Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з заявою, яку згодом уточнила, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ; встановити над неповнолітнім [PERSON] піклування та призначити її його піклувальником; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі 2000 грн., щомісячно, з подальшою індексацією, починаючи з дня звернення і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [PERSON] доводиться їй племінницею. В кінці 2004 року вона приїхала до її батьків: [PERSON] та [PERSON] , які проживали за адресою: [ADDRESS] , де проживала і вона, та попросилась пожити у них. [PERSON] розповіла, що зустрічалась з якимсь хлопцем, завагітніла і тепер їй ніде жити. З її слів у неї була вагітність 6 місяців. Батьки дозволили їй проживати у них. [PERSON] стала на облік у Борівській ЦРЛ. До пологів [PERSON] проживала у них. [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] . З пологового відділення Борівської ЦРЛ [PERSON] з сином забирала вона і привезла їх до своїх батьків в с. Піски - Радьківські. 24 лютого 2005 року виконавчим комітетом Піско - Радьківської сільської ради Борівського району Харківської області було зареєстровано народження [PERSON] , матір`ю новонародженого була записана [PERSON] , а відомості про батька були записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України - [PERSON] . Через 5-6 місяців [PERSON] переїхала з дитиною в квартиру, де прожила декілька місяців. Вона постійно ходила до неї і допомагала годувати дитину. Потім [PERSON] їздила місяців два в с. Курилівка Куп`янського району і десь у вересні місяці 2005 року знову приїхала до них в с. Піски - Радьківські. [PERSON] пожила місяців два і поїхала в м. Куп`янськ, залишивши дитину у них. Так з кінця 2005 року [PERSON] залишився проживати у них, хоч місце його проживання було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . За період з грудня 2005 р. по теперішній час [PERSON] приїжджала до них, до свого сина разів 2 чи 3. Провідувала після проведеної операції в 2009 році та в 2014 році. Вона запитувала у [PERSON] чому вона не забирає сина до себе, на що остання відповіла, що у неї немає можливості за що жити, немає умов на проживання. Крім того, позивач зазначила, що у вересні 2009 р. [PERSON] став відвідувати Піско - Радьківській дошкільний навчальний заклад і відвідував його до 04.07.2011 року. Потім став навчатися в Піско-Радьківській середній школі і в теперішній час навчається в 10-му класі. За час перебування [PERSON] в дошкільному навчальному закладі, за період навчання в школі його мати - [PERSON] жодного разу не побувала в цих закладах, не цікавилась життям дитини, не відвідувала і не відвідує його за місцем проживання. [PERSON] не цікавиться станом здоров`я дитини, не піклується про її виховання, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не бере ніякої участі і підготовці дитини до самостійного життя, не цікавиться його майбутнім навчанням, не надає йому ніякої матеріальної допомоги. [PERSON] з самого дитинства знаходиться на її утриманні та називає її матір`ю. Він власноручно написав заяву, в якій вказав, що не заперечує, щоб піклувальником над ним була вона. [PERSON] проживає разом з нею у її житловому будинку. Вона намагається максимально забезпечувати всі його потреби, займається його вихованням, проявляє турботу про фізичний та духовний розвиток дитини, купує одяг, взуття, інші необхідні речі, докладає всіх зусиль, щоб дитина отримала відповідні для її віку та потреб харчування. Вона працює, має свій власний житловий будинок, має земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, постійно займається господарством, раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не значиться, батьківських прав не позбавлялася, у шлюбі не перебуває. Підставою для звернення до суду з даним позовом є вирішення питань, що з`являться в майбутньому щодо навчання і життя в цілому [PERSON] , тому вона має намір офіційно стати його піклувальником. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали уточнений позов, наполягали на його задоволенні у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та пояснила, що вона являється не найкращою матір`ю для свого сина, однак вона приїжджала до лікарні до сина, давала 1000 грн. на операцію, по телефону з дитиною не спілкуються, так як вважає, що син під тиском і приїжджала до нього рідко, так як має ще меншу дитину. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Куп`янської міської ради Харківської області Зражевська І.В. в судовому засіданні проти задоволення уточненого позову не заперечувала. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Борівської РДА Борівського району Харківської області у судове засідання не з`явився, надіславши заяву на офіційну електронну адресу суду про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримали в повному об`ємі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в раз якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Прийнявши до уваги позицію сторін по справі, вивчивши письмові докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.04.2005 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Борівського районного управління юстиції Харківської ради (а.с. 9). За відомостями Відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області від 07.06.2019 р. місце проживання [PERSON] з 21.11.2007 р. зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації матері [PERSON] (а.с. 22, 12,41). Відповідно до копії довідки про склад сім`ї/зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої Виконавчим комітетом Піско-Радьківські Борівського району Харківської області від 25.11.2020 р. за № 1357, позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має склад сім`ї: син - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; мати - [PERSON] , [INFO] . Житловий будинок за вказаною адресою на праві приватної власності в цілому належить позивачу, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за № 82411960 від 14.03.2017 р. (а.с. 21,13). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 02.12.2020 р., складеного Піско-Радьківським сільським головою Соловйовою В.О., за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проживає разом зі своєю бабусею, [PERSON] в належному їй домоволодінні з лютого 2005 року по даний час, а мати дитини із серпня 2005 року в с. Піски-Радьківські не проживає. Вихованням та утриманням повністю займається [PERSON] , стосунки між нею та [PERSON] нормальні (а.с. 15). Відповідно до довідки, виданої Піско-Радьківським дошкільним закладом від 27.11.2020 р. за № 15, [PERSON] відвідував заклад з 22.09.2009 р. по 04.07.2011 р., дитиною піклувалася [PERSON] , зі сторони матері, [PERSON] , піклування за дитиною було відсутнє, сина не відвідувала, до саду не приходила (а.с. 18). Згідно з довідкою Піско-Радьківської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 19.11.2020 р. за № 266, [PERSON] дійсно навчається у 10 класі вказаного навчального закладу (а.с. 16). З характеристики, виданої 19.11.2020 р. Піско-Радьківською ЗОШ на [PERSON] , вбачається, що останній навчається у навчальному закладі з першого класу, характеризується в цілому позитивно: навчається на середньому рівні, на уроках завжди уважний, виконує домашні завдання, має добрий загальний розвиток, правила поведінки завжди сумлінно виконує, скромний, веселий, товариський, розсудливий, користується повагою серед викладачів, має авторитет серед товаришів, є багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями, брав активну участь у спортивному житті школи. Відносно матері дитини зазначено, що вона зовсім не приділяє уваги вихованню сина, не підтримує його, не цікавиться його життям, не допомагає у навчанні (а.с. 17). Крім того, з копії довідки, виданої сімейним лікарем АЗПСМ с. Піски-Радьківські [PERSON] 19.11.2020 р., вбачається, що [PERSON] знаходиться під медичним наглядом з періоду новонародження і по теперішній час, у догляді за дитиною та лікуванні мати участі не приймала (а.с. 19). Відповідно до копії довідки, виданої Областною дитячою клінічною лікарнею № 1 м.Харкова, [PERSON] в період з 07.07.2009 р. по 24.07.2009 р. знаходився на лікуванні в 4-му хірургічному відділенні у зв`язку з перенесеною операцією в області черевної порожнини (а.с. 23). Згідно копій виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , останній знаходився на лікуванні у 2-му хірургічному відділенні в період з 17.05.2014 р. по 10.06.2014 р. у зв`язку з прогресуючим перитонітом та в період з 23.06.2014 р. по 03.07.2014 р. у зв`язку з захворюванням черевної порожними (а.с.25,24). З копії висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток [PERSON] , виданого КНП «Борівська ЦРЛ Борівської районної ради Харківської області» 27.11.2020 р. вбачається, що [PERSON] має надмірну вагу тіла (а.с.26). Відповідно до Висновку щодо можливості призначення піклувальником [PERSON] над неповнолітнім племінником [PERSON] , [INFO] , у разі позбавлення матері [PERSON] батьківських прав від 22.12.2020 року за № 03-49/2541, наданого районною комісією з питань захисту прав дитини Борівської районної державної адміністрації Харківської області, комісія вирішила вважати можливим бути піклувальником [PERSON] над неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , у разі позбавлення батьківських прав матері [PERSON] (а.с. 29-30). Згідно довідок від 23.11.2020 р., ні позивач, ні мати позивача, [PERSON] , що мешкає разом з нею, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога Борівської ЦРЛ не перебувають (а.с.31-34). Відповідно до копії висновку про стан здоров`я [PERSON] , виданого КНП «Борівська ЦРЛ Борівської районної ради Харківської області» 27.11.2020 р., позивач здорова (а.с. 27). Позивач станом на 04.12.2020 р. до кримінальної відповідальності не притягалась, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується довідкою серії ІІА № 1479536, виданої департаментом інформатизації МВС (а.с.36). За характеристикою, наданою завідувачем Піско-Радьківським ДНЗ [PERSON] 27.11.2020 р. за № 16, позивач, як вихователь вказаного ДНЗ з 16.09.2011 р., зарекомендувала себе як сумлінна, чесна, порядна, справедлива, тактовна людина, має відповідну фахову підготовку, добре володіє методикою навчання і виховання дітей раннього та дошкільного віку, користується повагою серед колег, працівників дошкільного закладу, батьків, по материнському ставиться до дітей, застосовує диференційований та індивідуальний підхід до малят та колективу, у 2015 р. нагороджена грамотою відділу освіти Борівської районної державної адміністрації за сумлінну працю в системі освіти (а.с. 20). Згідно копії довідки про доходи від 01.12.2020 р. за № 20, виданої Піско-Радьківською сільською радою, [PERSON] з 01.06.2020 р. по 30.11.2020 р. отримала загальний дохід без урахування аліментів в розмірі 36 882,21 грн.(а.с. 28). Згідно письмової заяви неповнолітнього [PERSON] від 15.12.2020 р., останній повністю підтримує позов [PERSON] , зазначаючи, що з 2005 року і по теперішній час його мати [PERSON] не піклувалася про нього і навіть не приїзджала до нього, весь цей час він знаходиться на утриманні у своєї тітки [PERSON] (а.с. 11). Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала покази, в яких вказала, що вона є сусідкою [PERSON] , [PERSON] знає з дитинства. Їй відомо, що він називав свою бабусю [PERSON] - «мама [PERSON] ». Бабуся виховувала та водила його в школу, потім сам ходив. Також [PERSON] лікувала [PERSON] , коли той хворів чи знаходився у лікарні. [PERSON] добре відноситься до бабусі, слухається, має дружні стосунки з її дітьми. [PERSON] бачила рідко, останній час зовсім не бачила. Сумнівів у правдивості показань свідка у суду немає. Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України(частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як зазначено у п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Стаття 59 ЦК України передбачає, що над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, встановлюється піклування. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з наданими доказами, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан його здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи із інтересів дитини, з урахуванням того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дитини без поважних причин, суд вважає, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини - [PERSON] . Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Щодо вимоги позивача в частині стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач не додала до позову жодних доказів, які дають підстави встановити можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини саме в тому розмірі, в якому вона просить у позові. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на наведене, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень з щорічною індексацією відповідно до закону, щомісячно, вважаючи, що саме такий їх розмір буде достатнім і, разом з тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання. Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави у встановленому законом розмірі за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial