Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернулась до Пустомитівського районного суду Львівської області з цивільним позовом до Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа Пустомитівська державна нотаріальна контора Львівської області, який в процесі судового розгляду уточнила та просить визнати за нею право власності на 1/2 частку будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO]; визнати за нею право власності на 1/2 частку будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO]; визнати за нею право власності в цілому на будинковолодіння [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі рішення виконкому Підберізцівської сільської ради від 13 вересня 1969 року батькові позивача [PERSON] була виділена земельна ділянка під забудову в с. Підберізці, Пустомитівського району, Львівської області. Забудова ділянки була дозволена рішенням виконкому Пустомитівської районної ради № 297 від 4 червня 1970 року, що стверджується Свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах, виданим на ім'я батька позивача. Будинок збудовано батьками у 1972 році під час перебування в шлюбі за спільні кошти подружжя, та відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР в редакції, чинній станом на 1972 рік, був спільною сумісною власністю подружжя. Будинку був присвоєний [ADDRESS]. Дані обставини стверджуються довідкою Підберізцівської сільської ради № 364 від 18 травня 2017 року. Право власності на земельну ділянку стверджується державним актом [NUMBER] від 10 травня 1996 року. Згідно ст. 28 вказаного Кодексу в редакції станом на 1972 рік в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Батько позивача помер [INFO], все своє майно заповів позивачу. Позивач на час відкриття спадщини проживала разом з батьком, після його смерті фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції, чинній станом час відкриття спадщини, тому вважається такою, що прийняла спадщину. Отже після смерті батька позивач успадкувала за заповітом належну йому 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS]. Матір позивача [PERSON], померла [INFO], яка все своє майно заповіла позивачу. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України в редакції, чинній станом на час відкриття спадщини, позивач прийняла спадщину матері, оскільки проживала разом з нею станом на час відкриття спадщини. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батьків. Однак, оскільки за життя батьки не оформили правовстановлюючі документи на збудований будинок і не зареєстрували право власності на нього, позивач немає можливості одержати свідоцтво про право на спадщину на це майно. Листом за № 152/02-14 від 03 лютого 2017 року Пустомитівська державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю відомостей про реєстрацію права власності на цей будинок та роз'яснено право звернутись до суду для визнання права власності в порядку спадкування. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак з'явився її представник, який уточненні позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити з підстав викладених у заяві про уточнення позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори. Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконкому Підберізцівської сільської ради від 13 вересня 1969 року [PERSON] була виділена земельна ділянка під забудову в с. Підберізці Пустомитівського району Львівської області, забудова ділянки була дозволена рішенням виконкому Пустомитівської районної ради № 297 від 4 червня 1970 року, що стверджуються Свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах, виданим на ім'я [PERSON]. Згідно запису акту про шлюб 414 від 15.06.1946 року, слідує, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 року (який діяв на момент виникнення даних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належали на праві спільної сумісної власності подружжя будинковолодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS], яке складається з А-житловий будинок, загальною площею 106, 6 кв.м., житловою площею 59, 0 кв.м., допоміжною площею 47, 6 кв.м.; Б - літньої кухні, В - сарай, Г - гараж, Д - вбиральня, Е - господарська будівля, № 1 - хвіртка, № 2 - ворота, № 3 - огорожа, К - колодязь. Технічні характеристики будинку стверджуються технічним паспортом виданим 10.10.2016 року «ОКП ЛОР БТІ та ЕО». Судом встановлено, що [INFO] помер спадкодавець [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 15.04.2003 року Пустомитівським районним управлінням юстиції. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на 1/2 частку будинковолодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS], яке складається з А-житловий будинок, загальною площею 106, 6 кв.м., житловою площею 59, 0 кв.м., допоміжною площею 47, 6 кв.м.; Б - літньої кухні, В - сарай, Г - гараж, Д - вбиральня, Е - господарська будівля, № 1 - хвіртка, № 2 - ворота, № 3 - огорожа, К - колодязь. За життя спадкодавець [PERSON], склав заповіт 30.01.2003 року, посвідчений секретарем Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Олексів Галиною Демянівною, зареєстрований в реєстрі 1, згідно якого житловий будинок, господарські будівлі, а також все своє майно, де б воно не було із чого воно не складалося, все те, що буде йому належати, на що за законом буде мати право заповідає своїй дочці [PERSON]. Відповідно до .ч 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (що діяв на момент смерті спадкодавця), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. З довідки Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 172 від 03.05.2017 року слідує, що спадкодавець [PERSON] був зареєстрований та до дня смерті проживав по [ADDRESS], разом із ним проживала та була зареєстрована його донька [PERSON]. Згідно приписів ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР (що діяв на момент смерті спадкодавця), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983 р. (у редакції, що була чинна на момент виникнення правовідносин), вказано, що якщо у вказаний в ст.549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не продовження пропущеного строку. Враховуючи зазначене можна зробити висновок про те, що саме такі дії були вчинені [PERSON]. Державний нотаріус Пустомитівської державної нотаріальної контори Ясінський Є.В. 03.02.2017 року відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], у зв'язку із тим, що нотаріусу не надано оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 01.02.2017 року, будинок [ADDRESS] на праві особистої власності не зареєстрований та свідоцтво про право власності не видавалося. Проаналізувавши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що зібраними у справі доказами об'єктивно стверджується прийняття спадщини [PERSON]. Судом встановлено, що [INFO] померла спадкодавець [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим Підберізцівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 09.03.2005 року. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, до складу якої окрім іншого увійшло право власності на 1/2 частку будинковолодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS], яке складається з А-житловий будинок, загальною площею 106, 6 кв.м., житловою площею 59, 0 кв.м., допоміжною площею 47, 6 кв.м.; Б - літньої кухні, В - сарай, Г - гараж, Д - вбиральня, Е - господарська будівля, № 1 - хвіртка, № 2 - ворота, № 3 - огорожа, К - колодязь. За життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт 23.04.2003 року, посвідчений секретарем Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Олексів Г.Д., зареєстрованим в реєстрі за № 3, згідно якого окрім іншого свою частку майна, де б воно не було, із чого б воно не складалося заповіла своїй дочці [PERSON]. Спадкоємців, які у відповідності до вимог ст. 1241 ЦПК України мали б право на обов'язкову частку у спадковому майні [PERSON] та претендують на зазначене майно немає. У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] проживала та була зареєстрована разом з спадкодавцем [PERSON] по [ADDRESS], що стверджується довідкою Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 365 від 18.05.2017 року Таким чином позивач прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач звернулася до нотаріальною контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON], що стверджується спадковими справами заведеними Державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Ясінським Є.В. Встановлено, що в позасудовому порядку, зокрема нотаріальному, позивач здійснити спадкування спадкового майна після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] не має можливості, оскільки такі за життя не зареєстрували право власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS]. За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що спадкодавці набули право на спадкове майно з підстав, що не заборонені законом, тобто правомірно, позивач, як спадкоємець за заповітом вчинила дії, що об'єктивно стверджують факт прийняття спадщини, також те, що ухвалення рішення в користь позивача не порушує прав третіх осіб, те що позивач у позасудовому порядку не має можливості здійснити спадкування, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню частково, а саме в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] на 1/2 будинковолодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS] та право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] на 1/2 будинковолодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS], яке складається з А-житловий будинок, загальною площею 106, 6 кв.м., житловою площею 59, 0 кв.м., допоміжною площею 47, 6 кв.м.; Б - літньої кухні, В - сарай, Г - гараж, Д - вбиральня, Е - господарська будівля, № 1 - хвіртка, № 2 - ворота, № 3 - огорожа, К - колодязь. В іншій частині позовних вимог про визнання права власності будинковолодіння в цілому, то така позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки за позивачем визнається право власності на будинковолодіння в частках по 1/2, що не буде перешкоджати позивачу зареєструвати право власності на будинковолодіння, також визнання права власності шляхом об'єднання успадкованих часток не передбачено.

Outcome: partial