Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 02.06.2006 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу спільних дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки у них різні характери, що призвело до втрати взаємопорозуміння, любові та довіри. Подружні стосунки між ними фактично припинено, спільного господарства вони не ведуть. Просить рішенням суду шлюб розірвати. Одночасно просила стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. В підготовче засідання сторони не зявилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. В наданій суду заяві позивач зазначила, що позовні вимоги підтримує, відповідач в своїй заяві зазначив, що позов визнає, що відповідно до статті 200 ЦПК України надає суду підстави для ухвалення рішення. У звязку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.\~ Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 02.06.2006 року, який був зареєстрований виконкомом Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області, актовий запис №6. Спільних дітей сторони не мають. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає підтримувати з відповідачем подружніх стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у разі визнання відповідачем позову. Розмір судового збору в даній справі сплачений позивачем на підставі квитанції № 0.0.102785418.1 від 04.05.2018 року в сумі 704,80 гривень, 50 відсотків якої підлягає поверненню на користь позивача з державного бюджету, решта стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved