Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, де просить стягнути на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 4060 грн. 4359 коп. Свої вимоги мотивує тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем рішення Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 26.07.2016 року про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, щомісячно, утворилась заборгованість. Відповідач постійно ухилявся від виконання рішення суду, не сплачує аліменти на утримання сина, а якщо сплачує, то не в тому розмірі, чим ставить їх в скрутне матеріальне становище. Заборгованість по аліментам станом на 01.09.2017 становить 12 931,19 грн., що підтверджується довідкою з відділу ДВС. В подальшому позивач навела свій розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів (а.с. 1, 2). Посилаючись на ч.1 ст.196 СК України просить її вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав вказаних в позові, пояснивши, що вони розлучені з серпня 2016 року, але відповідач аліментів не платить. Крім того, дитина ходить на секцію карате, а тому вона несе ще додаткові витрати. Будь - яких домовленостей з відповідачем про те, що вона відмовляється від стягнення аліментів, а він не подає на поділ майна, у них не було. Не заперечує того, що відповідач поніс витрати на які він надав чеки. Представник позивача також позов підтримала та просить його задовольнити, вважає, що товарні та фіскальні чеки, які надані відповідачем свідчать лиш про те, що він поніс додаткові витрати на утримання дитини. Згідно закону батько зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на утримання дитини, але це не звільняє його від сплати аліментів. Неустойка розрахована станом до 01.09.2017 та вони не заперечують, щоб суд прийняв до уваги довідку з відділу ДВС від 07.12.2017, яка надана відповідачем. Відповідач позов не визнає, пояснивши, що тільки під час розірвання шлюбу в серпні 2016 року взнав, що з нього стягуються аліменти на утримання сина. Перший платіж по аліментам здійснив в лютому 2017 року, так як потратився та не мав матеріальної можливості платити аліменти. За станом здоров'я на диспансерному обліку не перебуває та не має інвалідності. Коли він звернувся в Олександрійський МРЦЗ, щоб стати на облік, то йому сказали, що зразу йому кошти платити не будуть та дали направлення на працевлаштування, але він вирішив не працевлаштовуватись та державної допомоги як безробітному йому не платять. Представник відповідача, просить відмовити в задоволені позову у повному обсязі та надав письмовий відзив [PERSON]. Вважає, що немає вини відповідача у виникненні заборгованості, так як позивач не відпускала до нього сина та він не відразу дізнався про заборгованість по аліментам. Коли син хворів, то він купляв йому ліки та фрукти. Крім того за спільною домовленістю сторін було вирішено, що відповідач залишає все майно дружині, а вона не подає на стягнення аліментів, але будь - якого письмового договору в підтвердження цієї домовленості немає. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та представника відповідача, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено наступне. [INFO] у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Рішенням Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 26.07.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15.03.2016 року і до повноліття дитини, тобто до 30.08.2025 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . На виконання рішення суду від 26.07.2016 року, видано виконавчий лист (справа № 398/866/16-ц) (а.с. 11). На підставі даного виконавчого листа державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження. Судом також встановлено, що платник аліментів [PERSON] допустив заборгованість по сплаті аліментів, починаючи з березня 2016 року по серпень 2017 року, що підтверджується довідкою за вих.№33825 від 25.09.2017 (а.с.12). Представник відповідача посилається на довідку №44483, яка видана 07.12.2017 року, звідки також вбачається, що за 2016 рік - проплат по сплаті аліментів не було; а в 2017 році - відповідачем було сплачено аліменти в лютому - 550,00 грн., в квітні - 400,00 грн., в липні - 400,00 грн. та в серпні - 400,00 грн., яку суд приймає до уваги, так як проти цієї довідки не заперечує позивач та її представник, та на неї посилався представник відповідача. Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК умов - повністю або частково звільнити від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з обов'язковим попередженням боржника про наявність заборгованості по аліментам та наданням йому строку для її погашення. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до вимог ст. 196 СК України позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідно до її вимог за період з 15.03.2016 року до 01.09.2017, що складає 3623,38 грн., згідно розрахунку: місяцьРозмір заборгованості (різниця між нарахованими та сплаченими аліментами) грн.Кількість днів у місяці Розмір пені Березень 2016З 15.03.2016 - 225,29 1738,30 квітень 2016436,5030130,95 травень 2016459,3031142,38 червень 2016 Липень 2016 Серпень 2016 Вересень 2016 Жовтень 2016 Листопад 2016 Грудень 2016 459,30 459,30 724,51 459,30 459,30 708,43 833,0030 31 31 30 31 30 31137,79 142,38 224,60 137,79 142,38 212,53 258,23 Всього за 2016 1567,33 Січень 2017833,0031258,23 Лютий 2017 Березень 2017 Квітень 2017 Травень 2017 Червень 2017 Липень 2017 Серпень 2017833,00 - 550,00 833,00 1195,50-400,00 1195,00 1195,00 1195,00-400 1195,00-40028 31 30 31 30 31 3179,24 258,23 238,50 370,45 358,50 246,45 246,45 Всього за 2017 р. 2056,05 Всього 3 623,38 Таким чином, задовольняючи позов у зазначеній частині частково, суд вважає, що позивач неправильно обчислила розмір пені, оскільки в довідці № 44483, яка видана 07.12.2017 року, зазначені в серпні та листопаді 2016 року інші суми заборгованості, а за березень 2016 року до розрахунку необхідно взяти 17 днів, а не 31, так як аліменти стягнуті з 15.03.2016 року. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Суд вважає, що відповідачем не доведено відсутність його вини в простроченні сплати аліментів. Матеріалами справи та з пояснень відповідача підтверджується, що відповідачу було відомо з серпня 2016 року про стягнення з нього аліментів на утримання сина до його повноліття. Також у ч.1 ст.20 СК України зазначено, що до вимог, які випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138. ч.3 ст.139 цього Кодексу. Частиною 1 ст.185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). А тому витрати, які поніс відповідач щодо оплати ліків, продуктів харчування та іншого, суд оцінює як додаткові витрати. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які утримуються з одним з батьків на утримання дитини. Згідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача 704,80 грн. на користь держави.

Outcome: partial