Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 24.05.2003 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх 3 років сімейне життя між ними поступово погіршувалось. Незважаючи на те, що вони проживають в одній квартирі, однак подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. мають окремі бюджети. Відмінності у поглядах з питань спільного життя, конфлікти в кінцевому результаті призвело до втрати почуття любові, взаємопорозуміння один до одного, відсутності спільних інтересів. Такі стосунки негативно впливають на дитину. У зв`язку з цим вважає, що шлюб існує формально , тому просить його розірвати. Одночасно просила стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує і просить їх задоволити. Відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Додаткових доказів та клопотань від сторін не надійшло. Відповідачем відзив на позовну заяву не подано. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 24.05.2003 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Бондарівської сільської ради Коростенського району Житомирської області, актовий запис №3. Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини сторонами не порушувався. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved