Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування у квартирі [ADDRESS] . Позивач, [PERSON] та [PERSON] є співласниками квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстрована позивач, [PERSON] та [PERSON] , який в березні 2020 року, зібрав свої речи, точна його адреса проживання не відома, зв`язок вони не підтримують, речі відповідача у квартирі відсутні, житлом не цікавиться, однак у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, що позбавляє позивача можливості оформити субсидію та ставить у скрутне матеріальне становище. Все викладене змусило [PERSON] звернутись до суду з даним позовом. 12 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 02 листопада 2021 року. 02 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 17 листопада 2021 року. Позивач у судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк не надав. Треті особи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи одночасне існування вищезазначених умов суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору про купівлю-продаж від 08.04.2006, витягом з Державного реєстру правочинів та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.05.2006 № 10606116 (а.с.21, 22, 23). З довідки виданої виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області від 23.09.2021 року вбачається, що відповідач по справі дійсно зареєстрований разом з [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Згідно акта обстеження житлового приміщення від 01.10.2021 № 1609 складеного КП «Жилсервіс» Первомайської міської ради Харківської області, [PERSON] зареєстрований але не проживає за адресою: [ADDRESS] , з березня 2020 року (а.с.25). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на положення ст. 405 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, положеннями статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Проте зазначена норма не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім`ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї. Тому в даному в випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Відповідач не членом сім`ї власника, вимогу про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном позивач не заявляв. Тому заявлений в цій справі позов про визнання особи такою, що втратила право користування житлом з підстав визначених ст. 405 ЦК не може вважатися належним способом захисту порушеного права. У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed