Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач звернувся із позовом, по якому просить суд: -Стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 8310480 грн., що еквівалентно становить 300\~000 дол. США. -Стягнути з відповідача судові витрати. Мотивує вимоги тим, що позивач надав відповідачу позику у розмірі 300 000 дол. США відповідно до розписки від 01.06.2017 року з кінцевим строком повернення до 02.06.2020 року. Враховуючи, що в обумовлені строки позика не була повернута, тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення боргу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.03.2021 року по справі відкрито провадження, встановлений загальний порядок розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Матерілами справи встановлено, що 01.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів в розмірі 300 000 дол. США з кінцевим строком повернення до 02.06.2020 року, про що [PERSON] було складено розписку. 08.02.2021 року [PERSON] вручив під розписку [PERSON] вимогу про повернення суми боргу, яка ним виконана не було, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст.1046, 1047\~ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Згідно правового висновку, зробленого у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми у борг позичальнику. Досліджуючи боргову розписку, судом виявлена справжня правова природа укладених договорів позики. Отже, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою від 01.06.2017 року. В порядку п.1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Оригінал розписки знаходиться у позивача, яку суд оглянув в судовому засіданні. Як зазначає позивач, до теперішнього часу кошти в розмірі 300 000 доларів США повернуто не було. Суду не надані належні, допустимі та достатні докази, що грошові кошти були повернуті позивачу. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи позивач має право вимагати повернення боргу в судовому порядку, яке реалізував, звернувшись до суду. Таким чином суд вважає вимогу про стягнення заборгованості за розпискою від 01.06.2017 року, укладену сторонами на суму 300000 дол. США законною, обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, що на день подання позову еквівалентно становить 8310480,00 грн.. Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідач в судовому засіданні визнав позов в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з постановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі, за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. \~ Крім того позивач просить також стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору в розмірі 11\~463,50 грн., що підтверджується наявними в справі квитанціями. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі задоволення позову - на відповідача. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved