Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій з подальшим уточненням просить визнати право спільної сумісної власності позивача та відповідача на автомобіль Hyundai Accent, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] вартістю 110000 гривень, та кошти, що знаходились на банківських рахунках відкритих на ім`я [PERSON] станом на 12.06.2018 року в наступних банківських установах: ПАТ «Укрексімбанк» на суму 260725,80 грн. та 8678 доларів США 44 центів; АТ КБ «Приватбанк» на суму 6803 доларів США 88 центів; АТ «Сбербанк» на суму 4661,94 грн. та 4,17 Євро; АТ «ПУМБ» на суму 75187,25 грн. та 4075 доларів США 66 центів; ПАТ АБ «Південний» на суму 2926 доларів США 39 центів та 3118,79 Євро, а всього на загальну суму 1276214 гривень 73 коп.; та стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 693107,37 грн. у якості компенсації вартості Ѕ частини спільного майна подружжя. Уточнені позовні вимоги мотивовані наступним. З 27.08.1999 року по 12.06.2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу 12.07.2007 року подружжям за договором купівлі-продажу був придбаний автомобіль Hyundai Accent, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] вартістю на теперішній час 170000 грн. Також сторонами було укладено декілька договорів банківських вкладів на ім`я відповідача у різних банківських установах, в яких відкриті банківські рахунки з внесенням на ці рахунки грошових коштів у національній валюті, у Євро, та у доларах США, які є спільною сумісною власністю подружжя. Станом на 12.06.2018 року на рахунках відповідача в банківських установах знаходились наступні кошти: в ПАТ АБ «Південний» - 2926,39 доларів США та 3118,79 Євро; в АТ «Сбербанк» - 4661,94 грн., 4,17 Євро, 6866,41 доларів США; в АТ «ПУМБ» - 75187,25 грн., 4075,66 доларів США, 1488,32 Євро; в ПАТ «Укрексімбанк» - 260725,80 грн., 8678,44 доларів США; в АТ КБ «Приватбанк» - 6803,88 доларів США; в ПАТ «Платинум банк» - кошти відсутні; в АТ «Укрсоцбанк» - інформація відсутня. Всього по всім банківським установах знаходились кошти в розмірі 340574,99 грн., 29350,78 доларів США, та 4611,28 Євро, що за курсом НБУ станом на 16.04.2020 року в загальному розмірі складає 1276214,73 грн. Позивач погоджується, що вартість спірного автомобілю складає 110000 грн. Загальна спільна вартість становить 1386214,73 грн. Оскільки спірний автомобіль є неподільним майном і знаходиться у користуванні відповідача, позивач вважає за доцільне залишити вказаний автомобіль у його приватній власності зі стягнення з відповідача грошової компенсації Ѕ частки вказаного автомобіля у розмірі 55000 грн. Грошові кошти, що знаходились на рахунках відповідача в банківських установах на момент розірвання шлюбу, а саме на 12.06.2018 року є предметом різних договорів з різними банківськими установами, деякі з яких припинили свою дію, в деяких договорах змінились умови, деякі рахунки на теперішній час закриті, тому позивач просить стягнути грошову компенсацію вартості Ѕ частини грошових коштів, що знаходились на рахунках відповідача в банківських установах станом на 12.06.2018 року в розмірі 638107,37 грн. Загалом з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація вартості Ѕ частини спільного майна подружжя у розмірі 693107,37 грн. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на його утриманні перебуває 19-річний син [PERSON] , який є студентом, вартість автомобіля є завищеною, та позивач не надала доказів про наявність коштів у банківських установах на даний час. Відповідачем надано до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якій він позовні вимоги визнає частково, а саме в частині визнання права спільної сумісної власності на автомобіль, та стягнення 55000 грн. компенсації, а в іншій частині просить відмовити, посилаючись на те, що відповідач приймав участь у проектах УНТЦ та отримав від останнього гранти в розмірі 111363,00 Євро та 2700 доларів США за роботи, які виконані ним по проектам УНТЦ. Перелічені гранти є особистою приватною власністю відповідача. Позивачем не надано жодного доказу того, що вона своїми діями сприяла одержанню відповідачем зазначених грантів, а тому не має жодного права претендувати на їх частину. Крім того, позивач не мала достатніх коштів, які б могли бути сконцентровані подружжям на перелічених вище рахунках, що також свідчить про те, що вказані кошти належать особисто відповідачу. Також позивачем не надано жодного доказу того, що вона приймала фінансову або іншу участь у формуванні депозитів, а тому з даною частиною позовних вимог відповідач категорично не погоджується. Представником позивача - адвокатом Воробйовим В.В. надано відповідь на відзив, в якому він зазначив, що грант є доходом, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності, а тому просить задовольнити позовні вимоги. Представник позивача - адвокат Воробйов В.В. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача - адвокат Бочарова О.М. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнали частково, а саме в частині стягнення компенсації за автомобіль, а в іншій частині просили відмовити посилаючись на те, що кошти, що знаходились на банківських рахунках - є отриманими грантами, та є особистою власністю відповідача, яка не входить до спільного сумісного майна подружжя. 29.07.2019 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, яка розподілена судді Зуб Г.А. 29.07.2019 року разом з позовною заявою позивач звернулась із заявою про забезпечення позову, яка розподілена судді Зуб Г.А. 31.07.2019 року судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 31.07.2019 року. Ухвалою судді від 31.07.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 31.07.2019 року клопотання про забезпечення позову задоволено частково шляхом накладення заборони відчуження на автомобіль Hyundai Accent, 2007 року випуску, зеленого кольору, р.н. [NUMBER] до вирішення справи по суті. Постановою Харківського апеляційного суду від 18.09.2019 року вказана ухвала суду залишена без змін. Ухвалою суду від 03.10.2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 04.02.2020 року витребувано у АТ «Альфа-Банк» інформацію щодо коштів, які були внесені відповідачем на рахунки, та їх стан. 22.04.2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява зі збільшенням позовних вимог. Ухвалою суду від 03.06.2020 року постановлено здійснювати розгляд вказаної справи за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою суду від 08.09.2020 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що 27.08.1999 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який було розірвано 12.06.2018 року. Від шлюбу сторони мають повнолітню дитина - сина [PERSON] . За період шлюбу сторони придбали автомобіль Hyundai Accent, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] , вартість якого сторони на теперішній час погодили в 110000 грн. Також, за період шлюбу на ім`я відповідача в різноманітних банківських установах були відкриті банківські рахунки за договорами банківського вкладу в національній валюті, доларах США та Євро. Позивач працювала у Харківському гуманітарному університеті «Народна українська академія» з 1996 року по 2016 рік, та її дохід за вказаний період склав 471457,17 грн. Відповідно до наданої до суду довідки про дохід від 21.10.2019 року, відповідач приймав і приймає участі в проектах Українського Науково-Технологічного Центру, та отримав з 18.11.2008 року по 18.10.2019 року грант у гривнях в сумі, що є еквівалентною 111363,00 Євро та 2700,00 доларів США за роботи, які були виконані по проектам УНТЦ. Згідно з повідомленням АТ «Сбербанк» від 17.10.2019 року на ім`я відповідача на банківських (депозитних) рахунках станом на 12.06.2018 року обліковувались наступні кошти: № рахунку [NUMBER] - 4500,43 грн., № рахунку - [NUMBER] - 4,17 Євро, № рахунку [NUMBER] - 161,94 грн., № рахунку - [NUMBER] - 6866,41 доларів США. Згідно з повідомленням АТ «Південний» від 11.10.2019 року на ім`я відповідача на банківських (депозитних) рахунках станом на 12.06.2018 року обліковувались наступні кошти: № рахунку [NUMBER] - 2926,39 доларів США, № рахунку [NUMBER] - 3118,79 Євро. Згідно з повідомленням АТ «ПУМБ» від 10.10.2019 року на ім`я відповідача на банківських (депозитних) рахунках станом на 12.06.2018 року обліковувались наступні кошти: № рахунку [NUMBER] - 36000 грн., № рахунку [NUMBER] - 4187,25 грн., № рахунку [NUMBER] - 35000 грн., № рахунку [NUMBER] - 800 доларів США, № рахунку [NUMBER] - 1488,32 Євро, № рахунку [NUMBER] - 3275,66 доларів США. Згідно з повідомленням філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Харкові від 06.11.2019 року, станом на 12.06.2018 року на ім`я відповідача діяли наступні рахунки: 1) 19.10.2016 року відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] (дог. №8621 від 19.10.2016р.) на суму 99000 грн., залишок коштів станом на 12.06.2018р. складав 99000 грн.; 2) 15.05.2018 року відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] (дог. №125250 від 15.05.2018 р.) на суму 6746,44 доларів США. Залишок коштів станом на 12.06.2018р. складав 6746,44 доларів США; 3) 07.05.2009 року відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (дог. №0192043550 від 07.05.2009р.). Залишок коштів станом на 12.06.2018 року складав 1725,80 грн.; 4) 24.07.2015 року відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] (дог. №55224-20462 від 24.07.2017р.) на суму 1500,00 доларів США. Залишок коштів станом на 12.06.2018р. склав 1932,00 долари США; 5) 26.03.2018 року відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] (дог. №117522 від 26.03.2018р.) на суму 160000,00 грн. Залишок коштів станом на 12.06.2018р. складав 160000,00 грн.; 6) 05.02.2016 року відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (дог. №8197005063 від 05.02.2016р.). Залишок коштів станом на 12.06.2018 року складав 0,00 грн. Рахунок закрито 10.06.2019 року. Згідно з повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 27.12.2019 року, станом на 12.06.2018 року на ім`я відповідача діяв рахунок № [NUMBER] (дог. №SAMDNWFD0071695590801), та залишок коштів складав 6803,88 доларів США. (а.с.150, зворотній бік, т.3). Згідно з повідомленням ПАТ «Платинум Банк» від 13.01.2020 року, станом на 12.06.2018 року на рахунках відкритих на ім`я відповідача грошові кошти не обліковувались. Згідно з повідомленням АТ «Альфа- Банк» від 16.04.2020 року, станом на 12.06.2018 року на рахунках відкритих на ім`я відповідача в АТ «Укрсоцбанк» грошові кошти не обліковувались. Всього на всіх банківських рахунках станом на 12.06.2018 року знаходились кошти в розмірі 340574,99 грн., 29350,78 доларів США, та 4611,28 Євро, що за курсом НБУ станом на 16.04.2020 року в загальному розмірі складає 1276214,73 грн. Позивач та відповідач погоджується, що вартість спірного автомобілю складає 110000 грн. Загальна спільна вартість становить 1386214,73 грн. Підставою для звернення до суду стало визнання спірного автомобілю та коштів, які знаходились на вказаних банківських рахунках станом на 12.06.2020 року спільною сумісною власністю подружжя, та стягнення з відповідача компенсація вартості Ѕ частини спільного майна подружжя у розмірі 693107,37 грн. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18,від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18. Сторона відповідача визнає вимоги щодо спірного автомобілю, та просить відмовити в задоволенні вимог щодо визнання грошових коштів спільною сумісною власністю подружжя, посилаючись на те, що вказані грошові кошти є особистою приватною власністю відповідача, оскільки є отриманими грантами за виконану роботу саме відповідачем, та саме вони розміщені на банківських рахунках. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідно до ч.2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. За змістом статті 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про оплату праці», організація оплати праці здійснюється на підставі грантів. Таким чином, виплати в рамках грантів відносяться до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, та входять до структури заробітної плати відповідно до зазначеної норми, та повністю спростовують доводи сторони відповідача про те, що гранти не входять до складу заробітної плати, та відносяться до премій, які відповідно до ст. 57 СК України є особистою приватною власністю відповідача. Грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на розрахункових рахунках на ім`я відповідача є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 756/14404/15-ц. Відкриття депозитних рахунків лише на ім`я відповідача не є достатнім доказом для спростування презумпції спільної сумісної власності, як і не надано доказів того, що на банківських рахунках обліковувались лише кошти отримані від грантів, а не заробітна плата позивача та відповідача тощо, або як вбачається з наданих до суду банківських роздруківок за вкладами відповідачу нараховувались відсотки від суми депозиту, та відповідачем після закінчення дії договорів укладались нові з вищою сумою вкладу. Доказів того, що грошові кошти належали особисто відповідачу суду надано не було. Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи, що укладені відповідачем договори банківського вкладу майже всі були строковими, та їх дія вже закінчилась, та банківські рахунки деякі з них закриті, та змінені умови укладених договорів, повернення депозитів відповідачу відбувалось після розірвання шлюбу, та доказів того, що отримані кошти були витрачені відповідачем в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, а тому їх вартість має бути врахована при поділі майна подружжя, а від так суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Посилання відповідача, що на його утриманні перебуває їх повнолітній син, за якого він сплачує навчання не відноситься до предмету спору, та не позбавляє останнього звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення з позивача аліментів на дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved