Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позов мотивовано тим, що з 11.01.2003р по 04.02.2019р. сторони перебували взареєстрованому шлюб. Від спільного подружнього життя народилися діти: син- [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося, а тому рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.11.2018року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають з позивачем. Відповідач коштів на утримання синів в добровільному порядку не надає, однак має можливість сплачувати аліменти, оскільки є здоровою працездатною людиною, здійснює підприємницьку діяльність, отримує стабільний та значний розмір доходів, на праві власності у відповідача знаходиться рухоме та нерухоме майно. На даний час позивач самостійно утримує дітей, несе витрати на приватні заняття математики, інформатики, приватні заняття з вчителем молодших класів, витрати на відпочинок з дітьми, витрати на туристичні поїздки дітей в просвітницьких цілях, а також витрати на комунальні послуги. Просить стягувати з відповідача в її користь на утримання двох дітей аліменти по 10 000 грн. на кожного щомісячно до досягнення ними повноліття. Представник позивача вимоги позову підтримала, посила задоволити в повному обсязі про що подала заяву, а справу розглянути у її відсутності. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково. В матеріалах справи міститься відзив відповідача на позов, який відповідач просив врахувати при ухваленні рішення суду, в якому останній зазначає про незгоду із твердженнями позивачем в позовній заяві про те, що він не надає коштів на утримання дітей та не вчиняє дій для забезпечення їх повноцінного розвитку. Вказує, що як і до розірвання шлюбу так і після він самостійно і в добровільному порядку займається належним вихованням та розвитком дітей, виділяючи власні значні кошти. Відповідач не заперечує, що є фізичною особою-підприємцем, зазначає, що його прибуток від підприємницької діяльності (роздрібної торгівлів) не є стабільним та значним, залежить від клієнтів, які звертаються за послугами. Несе витрати на сплату обов`язкових платежів, виплату заробітної плати працівникам, витрати за оренду приміщення, закупівлю устаткування і програмного забезпечення та інши послуг пов`язаних з підприємницької діяльності ( інтернет послуги, засобів зв`язку, охорони тощо). Крім того відповідач звертає увагу суду на те, що у період шкільного навчання він два-три рази на тиждень особисто забирає дітей до себе додому, в період канікул вони проживають у нього частіше, проводить з ними свій вільний час, виконує домашні завдання з дітьми. Він особисто оплачує відвідувані дітьми гуртки, приватних репетиторів. Неодноразово із старшим сином їздили як по Україні, так і за кордон. Жодне із нежитлових, комерційних приміщень вказаних позивачем ним не здається, додаткових доходів не отримує, а також і транспортні засоби, які придбані за час шлюбу, на даний час перереєстровані на позивача та її рідного брати, в його користуванні не перебувають. Відповідач вказує, що позивач є успішним підприємцем, а також вагомим джерелом доходів зокрема для утримання їх спільних дітей є прибуток в розмірі 40 000грн. щомісячно які вона отримує від спільного бізнесу започаткованого ним із братом позивача, що зареєстрований на матір позивача, а сама здача в оренду приміщень що знаходяться в місті Калуш. Після розірвання шлюбу, з червня 2019р. позивач відмовилася перераховувати йому його частину доходу від оренди приміщень ( 20 000грн.), мотивуючи тим, що вказані кошти будуть йти на рахунок їх дітей, з чим відповідач погодився. Вважає, що витрати ,які позивач просить стягнути з нього, зокрема на відпочинок із дітьми та туристичні поїздки дітей у просвітницьких цілях, відповідно до укладеного нею договору про надання туристичних послуг і з даного приводу доданої квитанції до прибуткового касового ордеру, на вказані цілі до задоволення не підлягають, так як вони не виправдовують дійсними потребами дітей, а також його реальною спроможністю вказані витрати понести. А також вважає, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утриманя. Погоджується сплачувати аліменти на кожну дитину по 1500грн. щомісячно до досягнення ними повноліття, що є значно більшим за встановлений діючим законодавством мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років. Просив позов задоволити частко з наведених вище підстав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо реалізації ними своїх прав та виконання батьківських обов`язків, які регулюються нормами СК України. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилися діти: син- [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.9-10). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.11.2018 року шлюб розірвано ( а.с. 35-37), після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю, що сторонами не заперечується. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, якою передбачено, що за рішенням суду можуть стягуватися тільки кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При цьому відповідно до положень ст. 181 СК Українги, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач є фізично працездатною особою, підприємцем, інших утриманців та стягнень за виконавчими листами не має. Однак здійснюючи підприємницьку діяльності, відповідач несе витрати на сплату обов`язкових платежів, виплату заробітної плати працівникам, витрати на оренду приміщення та інших послуг пов`язаних із підприємницької діяльності, що підтверджується письмовими доказами ( 125-134). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 грн, з 1 липня - 1699 грн, з 1 грудня - 1779 грн; для дітей від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 грн, з 1 липня - 2118 грн, з 1 грудня - 2218 грн. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дітей, виходячи з принципів розумності та справедливості, виправдання дійсними потребами дітей у розвитку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: сина- [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 2000,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ними повноліття. Вказаний розмір аліментів є справедливими та достатнім на час ухвалення рішення саме для забезпечення прав дітей в даній справі. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягнення аліментів слід розпочати з 29 травня 2019 року. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 768 гривні 40 копійок судового збору в дохід держави. Щодо стягнення судових витрат, які стороною позивача були заявлені в розмірі 3000,00 грн., то слід зауважити таке. На переконання суду вказаний розмір витрат є невиправдано завищеним з огляду на таке. Враховуючи, що дана справа не відноситься до категорії складних справ, а є по своїй суті справою не значної складності, то надання правової допомоги не потребувало надзвичайних зусиль та/або матеріальних затрат для підготовки та супроводження справи в суді. Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. не підлягають до стягнення в такому обсязі. Проте, враховуючи, що адвокат безумовно надавав стороні позивача правову допомогу, з огляду на не значну складність справи та її типовість, кількість судових засідань, які відбулися за участю адвоката та застосовуючи засади справедливості та співмірності суд вважає, що 1000,00 грн. є достатньою компенсацією понесених стороною витрат на правову допомогу. В решті вимог позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial