Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те що сторони втратили один до одного почуття, припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства і зважаючи, що шлюб існує формально збереження останнього є недоцільним. Крім того, в період шлюбу у сторін народився син, проте після припинення шлюбно-сімених відносин відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Крім того, оскільки позивачу не відомо чи працює відповідач і розмір заробітної плати, просила стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. Розмір суми позивач обґрунтовувала тим. що дитина сторін має незадовільний стан здоров'я, потребує періодичного лікування, профілактики та оздоровлення, а отже утримання дитини потребує більше витрат ніж утримання дитини, яка не страждає на ті чи інші захворювання. В судовому засіданні позивач позов підтримала просила задовольнити. Відповідач вимоги в частині розірвання шлюбу визнав у повному обсязі, в частині стягнення аліментів на дитину частково в розмірі, що дорівнює 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач зазначив, що має мінливий дохід, оскільки займається торгівлею, який становить 6000 - 7000 грн. на місяць. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 12.08.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Андрушівського району Житомирської області, актовий запис № 48 /а.с. 4/. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON],[INFO] /а.с. 5/. Спільне життя між сторонами не склалося із за різних поглядів на життя. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, з 2016 року сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, примиритися не бажають. Згідно ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно та поновлена бути не може, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини. Спір про поділ майна на час розгляду справи відсутній. Відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання спільної дитини, офіційно не працює та має мінливий дохід, що підтверджується довідками з ДПІ та пенсійного фонду /а.с. 21, 22/. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі , який підлягає індексації відповідно до закону. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як пояснив відповідач в судовому засіданні, розмір його доходу від неофіційної діяльності, а отже без оподаткування, купівля - продаж товарів коливається і становить на місяць приблизно 6000 - 7000 грн. Згідно записів з медичної карти, оглянутої в судовому засіданні, а також епікризу та довідки з дитячого діагностичного центру міської дитячої алергологічного центру консультативно - діагностичного відділення вбачається, що дитина сторін страждає на трьохплоскосну деформацію хребта, тобто скаліоз і є алергіком. Таким чином, вбачається, що дитина сторін постійно потребує профілактики захворювання та терапевтичного лікування, оскільки тільки одна з хвороб, а саме сколітотична хвороба це прогресуюче (тобто погіршується) диспластичне захворювання зростаючого хребта дітей, що в свою чергу тягне за собою більше витрат на її утримання ніж на дитину, яка не страждає на ті чи інші захворювання. Зважаючи на розмір доходу відповідача, відсутність інших утриманців, стан здоров'я, розмір аліментів 2500 грн. на місяць буде справедливим по відношенню до дитини сторін та даному етапі забезпечить останньому з боку відповідача належне утримання та лікування та не призведе до такого погіршення матеріального стану відповідача, що останній буде позбавлений забезпечити власне утримання. поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Суд виходить з принципу рівності батьків в утриманні дітей і вважає, що 5000 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на даному етапі буде достатнім для повноцінного утримання дитини і вказана сума має бути поділена та покладена рівною мірою на обох батьків. В свою чергу позивач не надала належних доказів того, що розмір витрат на дитину з урахуванням хвороб останнього становить на місяць 10000 грн., а тому кожна із сторін має нести витрати по 5000 грн., у зв'язку з чим суд вважає вказану суму значно завищеною. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial