Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа -Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09.09.2005 року по 15.09.2009 року, від шлюбу в сторін є син [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з 2008 року. Як зазначає позивач, з дня народження сина і до останнього часу відповідач не цікавиться життям сина, з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не приймає участі у вихованні сина. Навчанням, вихованням, розвитком, лікуванням та оздоровленням сина займається позивач. Окрім цього позивач вважає, що відповідач зловживає своїми батьківськими правами, оскільки на її прохання надати дозвіл на виїзд сина за межі країни на відпочинок відповідач довгий час не знаходить час для оформлення відповідних документів, що на її погляд такі його дії протирічать інтересам дитини. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви в частині позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків не ухиляється, його вини у недостатньому спілкуванні з сином немає, оскільки позивач налаштовує сина проти нього та перешкоджає спілкуванню з ним. Зазначив, що відповідач звернувся до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування з заявою проусунення перешкод у спілкуванні та участі у вихованні дитини, але на даний час це питання не вирішено. Позовні вимоги про стягнення аліментів визнавав. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала суду висновок комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] Вислухавши думку сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в частині позбавлення відповідача батьківських прав з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження, яке було видано 28.02.2006 року, батьками [PERSON] зазначені батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.09.2005 року. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 15.09.2009 року шлюб між стронами по справі, який зареєстрований 09.09.2005 року Центральним відділом реєстрації шлюбів. Києва за актовим записом №2424 розірвано. Дитина проживає разом з матір'ю, про цей факт не заперечували сторони. Як вбачається з копій банківських квитанцій, відповідач з 2010 року по даний час щомісячно перераховує грошові кошти на ім'я позивачки на утримання дитини. З харектиристики з СШ №16 Оболонського району м. Києва, де навчається [PERSON] вбачається, що вихованням дитини займається мати, батько у виховані сина участі не бере. Відповідно довідки, наданої центром первинної медико - санітарної допомоги №2, дитина систематично відвідує поліклініку з матерю, батька жодного разу не бачили. Письмовий доказ, а саме висновок комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації щодо доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] оцінюються судом критично, з урахуванням того, що цей висновок зроблений лише на підставі поданих документів з боку позивача. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. У п. 15 Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року роз'яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної Постанови роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п.18 зазначеної Постанови). Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що відповідач бажає приймати участь у житті та вихованні сина, проте не вживає відповідних активних дій для виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відмову на даний час в задоволенні заявлених вимог про позбавлення батьківських прав, та вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд встановив, що відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог в цій частин не заперечував та визнавав їх. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2008 «Про судове рішення у цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Беручи до уваги наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати в сумі 487,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial