Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 06 лютого 2015 року вона та відповідач перебувають у шлюбі. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції в Одеської області, актовий запис № 10. За час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами не розірвано, проте вони припинили сімейні відносини, проживають окремо один від одного. Син [PERSON] проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач працює в Ренійській філії «Адміністрація Морських Портів України», отримує заробітну плату, проте допомогу на утримання сина [PERSON] не надає, хоча зобов`язаний це робити. Позивач з`явилась у судове засідання, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач з`явився у судове засідання, позов визнав у повному обсязі та проти його задоволення не заперечував. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 06 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції в Одеської області зареєстровано шлюб між сторонами, про що складено відповідний актовий запис № 10. За час перебування сторін у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами не розірвано, проте вони проживають окремо один від одного. Син [PERSON] проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. На підставі викладеного, судом встановлено, що [PERSON] перебуває на утриманні позивача, з якою разом мешкає, що в свою чергу не спростовувалось відповідачем по справі, у зв`язку з чим, зазначені обставини додатковому доказуванню не підлягають. Відповідач допомогу на утримання сина [PERSON] не надає, хоча зобов`язаний це робити. Пунктом 9 ст. 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що передбачено ст. 180 СК України. Згідно з ч. 3. ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачу складно однієї утримувати дитину, що потребує значних матеріальних затрат, а відповідач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу, оскільки ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, суд враховує той факт, що відповідач визнав позов у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Частиною 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року), кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Аналізуючи зібрані у справі докази та враховуючи те, що дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, а відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нєю повноліття, суд приходить до висновку про можливість стягнення з останнього аліментів на утримання дитини [PERSON] . Згідно ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючі аналогію права, можна дійти висновку, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 183 СК України, розмір аліментів, якій сплачується на одну дитину складає 1/4 частину заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд вважає, що позов має бути задоволено. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги, щодо стягнення аліментів задоволено, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved