Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та свої вимоги мотивує тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 зареєстровано в реєстрі фінансових установ за №16103225). 14.12.2016 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено Договір позики № 106304 в електронній формі. За умовами п. 1.1. укладеного між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1200 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 27 днів. Відповідно до п. 1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між Позичальником і Позикодавцем. ТОВ «ВЕЛЛФІН» в порядку встановленому п. 1.4. Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1200 грн, що підтверджується повідомленням від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016. Таким чином, ТОВ «ВЕЛЛФІН» належним чином виконані умови Договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Відповідно п. 1.1, 1.5 Договору позики, загальний розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ВЕЛЛФІН» станом на 09.01.2020 року становить 51732, 00 грн., з яких: 1200 грн. - основний борг; 25588, 80 грн. - заборгованість по відсоткам; 24943, 20 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку з цим просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики в розмірі 51732, 00 грн. та судові витрати в сумі 2102, 00 грн. Справа розглядається у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, про що повідомлені належним чином усі учасники. Представник позивача просить розглядати справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач, згідно поданої заяви, просить розглядати справу без його участі, відмовити у задоволенні позову, зважаючи на те, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» пропустило строк позовної давності, а тому просив застосувати положення щодо пропуску позовної давності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.12.2016 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] уклали договір позики №106304 в електронній формі. За умовами п. 1.1. укладеного Договору позики Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 1200 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5. цього договору. Пунктом 1.3. строк позики за цим Договором складає 27 днів, позика має бути згідно Графіку розрахунків до 10.01.2017 року. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1200 грн (а.с. 19-23). Встановлено, що позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач приєднався до Правил надання грошових коштів у вигляді позики, розміщених на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН», оформив заявку та отримав грошові кошти у вигляді позики на платіжну картку від ТОВ «ВЕЛЛФІН», які не повернув у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи, а саме з наданої позивачем довідки щодо заборгованості вбачається, що станом на 09.01.2020 за [PERSON] обліковується прострочена заборгованість на суму 51732, 00 грн., з яких 1200,00 грн. основний борг, 25588, 80 грн. - заборгованість за відсотками, 24943, 20 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 24). Із змісту ч. 1 ст. 526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Крім цього, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна скорочена позовна давність в один рік. Законодавець встановив, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України) . Про застосування позовної давності відповідач зазначив у своїй заяві. Відповідно до п. 7.8 договору позики №106304 від 14.12.2016 до правовідносин за цим договором встановлюється загальний строк позовної давності, що визначений ст. 257 ЦПК України, у три роки. Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З матеріалів справи вбачається, що договір позики було укладено 14.12.2016 строком на 27 днів, тобто строк кредитування визначено з 14.12.2016 до 10.01.2017. Саме в цей проміжок часу відповідач повинен був незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість. Сторони домовились, що сума позики має бути повернута 10.01.2017 року, тому у зв`язку із недотриманням позичальником такої домовленості, про порушене право позивач був обізнаний, а тому позовна давність для захисту порушеного права тривала з 11.01.2017 року до 10.01.2020 року. Даний позов було подано до суду 14.01.2020 року. При цьому, позивачем не наведено обставин та підстав, за яких ним було пропущено строк загальної позовної давності та не наведено поважності причин пропуску такого строку. Із заявами про поновлення такого строку ТОВ «ВЕЛЛФІН» також не зверталося. Таким чином суд, вважає за необхідне застосувати до позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості строк позовної давності. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за основним боргом, процентами та простроченими процентами не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed