Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , зазначивши, що 09 жовтня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, в якому у них [INFO] народилася дитина - донька [PERSON] 10 жовтня 2016 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області шлюб між сторонами розірвано. Ще до розірвання шлюбу відповідач всіляко ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а після розірвання шлюбу він взагалі не приділяє доньці ніякої уваги, не бачиться з нею, не розмовляє з нею, жодного разу не приходив провідати доньку, коли вона хворіла, не пропонував свою допомогу, не надавав моральної підтримки, не приймав участь у вихованні та зовсім не цікавився дитиною, не приймає участі у фізичному, моральному та духовному розвитку дитини, її вихованні та підготовці до самостійного дорослого життя. Матеріальну допомогу відповідач надавав та надає, але не в повному обсязі. Позивач на даний час не працює, через вагітність, яка протікає з патологією, а тому разом із донькою перебуває на утриманні свого чоловіка [PERSON] , який замінив [PERSON] батька, утримує та виховує її. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що з 2015 року, коли народилася донька [PERSON] , відповідач [PERSON] не приділяв їй ніякої уваги, жив лише для себе. 10.10.2016 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу в 2016 році відповідач поїхав жити до Росії. Через рік він приїхав до України та навіть не повідомив про свій приїзд, намагався зустрітися з донькою, проте вона плакала та до нього не пішла. Більше він не приходив та не дзвонив, зустрітися з нею не намагався. Раніше зі святами та днем народження доньку вітала сестра відповідача, яка є хрещеною матір`ю [PERSON] . Батько дитини з днем народження доньку ніколи не вітав. Коли дитина хворіла він сказав, що сплачує аліменти і більше коштів у нього немає. Потім відповідач приїхав з Росії наприкінці 2018 року. Бачився з дитиною, коли вони гуляли в парку. Потім він поїхав на відпочинок до Єгипту, по приїзду, взяв дитину до себе до дому один раз. Коли дитина повернулась, вона запитала в неї, що вони робили з батьком. Донька відповіла, що вона дивилась мультфільми. Наприкінці 2019 року відповідач знову приїхав до України. Їй не телефонував, а сам прийшов до дитячого садочку, намагався забрати дитину. Вихователі не віддали йому доньку, а сказали, що він може прийти та поспілкуватись з дитиною в окремій кімнаті. Наступного дня вона дитину не повела до дитячого садку, оскільки не хотіла, щоб в дитини був стрес, оскільки відповідач роками не спілкується з дитиною, не телефонує, не вітає її зі святами, днем народженням, а потім через рік приїжджає і приходить до неї, як ні в чому не бувало. Після таких зустрічей дитина плаче, почала писати в штанці. Донька не знає відповідача як батька. Їй він також не телефонує, не дізнається як дитина росте, як виховується, які в неї інтереси, чим вона цікавиться. Просить позбавити відповідача батьківських прав, оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а лише сплачує аліменти. [INFO] у доньки був день народження. Відповідач їй не телефонував, подарунка не передавав, його батьки також не привітали онуку з днем народження. Крім того, з березня 2020 року в суді на розгляді знаходиться вказана цивільна справа. Відповідач знає про це, оскільки представники органу опіки приходили до нього за місцем його реєстрації, де мешкають його батьки. Вони повідомили, що є такий позов. Відповідач по телефону спілкувався з представником органу опіки, проте жодних дій, направлених на те, щоб його не позбавляли батьківських прав він не вчинив, жодної заяви до суду не прислав, їй, як матері, не зателефонував, що свідчить про те, що йому донька не потрібна, в нього своє життя, тому вона просить позбавити [PERSON] батьківських прав. Крім того, в судовому засідання позивач [PERSON] відмовилася від позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на свою користь судових витрат, що складаються із судового збору у розмірі 840,00 гривень та витрат на правничу допомогу у розмірі 800,00 гривень. Також, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання, призначене на 16.06.2020 \~ \~ \~ \~ року на 11.00 годин не з`явився, конверт з судовою повісткою та іншими документами, направлений за адресою його місця реєстрації, а саме: [ADDRESS] , повернувся до суду, причина повернення інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення «адресат відсутній», про що зазначено в довідці поштового відділення. У судове засідання призначене на 09.09.2020 року на 11.00 годину відповідач також не з`явився з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить його особистий підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказі за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки, відзив на позовну заяву не подав, позивач не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, тому суд, з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області у судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Суд, вислухавши доводи позивача, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , вивчивши доводи позовної заяви, матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що заява підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з вимог ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~ Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~ За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 09 жовтня 2014 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після розірвання шлюбу « [PERSON] » /а.с.7/ Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її матір`ю є [PERSON] , а батьком - відповідач по справі [PERSON] /а.с.6/. 10 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище дружини після розірвання шлюбу змінено на « [PERSON] », що підтверджується копією рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.10.2016 року /а.с.11/. Відповідно до копії довідки старшої по будинку від 02.03.2020 року, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] та має склад сім`ї: донька - [PERSON] , 2015 р.н., чоловік [PERSON] , 1991 р.н. /а.с.8/. Згідно довідки ДНЗ № 1 імені 8 Березня від 13.03.2020 року, [PERSON] є вихованкою дошкільного навчального закладу, до закладу дитину приводить мама, а також з її дозволу [PERSON] . Батько дитини за весь час перебування дитини у ДНЗ приходив один раз для зустрічі, але зустріч не відбулася, батько з приводу розвитку дитини у працівників закладу не цікавився, оплату за харчування дитини у закладі здійснює мати /а.с.14/. Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги № 2 Мелітопольської міської ради Запорізької області від 25.03.2020 року, дитина [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку в амбулаторії ЗПСМ № 5 у лікаря педіатра [PERSON] з 01.06.2017 року. На огляд до лікаря дитину приводить мати, лікуванням дитини займається мати, батько дитини [PERSON] до медичного закладу стосовно стану здоров`я та розвитку дитини не звертався /а.с.15/. Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.03.2020 року, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , станом на 01.03.2020 року складає 2508,00 гривень /а.с.9-10/. Також в судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивача [PERSON] . Коли її донька перебувала у шлюбі з [PERSON] вони однією сім`єю проживали разом з нею, потім винаймали квартиру. [PERSON] систематично вживав алкогольні напої, виганяв дружину з дому. В 2016 році після розлучення з її донькою, [PERSON] виїхав за межі території України у Російську Федерацію та після того один раз на рік приїздить в Мелітополь. В 2017 році [PERSON] прийшов до них та хотів взяти дитину до себе, проте [PERSON] плакала, їй намагалися пояснити, що це її батько. Однак, дитина його не знає. Потім батько приїжджав в 2018 році. Зателефонував її доньці та сказав, що хоче побачити доньку. Вони бачились в парку, гуляли втрьох. Це було один раз. В 2019 році, коли він приїхав, то пішов до дитячого садочку, хотів побачитися з донькою, проте [PERSON] знову почала плакати і йому дитину не дали. В 2018-2019 році [PERSON] захворіла та перебувала у лікарні, батько про це знав, однак сказав матері «що хочеш те й роби». Вона, як бабуся, не забороняє батьку спілкуватися із донькою, однак він сам не хоче спілкуватися та займатися вихованням доньки, не телефонує, не цікавиться здоров`ям та життям своєї доньки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є подругою позивача. В 2014 році вона одружилася з [PERSON] . Під час їх спільного проживання [PERSON] постійно вживав алкогольні напої, сім`єю та донькою не цікавився. В 2016 році сторони розірвали шлюб та відповідач поїхав до Російської Федерації працювати. Приїжджає один раз на рік. В 2019 році дитина потрапила до лікарні, відповідач станом її здоров`я не цікавився. [PERSON] вже п`ять років, за весь час батько дитині не телефонує, зі святами та днем народження не вітає, лише сплачує аліменти. Крім того, батьки відповідача також не цікавляться життям онуки. Софія вважає батьком іншого чоловіка, який її виховує, так як її біологічний батько з дитиною не спілкується взагалі. У відповідності\~до ст.\~150\~СК України\~батьки зобов`язані\~виховувати дитину\~в дусі\~поваги до\~прав та\~свобод інших\~людей,\~любові до\~своєї сім`ї\~та родини,\~свого народу,\~своєї Батьківщини. Батьки\~зобов`язані\~піклуватися про\~здоров`я\~дитини,\~її фізичний,\~духовний та\~моральний розвиток. Батьки\~зобов`язані\~забезпечити здобуття\~дитиною повної\~загальної середньої\~освіти,\~готувати її\~до самостійного\~життя. Батьки\~зобов`язані\~поважати дитину. Передача\~дитини на\~виховання іншим\~особам не\~звільняє батьків\~від обов`язку\~батьківського піклування\~щодо неї. Забороняються\~будь-які\~види експлуатації\~батьками своєї\~дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 19 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення п.2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і, лише при наявності вини у діях батьків. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду\~від 06 травня 2020 року у справі № 61-1344св20. У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради 20 серпня 2020 року про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області на сьогодні вважає неможливим підтримати позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] , у зв`язку з тим, що неможливо з`ясувати фактичні причини ухилення батька від участі у вихованні дитини, визначити винність його поведінки, неможливо з`ясувати думку батька та його ставлення до дитини, до позовних вимог, так як фактичне місцезнаходження його не відоме. Проте, суд, вирішуючи питання про наявність законних підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , виходить з наступного: Дійсно, як було встановлено судом під час розгляду справи, відповідач [PERSON] , [INFO] з 2016 року за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання, а саме: [ADDRESS] не проживає, оскільки знаходиться на заробітках в Російській Федерації. До України відповідач приїжджає один раз на рік. Однак, вказана обставина не звільняє батька від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки, він зобов`язаний піклуватися про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, виявляти інтерес до її життя, внутрішнього світу. Разом з тим, в судовому засіданні встановленою, що [PERSON] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток своєї доньки, не веде підготовку її до самостійного життя, її навчання, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її долі, внутрішнього світу, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Лише сплата аліментів на утримання дитини не свідчить про виконання батьком своїх обов`язків, в розумінні вимог ст. 150 СК України. Крім того, будучи обізнаним про розгляд вказаної справи, жодних дій, спрямованих на зміну ставлення до виховання своєї дитини не вчинив, будь-яким можливим способом не повідомив суд про своє відношення до дитини, про своє ставлення до позовної заяви, що свідчить про відсутність з боку відповідача намірів змінити свою поведінку у кращу сторону та про його байдужість до вирішення вказаного позову. Суд також вважає необхідним зазначити, що висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету\~Мелітопольської міської\~ради Запорізької\~області № 147/15 від 20.08.2020 року щодо неможливості підтримати позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] не містить висновку щодо розв`язання спору, а містить лише дані щодо неможливості (у зв`язку з відсутністю батька) з`ясувати фактичні причини ухилення батька від участі у вихованні дитини, неможливості з`ясувати думку батька та його ставлення до дитини та позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим для суду, а, згідно вимог ст. 76 ЦПК України є доказом у справі, який підлягає оцінці судом, з урахуванням вимог ст. 89 ЦПК України. Тому, не зважаючи на те, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області не підтримав позовну заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] , а судом були встановлені обставини, які свідчать що батько малолітньої дитини [PERSON] свідомо і навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків протягом тривалого часу, а саме не виявляє інтересу до існування своєї дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, будучи обізнаним про розгляд вказаної справи не повідомив суд про своє відношення до дитини, про своє ставлення до позовної заяви, жодних дій, спрямованих на зміну ставлення до виховання своєї дитини не вчинив, що свідчить про відсутність у відповідача намірів змінити свою поведінку у кращу сторону, а тому, за таких обставин, суд вважає, що є достатні підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини.

Outcome: approved