Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що в Управлінні-службі у справах дітей Центральної районної у м.Дніпрі ради на обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, з 23.03.2015 року перебуває малолітня [PERSON], [INFO] Згідно довідки Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції відомості про батька дитини внесені до актового запису на підставі ч.1 ст.135 СК України. Мати дитини - [PERSON], вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.02.2015 року була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.ч.1,2 ст.190 КК України та засуджена до одного року позбавлення волі. Вироком цього суду від 04.11.2015 року [PERSON] була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та засуджена до одного року шести місяців позбавлення волі. В зв'язку з залишенням дитини без батьківського піклування, вона залишила [PERSON], яка доводиться їй рідною онукою, у своїй родині. Рішенням виконкому Кіровського районної у м.Дніпропетровську ради №111 від 17.04.2015 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та її призначено опікуном дитини. Разом з дитиною вони проживають за адресою: [ADDRESS], де для дитини створено всі умови для всебічного розвитку та проживання. Відповідно до довідки про звільнення [PERSON] була звільнена з місць позбавлення волі 24.03.2016 року. Після звільнення відповідачка з дитиною не проживає, не надає ї матеріальну допомогу, не займається її вихованням та розвитком. Спеціалістами Управління-служби у справах дітей Центральної районної у м.Дніпрі ради останній роз'яснювався порядок передачі дитини на виховання після звільнення з місць позбавлення волі. Однак, відповідачка не працевлаштувалась, живе окремо від дитини не надає допомоги та не піклується про останню. В зв'язку з цим. вона була вимушена звернутись до органу опіки для вирішення питання щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав. [PERSON] була попереджена про вирішення цього питання та надала нотаріально посвідчену згоду на позбавлення її батьківських прав по відношенню до дитини. З урахуванням зазначеного, позивачка просила суд позбавити відповідачку батьківських прав по відношенню до її дитини [PERSON], [INFO], стягнути з відповідачки на її користь, як законного представника - опікуна дитини, аліменти на утримання останньої в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Також просила накласти заборону на відчуження майна та житла малолітньої дитини за адресою: [ADDRESS]; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць та стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та, посилаючись на викладені в позові підстави, просила суд задовольнити останні в повному обсязі. Представник третьої особи та прокурор в судовому засіданні підтримали заявлений позов та просили задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідачка в судові засідання повторно не з'явилась, про причини неявки не повідомила. Враховуючи повторну неявку відповідачки, наявну в матеріалах справи нотаріально посвідчену заяву останньої, згідно якої вона не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до своєї доньки та просила розглядати справу в суді у її відсутності, а також враховуючи думку позивачки, прокурора та представника третьої особи, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідачки, суд у відповідності до ст.169 ЦПК України, вважає за можливе провести подальший розгляд справи за відсутності відповідачки [PERSON] Заслухавши пояснення позивачки, думку прокурора та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.12). Згідно довідки Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції відомості про батька дитини внесені до актового запису на підставі ч.1 ст.135 СК України (а.с.16). Відповідно до повідомлення Управління-служби у справах дітей Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради малолітня [PERSON], [INFO], з 23.03.2015 року перебуває на обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.11). Мати дитини - відповідачка [PERSON], вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.02.2015 року була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.ч.1,2 ст.190 КК України та засуджена до одного року позбавлення волі (а.с.13-15). Вироком цього суду від 04.11.2015 року [PERSON] була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та засуджена до одного року шести місяців позбавлення волі. Звільнена після відбуття покарання 24.03.2016 року, що вбачається з відповідної довідки про звільнення від 24.03.2016 року (а.с.21). Рішенням виконкому Кіровського районної у м.Дніпропетровську ради №111 від 17.04.2015 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та опікуном дитини призначено її рідну бабусю - позивачку [PERSON] (а.с.17-18). На теперішній час дитина та позивачка проживають за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту обстеження умов проживання проведеного спеціалістами Управління-служби у справах дітей Центральної районної у м.Дніпрі ради за вказаною адресою, умови проживання задовільні, для дитини створено належні умови для життя, навчання та відпочинку (а.с.20). Згідно характеристики з місця навчання [PERSON] в КЗО «СЗШ №42» вбачається, що дитина характеризується позитивно, сумлінно ставиться до навчання. Вихованням дитини займається її бабуся, яка цікавиться станом успішності та поведінкою дитини, завжди відвідує батьківські збори. Мати дитини на зв'язок з учителем не виходила, школу в 2015-2016 роках не відвідувала (а.с.40). З копії запрошення від 11.07.2016 року та листа від 3.08.2016 року вбачається, що відповідачка запрошувалась до Управління-служби у справах дітей Центральної районної у м.Дніпрі ради та їй роз'яснювався порядок передачі дитини на виховання та подальшого спільного проживання, але будь-яких заходів для повернення доньки на виховання [PERSON] не здійснила (а.с.26,27). Відповідно до заяви, посвідченої 09.06.2016 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON] не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно її доньки [PERSON], [INFO] (а.с.29). Висновком виконавчого комітету Центральної районної у м.Дніпро ради №16/252 від 19.08.2016 року визнано за доцільне позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітньої доньки (а.с.53). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю обов'язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов»язки. Відповідно до п.16 Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачка після звільнення з місць позбавлення волі заходів щодо повернення дитини на виховання не вжила, не проживає разом з дитиною та не спілкується з останньою, матеріально дитину не утримує, не піклується про стан здоров'я дитини та її фізичний розвиток, не контролює дозвіля, тим самим ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків. В зв'язку з чим, суд приходить до висновку про наявність передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав та вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. В своєму позові позивачка також просила стягнути на її користь аліменти на утримання дитини, які перераховувати на відповідний рахунок відкритий на її імя у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк», на підтвердження чого надала відповідну довідку (а.с.30). Відповідно до вимог ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.ч.2.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнен-ня аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи, що малолітня дитина перебуває на вихованні та утриманні позивачки, яка призначена опікуном, відповідачка матеріально дитину не забезпечує, є здоровою та працездатною, інших осіб на утриманні не має та здатна надавати таку допомогу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів також підлягають задоволенню та з відповідачки слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів доходів відповідачки, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.08.2016 року (дня пред'явлення позову) та до досягнення дитиною повноліття, на користь опікуна - позивачки [PERSON], як законного представника дитини, які перераховувати на розрахунковий рахунок, відкритий на ім'я позивачки в Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до п.3 ч.1 ст.247 СК України дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей (ч.3 ст.32 вказаного вище Закону). Відповідно до п.3 ч.3 ст.71 Житлового кодексу України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Відповідно до ч.3 ст.25 вказаного Закону у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Як вбачається з довідки КП «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради №682, позивачка, відповідачка та малолітня [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. А тому, з урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, з метою захисту житлових прав малолітньої дитини слід накласти заборону на відчуження житла малолітньої дитини в якому вона проживала до встановлення опікунства, без згоди органі опіки та піклування та до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. за задоволену вимогу про позбавлення батьківських прав та на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. за задоволену вимогу про стягнення аліментів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved