Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. Зазначає, що з відповідачем [PERSON] на даний час перебуває у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, 03 березня 2006 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 268. Від спільного подружжя є син [PERSON]. Причиною розірвання шлюбу є несумісні характери та різні погляди на життя, в результаті чого постійно виникають сімейні конфлікти. Вказує, що протягом останнього часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть, та окрім того відповідач проживає з іншою жінкою. Просить розірвати шлюб, неповнолітнього сина залишити проживати з матір'ю, стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що відповідач працевлаштований та має регулярний дохід. У зв'язку з неявкою відповідача, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, клопотань про розгляд справи без його участі до суду не надіслав. За таких обставин, суд, з урахуванням думки позивача, вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів у відсутності відповідача з постановленням заочного рішення, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданного 03 березня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, між сторонами зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 268. Згідно свідоцтва про народження, виданного 13 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського МУЮ, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї неможливе, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Сторони припинили подружні відносини, проживають окремо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Шлюб існує формально, тому його необхідно розірвати. Спір між сторонами щодо майна нажитого під час шлюбного життя відсутній. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи, а саме, що [PERSON] працездатного віку, офіційно працевлаштований, має регулярний дохід. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також з метою недопущення погіршення матеріального становища дитини та одночасно відповідача, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 183 СК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення коштів на утримання дитини - [PERSON] у розмірі 1000 гривень, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, суд вважає реально можливим для їх сплати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: dismissed