Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований відділом актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 13 травня 2000 року, актовий запис №50, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ј частини від видів усіх доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що 13 травня 2000 відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області було зареєстровано шлюб ніж нею та відповідачем, актовий запис № 876. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Також позивач зазначила, що дочка буде проживати з нею після розірвання шлюбу. Відносини з відповідачем не склалися внаслідок того, що мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства у зв'язку з цим були припинені шлюбні стосунки між сторонами та припинено ведення спільного господарства. Подальше збереження шлюбу та сім'ї виявилось неможливим та суперечить інтересам сторін. Позивач в судове засідання не з'явилась надавши до суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, слухати справу за її відсутності без її участі. Вагітності та дітей до одного року не має. Спільного сумісного господарства не ведуть з 01.05.2013. Відповідач також не з'явився в судове засідання надавши до суду заяву згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. Спільного сумісного господарства як родина не ведуть з 01.05.2013. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 13.05.2000 відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 876, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . Сторони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад між подружжям має не тимчасовий характер, подальше їх проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим, сімейні відносини зруйновані остаточно, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. Таким чином сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи наведене, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши матеріали справи, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї неможливим, оскільки це суперечить інтересам сторін. Таким чином, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя та їх неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.182 СК України судом при визначенні розміру аліментів враховуються наступні обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Домовленість між сторонами щодо утримання неповнолітньої дочки не досягнута, а тому право позивача на отримання від відповідача аліментів підлягає захисту. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує обставини справи, положення вказаного закону, матеріальне становище дитини, матері, на утриманні якої перебуває дитина, непрацездатних батьків на утриманні, матеріальне становище, його задовільний стан здоров'я, спроможність виплачувати аліменти в такому розмірі, та визнання позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved