 700 доларів США зі сплатою 3 % відсотків щомісячних від суми боргу за користування грошима, які остання зобов'язалась повернути на умовах передбачених договором позики, у строк до 19.09.2013 року, про що надала письмову розписку. Таким чином загальна сума позики, яку відповідач отримала від позивача становить 4 000 євро та 700 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день подачі позову складає 63 224, 63 гривень. Відповідно до ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно зі ст.ст.525, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Таким чином сума боргу складає 75 319,19 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення. Суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає доводи позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved