Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Посилається на те, що з відповідачем мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку не надає ніякої матеріальної допомоги. Тому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісяця. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що таку частку аліментів на утримання доньки вимагає з відповідача, оскільки донька часто хворіє, це потребує додаткових витрат на ліки. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що він згоден сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частки від його заробітної плати. Оскільки він на даний час сплачує кожного місяця кредитні кошти у розмірі 800 гривень, крім того, він мешкає з батьками, які є пенсіонери, проживають вони у одному будинку, який потребує ремонту, кредит ним узятий, щоб замінити кришу, тому він не може сплачувати аліменти у розмірі який вимагає позивач. В судовому засіданні було встановлено, що 20 листопада 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом із матір'ю у м. Славутичі. Батьком неповнолітньої дитини в свідоцтві про народження записаний відповідач. Який на даний час проживає у с. Неданчичі, працює, і кожного місяця отримує заробітну плату. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до чч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.7 цієї Конвенції дитина реєструється зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. При виникненні спору між батьками щодо способів виконання ними обов'язку по утриманню дитини, він вирішується в судовому порядку. Як зазначено у ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно довідки, копія якої долучена до матеріалів справи, відповідач працює в Виробничому підрозділі Дарницька дистанція електропостачання РФ «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» електромонтером контактної мережі, його середньомісячна заробітна плата за шість місяців становить біля 9211,50гривень. В той же час у відповідача є боргові зобов,язання перед банком, він кожного місяця зобов,язний сплачувати суму платежу за користування кредитом Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд бере до уваги рівність обов'язку обох батьків по утриманню дитини, їх матеріальне становище, стан здоров'я дитини, нормальний стан здоров'я відповідача, оскільки доказів іншого не надано, відсутність відомостей про неможливість відповідача за станом здоров'я чи з інших об'єктивних причин брати участь в належному утриманні дитини, відсутність у нього інших утриманців, з урахуванням чого вважає, що з відповідача необхідно утримувати аліменти. В той же час суд вважає, що позивач необгрунтувала розмір аліментів в розмірі 1/3 частини. З урахуванням заробітної плати відповідача, його інших матеріальних зобов,язань розмір аліментів у даному випадку повинен становити ? частину всіх видів доходів відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є необхідним і забезпечать належну участь батька в утриманні дитини. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та п.п.1 п.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial