Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання кредитного договору недійсним посилаючись на те, що 27 листопада 2013 року між сторонами укладений кредитний договір. Договір укладений за місцем проживання позивача, позивач не бажала укладати кредитний договір, а мала намір укласти договір розстрочки з приводу оплати меблів по договору замовлення від 28 листопада 2013 року. Після укладення кредитного договору позивач стала згідно графіку вносити кошти на його погашення, проте меблі не були їй поставлені протягом 45 днів, як зазначено в договорі замовленні. Оскільки позивач не отримала товар, тому не повинна сплачувати кошти по кредитному договору. Вважає , що відповідач зобов'язався забезпечувати гарантії виконання продавцем поставки меблів, повинен був перевірити яким чином виконавець послуг по договору поставки має намір виконувати свої зобов'язання. Кредитний договір від імені відповідача укладений не уповноваженою особою, не за місцем знаходження банку чи торгової організації. Кредитний договір повинен бути визнати недійсним оскільки укладений внаслідок помилки та омани. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила , що з листопада 2013 року по травень 2014 року здійснювала погашення кредитних коштів, потім сплату припинила. Просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, причина неявки невідома. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність клопотання від відповідача, про відкладення з поважних причин розгляду справи та інших підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для можливого відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача , дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 листопада 2013 року між сторонами укладений кредитний договір № 401553445, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 14 887 грн. 21 коп. зі сплатою відсотків у розмірі 0,1 % річних, на строк до 28 листопада 2015 року. Пунктом 2.5. кредитного договору визначено, що кредит надається для оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком, що вказаний у специфікації № 401553445 від 27.11.2013 року або листі гарантії до цього Договору від 27.11.2013 р. у загальній сумі12 803 грн. шляхом безготівково перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON]. Пунктом 5 цього договору позичальник - позивач по справі підтвердила, що вона попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартості кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожання кредиту, вартості видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативним документами НБУ, а також з Загальними умовами споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа Банк», які їй роз'яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими вона цілком згодна, що вона отримав свій примірник Договору. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним, і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до норм ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. До істотних умов кредитного договору належать предмет (сума грошових коштів, що надаються позичальникові), строк повернення та розмір сплачуваних відсотків. Позивач в судовому засіданні не довела, що вона помилялась про істотні умови укладеного кредитного договору, оскільки починаючи з листопада 2013 року по травень 2014 року включно здійснювала погашення кредитних коштів відповідно до графіку. Посилання позивача на неможливість ознайомлення з текстом кредитного договору через його неякісну копію, завіряння представника банку, що договір відповідає інтересам позивача є неприйнятними, оскільки позивач добровільно уклала спірний кредитний договір, після його укладення не зверталась до банку про розірвання договору чи до інших компетентних органів. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Доказів, які б свідчили, що оспорюваний кредитний договір укладений позивачем під впливом помилки не надано, а наведені позивачем обставини не свідчать, що вона помилявся щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін договору чи представником позивача при укладенні кредитного договору створені всі умови, що перешкоджали вільному формулюванню її волі, спотворивши дійсність в її уявленні. Позивачем ні в позовній заяві , ні в судовому засіданні не конкретизовано в чому конкретно помилялася позивач щодо природи правочину, прав та обов'язків його сторін. Статтею 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У судовому засіданні позивачем не доведено умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, та і взагалі сам факт обману . Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Посилання позивача щодо ведення її в оману з приводу перерахування коштів на користь ФОП [PERSON], а не на користь [PERSON], з яким вона уклала договір на виготовлення меблів, не може бути прийняте судом, оскільки п. 2.5. кредитного договору містить відомості на користь кого буду перераховані кредитні кошти. Особа, яка діяла від іменем відповідача ПАТ «Альфа-Банк» на день укладення договору мала відповідні повноваження на зазначені дії, що підтверджується листом відповідача із зазначенням реквізитів довіреності працівника банку. Позивачем не спростована зазначена інформація. Позивач як на підставу для задоволення позовних вимог посилається на загальний характер та по суті зводиться до викладення диспозицій статей 229 та 230 ЦК України. При цьому суд враховує, що позивач своїми підписами як в кредитному договорі ( п. 5), так і в додатку № 1 до договору № Р-567 про надання послуг з виготовлення меблів від 28 листопада 2013 року підтвердила отримання повної інформації та розуміння значення укладених договорів. Більше того, позивач починаючи з листопада 2013 року по травень 2014 року включно здійснювала погашення кредитних коштів відповідно до графіку, що свідчить про повне розумінні укладеного кредитного договору, настання негативних наслідків фінансового характеру в разі непогашення кредиту. За таких обставин, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed