Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом в якому просить визнати п. 3.4 договору поруки № 171/2007/Ж/П-1 від 16.08.2007 року, укладений від її імені з ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», недійсним. Позов обґрунтовує тим, що вищезазначений договір поруки був укладений з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором № 171/2007/Ж від 16.08.2007 року, укладеним між банком та [PERSON] за умовами п. 1.4 кредитного договору було визначено процентну ставку в розмірі 13% річних за користування кредитом, проте банк, без її згоди, в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 16,5% річних, що є порушенням умов договору поруки. Даний факт підтверджується розрахунком до позовної заяви про стягнення заборгованості, рішення по якій набрало законної сили. З матеріалів справи їй стало відомо, що підставою для звернення в суд банку до [PERSON] було не виконання останнім умов кредитного договору і виникнення заборгованості. Внаслідок чого з боржника та неї, в солідарному порядку, було стягнуто заборгованість за кредитним договором достроково. 15.08.2013 рогу вона зверталась в суд з позовом про визнання договору поруки припиненим, так як банк без її згоди в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки, але рішенням суду від 25.03.2014 року їй було відмовлено в задоволенні позову. Відповідно до умов договору поруки, а саме п. 2.3, кредитор зобов»язався письмово повідомляти поручителя про невиконання боржником своїх зобов»язань. Про невиконання боржником своїх зобов»язань письмового повідомлення вона не отримувала з 2008 року, а про збільшення розміру процентної ставки вона дізналась з рішення суду від 07.12.2011 року. Умовами договору поруки не визначено погодження її зі змінами кредитного договору та конкретними умовами, порядком і обсягом збільшення відповідальності боржника. а лише зазначено в п. 3.4 про те, що при внесенні будь-яких змін у кредитний договір, в тому числі, якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності поручителя або відбулась новація зобов»язання, такі зміни розповсюджуються на цей договір поруки і на поручителя і не є підставою для припинення поруки, тобто не вказано про те, що поручителя слід повідомляти про зміну умов кредитного договору. Посилаючись на норми діючого законодавства, вказує, що даний пункт договору поруки містить положення, які суперечать вимогам ч.1 ст. 559 ЦК України та умовам договору, а тому є всі підстави для визнання його недійсним. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не сповістив. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 ст.203 цього Кодексу. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Судом встановлено, що 16 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 171/2007/Ж, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 80 000 доларів США для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири від 16.08.2007 року зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення 16.08.2032 року. Належне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 171/2007/Ж від 16.08.2007 року забезпечувалось договором поруки № 171/2007/Ж/П-1 від 16 серпня 2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених кредитним договором №171/2007/Ж від 16.08.2007 року. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Суд враховує ту обставину, що позивач погодилася з умовами договору поруки, скріпивши його своїм підписом. Відповідно до п. 1.3. договору поруки поручитель погоджується з тим, що при зміні боржника, зміні змісту та обсягу (зміна суми кредиту, плати за користування кредитом, суми комісій та інших плат згідно з кредитним договором/договором кредитної лінії) забезпеченого цією порукою зобов'язання (в тому числі новація зобов'язання) за кредитним договором/договором кредитної лінії, цей договір буде діяти до повного виконання зобов'язань за кредитним договором/договором кредитної лінії. Пунктом 3.4. договору поруки визначено, що поручитель погоджується з тим, що при внесенні будь-яких змін у кредитний договір/договір кредитної лінії в тому числі, якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності поручителя або відбулась новація зобов'язання, такі зміни розповсюджуються на цей договір поруки і на поручителя і не є підставою для припинення поруки. Згідно п. 22 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків іх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже поручитель дав згоду на зміну основного зобов 'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред»явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Посилання представника позивача на те, що умовами договору поруки не визначено погодження позивачки зі змінами до кредитного договору, тобто не вказано про те, що поручителя не слід повідомляти про зміну вмов кредитного договору і не вказано про те, на що саме погодився поручитель не відповідають обставинам справи Вказані норми діючого законодавства та обставини, на які посилається позивач у своєму позові, були предметом неодноразового розгляду судами, а саме: рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.12.2011 року у справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов банку задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість в сумі 863 932,98 грн. і судові витрати в сумі 1 820 грн., про наявність вказаного рішення та розмір процентної ставки, як зазначає позивач у своєму позові, їй було відомо з рішення суду від 07.12.2011 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.03.2014 року у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», третя особа [PERSON] про визнання договору поруки припиненим в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Вказаним рішенням суду встановлено, що повідомлення про підвищення процентної ставки за кредитним договором було відправлене позичальнику 19.11.2008 року за вих. № 17/25-1521 разом з проектом додаткової угоди. Позичальник не виконав умови кредитного договору та не підписав додаткову угоду, внаслідок чого ПАТ «ВіЕйБі Банк» правомірно підвищив процентну ставку за кредитним договором, тобто правомірність підвищення процентної ставки встановлена судовим рішенням. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного і ст. ст. 203, 215, 627, 628, 638 ЦК України,Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: dismissed