Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом 23.11.2017 року, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем та залишити проживати неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Зтих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося. З листопада 2015 року шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть.Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю не виникає. Відповідач визнав позовні вимоги та підтвердив підстави позову, заявлені позивачем, вважає примирення неможливим. Перед початком судового засідання сторони, заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.02.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO]. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч.1ст.161 СК Україниякщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд визнає, що спору між сторонами щодо місця проживання малолітньої дитини немає, оскільки проживає разом з позивачем, відповідно заявлені позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини є безпідставними. Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що враховуючи встановлені судом обставини справи, фактичні взаємини між сторонами, подальше перебування в даному шлюбі сторін та збереження сімї суперечить інтересам сторін, спір щодо місця проживання малолітньої дитини між сторонами відсутній, а тому заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково. На підставі викладеного,з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя»

Outcome: partial