Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по вул. Шандарівка, 25, в с. Локітка Тлумацького району Івано-Франківської області. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за вказаною адресою проживав її дядько [PERSON] та йому на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. 02.02.2017 року [PERSON] помер. Ще за життя [PERSON] посвідчив на її імя заповіт на все належне йому на день смерті майно. Позивач прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач бажає оформити право власності на спадкове домоволодіння на своє імя, однак в нотаріальному порядку їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на домоволодіння, розташоване по вул. Шандарівка, 25, в с. Локітка Тлумацького району Івано-Франківської області. У звязку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: вул. Шандарівка, 25, в с. Локітка Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. Представник відповідача Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмовуу заяву, в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позову та просив розгляд справи провести без його участі. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України та згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти після набрання чинності даної редакції ЦПК України, тобто з 15 грудня 2017 року. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 1 Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 1436 від 11.12.2017 року станом на 01.07.1990 рік за [PERSON], який був головою двору, значилось господарство, розташоване по вул. Шандарівка, 25, в с. Локітка Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 4). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 05.07.2017 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані у 1986 році (а.с. 9-13). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] в цілому належало майно господарського двору, розташованого за адресою: вул. Шандарівка, 25, с. Локітка Тлумацького району Івано-Франківської області. 02.02.2017 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 3). Ще за життя [PERSON] посвідчив на імя [PERSON] (позивач) все належне йому на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 06.11.2015 року (а.с. 6). 21.09.2017 року [PERSON] (позивач) зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «Кузів», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 14). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Позивач прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON], успадкувавши належне йому домоволодіння, оскільки у шестимісячний термін звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 27). Згідно довідки Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 1435 від 11.12.2017 року [PERSON] на день смерті проживав один та був зареєстрований [INFO] (а.с. 5). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 103/2017 від 17.03.2017 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с. 26-39), з якої вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по вул. Шандарівка, 25, в с. Локітка Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивачу в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по вул. Шандарівка, 25, в с. Локітка Тлумацького району Івано-Франківської області, які залишились після смерті [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] за № 783/02-31 від 14.08.2017 року (а.с. 7). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 441,17 грн. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved