Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 71,30 кв.м., житловою площею 35,60 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сараями літ.літ. «Б», «Г», «Д», погрібом літ. «Л», літньою кухнею літ. «Е», вбиральнею літ. «З», душовою літ. «И», погрібом літ. «В», вбиральнею літ. «Е», вбиральнею літ. «Ж» колодязем літ «К», огорожею № 1,2,3,4, які розташовані по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за адресою: [ADDRESS] розташовано житловий будинок літ. «А-1» дерев'яний обкладений цеглою, 1970 року побудови, загальною площею 71,30 кв.м., житловою площею 35,60 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сараями літ.літ. «Б», «Г», «Д», погрібом літ. «Л», літньою кухнею літ. «Е», вбиральнею літ. «З», душовою літ. «И», погрібом літ. «В», вбиральнею літ. «Е», вбиральнею літ. «Ж» колодязем літ «К», огорожею № 1,2,3,4. Самовільне будівництво та перепланування відсутні. Вартість майна становить 164659 гривень. Право власності на ? частину будинку зареєстровано за позивачем згідно договору дарування, право власності на іншу ? частину будинку не зареєстровано. Даний житловий будинок зареєстрований в по господарській книзі № 12 Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, де голою господарства значиться [PERSON]. [PERSON], який є батьком позивача, помер [INFO] Спадкоємцями першої черги є його діти - позивач [PERSON] та [PERSON] Позивач прийняла спадщину після смерті батька, на день його смерті проживала разом з ним. [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини звернувшись із відповідною заявою у встановлений строк до нотаріальної контори. У видачі свідоцтва позивачу відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та його державної реєстрації. Вказані обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області 12 вересня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] до суду не з'явилась, подала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач - Русько-Тишківська сільська рада Харківського району Харківської області до суду не з'явилась, від Русько-Тишківського сільського голови до суду надійшла заява, згідно якої просить розглянути справу без їх представника згідно чинного законодавства. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], не зареєстровано. За вказаною адресою розташований житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 71,30 кв.м., житловою площею 35,60 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сараями літ.літ. «Б», «Г», «Д», погрібом літ. «Л», літньою кухнею літ. «Е», вбиральнею літ. «З», душовою літ. «И», погрібом літ. «В», вбиральнею літ. «Е», вбиральнею літ. «Ж» колодязем літ «К», огорожею № 1,2,3,4, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №ч-1035 від 21.04.2017 р. (а.с.4) та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.6-9). Право власності на ? частину будинку зареєстровано за позивачем згідно договору дарування від 26.06.1991 р. (а.с.11). Даний житловий будинок зареєстрований в по господарській книзі № 12 Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, де голою господарства значиться [PERSON], що підтверджується інформацією №106 від 25.01.2017 р. Виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] (а.с.14). Спадкоємцями першої черги є його діти - позивач [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]) та [PERSON] Позивач прийняла спадщину після смерті батька, на день його смерті проживала разом з ним. [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини звернувшись із відповідною заявою у встановлений строк до нотаріальної контори. Позивач звернулась до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із заявою про видачу свідоцтва на право власності на вказаний будинок, однак постановою державного нотаріуса Ольховської Л.М. від 17.10.2017 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та його державної реєстрації. Відповідно до повідомлення завідуючої Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Ольховської Л.М. від 21.11.2017 р. № 4117/02-14, після смерті [PERSON] до нотаріальної контори у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця звернулись його діти: [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та [PERSON] - із заявою про відмову від прийняття спадщини. Інші заяви до нотаріальної контори не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Відповідно до ст. 4, ч. 1 ст. 26, ст. 19, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. До документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, віднесено також рішення суду. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 01 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Питання набуття права власності у 1970-х-1980-х роках регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Положеннями ст. 4, ст. 86 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Отже, після побудови у 1981 році [PERSON] житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 71,30 кв.м., житловою площею 35,60 кв.м, який розташований по [ADDRESS] він набув право власності на нього. Державна реєстрація права власності на домоволодіння не була передбачена чинним на момент завершення будівництва законодавством. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно ч. 3 ст. 1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 328, ст. 373 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об'єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадку входять всі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадок виникає в день відкриття спадку відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України. Згідно ст. ст. 1268-1270, 1272 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу- 6 місяців з моменту відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та залишає за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved