Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON], на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що сторони у справі з 29 грудня 2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач одночасно з поданням позову про стягнення аліментів, звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Стосовно ж вимоги про стягнення аліментів позивач вказує, що відповідач не приймає участі в утриманні [PERSON], [INFO], а позивач самостійно не в змозі забезпечити дитину всім необхідним. При цьому, позивач зазначила, що відповідач не має постійного місця роботи, має не регулярний дохід. Між сторонами на момент предявлення позову згода з приводу матеріального утримання сина не досягнута. Позивач у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена. Надала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебуваю шлюбі, який зареєстровано 29 грудня 2011 року Південоміською радою Харківського району Харківської області, про що свідчить копія свідоцтва про шлюбі серії 1-ВЛ №172435, виданого Південоміською радою Харківського району Харківської області 29.12.2011, на підставі актового запису. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 387285, виданого виконавчим комітетом Південоміської ради Харківського району Харківської області 26 листопада 2014 року, на підставі актового запису №66). Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З матеріалів справи встановлено, що відповідач не приймає участь в утриманні дитини, а також ним до суду не надано доказів на підтвердження обставин, які б вплинули на розмір аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 Сімейного Кодексу України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоровя дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Враховуючи всі вищевикладені обставини, а також прожитковий мінімум визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на дитину відповідного віку (для дітей віком до 6 років 1355,00 гривень), суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме - судовий збір у сумі 640,00 гривень, суд стягує з відповідача. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми виплати за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved