overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про відібрання дитини повернення їй дитини, мотивуючи свій позов тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який на разі розірвано, від шлюбу з відповідачем вона має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. 29 листопада 2012 року відповідач взяв до себе сина та більше його не повернув. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2014 року було визначено місце проживання [PERSON] разом з нею, проте відповідач добровільно не виконав рішення та дитину їй не віддав. З січня 2014 року відповідач перестав водити дитину до дитячого садку, до теперішнього часу її не повернув, налаштовує її проти позивача. Оскільки відповідач відмовляється добровільно виконати рішення суду, просить відібрати від нього дитину, [PERSON], та передати їй. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає можливим зі згоди представника позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Представник третьої особи та прокурор в судовому засіданні вважали, що позов підлягає задоволенню, оскільки є набравши чинності рішення суду щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю, яке до тепер не виконане відповідачем. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі знаходились в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який на момент розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір'ю, але в подальшому відповідачем без згоди позивача змінено місце проживання дитини. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2014 року було визначено місце проживання [PERSON] разом з матір'ю. Рішення суду не окаржувалось та набрало чинності. Відповідно до ст. 162 СК України, якщо один з батьків, або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала дитина, змінить її місце проживання, утому числі способом іі викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. Статтею 163 СК України передбачено, що батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини у будь-якої особи, яка тримає її не на підставі закону або рішення суду. Отже, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та необхідно відібрати у відповідача малолітнього [PERSON], [INFO], та передати його матері, позивачу по справі, для місця проживання, визначеному малолітній дитині за рішенням суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди завданої злочином, вказавши, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] за ст.185 ч.3 КК України, в якому встановлено що, [PERSON], 01.11.2016 року близько 10:00 год., через горище проник до житлового будинку [ADDRESS] з якого викрав грошові кошти в сумі 2500 гривень потерпілої [PERSON]. Вироком Коростенського міськрайонного суду від 24.02.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні даного злочину, однак, добровільно заподіяну шкоду відповідач їй не відшкодовує, тому вона змушена була звернутись до суду. Сторони в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 01.11.2016 року близько 10:00 год., [PERSON], через горище проник до житлового будинку [ADDRESS] з якого викрав грошові кошти в сумі 2500 грн., які належать [PERSON], яка визнана потерпілою по даному кримінальному провадженні. Вироком Коростенського міськрайонного суду від 24.02.2017 року у справі №279/6014/16-к [PERSON] визнано винуватим та призначено покарання за ст.ст.185 ч.3,69,75,104 КК України у виді двох років позбавлення волі з іспитовим строком в один рік. Добровільно заподіяну злочином шкоду відповідач потерпілій не відшкодував. Відповідно до ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в суді, визнані відповідачем та підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат вирішується згідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення батьківства, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року вона народила сина - [PERSON], про що Городоцьким відділом РАГСу 15.09.1998 року вчинено актовий запис №187 в Книзі записів актів громадянського стану про народження. На момент народження сина вона з відповідачем у справі - [PERSON] у шлюбі не перебували. Актовий запис про народження дитини вчинений відповідно до вимог ст.55 КпШС України, чинного на момент народження дитини. Так, за вказівкою позивача у свідоцтві про народження сина у графі «батько» було зазначено ім'я та по-батькові відповідача у справі «[PERSON]», а прізвище записано «[PERSON]», проте такої особи не існує. Батьком [PERSON] є відповідач у справі - [PERSON], з яким позивач знайома з 1996 року і з яким на той час перебувала у близьких стосунках. На підставі наведеного просить задовольнити позов. Відповідач позов визнав. Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] року позивач народила сина - [PERSON], про що Городоцьким відділом РАГСу 15.09.1998 року вчинено актовий запис №187 в Книзі записів актів громадянського стану про народження. На момент народження сина вона з відповідачем у справі - [PERSON] у шлюбі не перебували. Актовий запис про народження дитини вчинений відповідно до вимог ст.55 КпШС України, чинного на момент народження дитини, за якими у разі народження дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по-батькові та національність батька записується за її вказівкою. Так, за вказівкою позивача у свідоцтві про народження сина у графі «батько» було зазначено ім'я та по-батькові відповідача у справі «[PERSON]», а прізвище записано «[PERSON]», проте такої особи не існує. Батьком [PERSON] є відповідач у справі - [PERSON], з яким позивач знайома з 1996 року і з яким на той час перебувала у близьких стосунках. В подальшому відповідач спілкувався із дитиною та визнавав [PERSON] своїм сином. Спірні правовідносини регулюються частиною 2 ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю України, де вказано, що при народженні дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене у судовому порядку за заявою одного із батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. В силу вимог ст.57 КпШС, діти, походження яких встановлено за спільною заявою батьків, або за рішенням суду, мають ті ж права і обов'язки щодо батьків та їх родичів, що й діти, які народилися від осіб, які перебувають у шлюбі. Судові витрати, що складаються з 243,60 грн. судового збору стягнути з відповідача, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення додаткового строку прийняття спадщини посилаючись на те, що [INFO] помер її брат [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку пай,що розташована на території Комунарівської сільської ради Старобешівського району Донецької області. Оскільки її батько [PERSON] до моменту відкриття спадщини мешкав та значився зареєстрованим за однією із сином адресою він вважався таким, що прийняв спадщину, та у повному обсязі вступив у право управління майном, він володів до моменту своєї смерті усіма правовстановлюючими документами на спадкове майно, користувався земельною ділянкою та отримував орендну плату від ТОВ «АФ Горняк» за користування. [INFO] її батько [PERSON] помер, тому на теперішній час вона є єдиним спадкоємцем після смерті брата. Просить встановити додатковий строк на прийняття спадщини [PERSON]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з*явився, надав до суду заяву в якій визнав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутність. Виходячи з наведеного, суд приймає рішення про задоволення позову, оскільки це не суперечить нічиїм правам та законним інтересам. Судом встановлено, що [INFO] помер брат позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії[NUMBER], яке видане та зареєстроване 14.06.2000 року виконкомом Комунарівської сільської ради Старобешівського району Донецької області, актовий запис №10. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку пай,що розташована на території Комунарівської сільської ради Старобешівського району Донецької області. Родинні відносини позивача з [PERSON] підтверджуються: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] де батьком [PERSON] записаний [PERSON], свідоцтвом про народження серїі [NUMBER], де батьком [PERSON] записаний [PERSON], витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб за №00010386761 від 20.04.2012 року згідно якого [PERSON] 15.02.1992 року уклала шлюб із [PERSON], та змінила прізвище на «[PERSON]», свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.02.2008 року, згідно якого [PERSON] 28.02.2003 року зареєструвала шлюб із [PERSON] прізвище після державної реєстрації змінено на «[PERSON]». Після смерті [PERSON], позивач впродовж встановленого законом шестимісячного строку з заявою до державної нотаріальної контори Старобешівського району про прийняття спадщини не зверталась у зв'язку з тим, що батько фактично прийняв спадщину брата, тому вона вважала, що оскільки вона прийняла спадщину після смерті батька вона автоматично успадкувала також майно після смерті брата. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку що у зв'язку з тим, що брат позивача помер [INFO], справу необхідно розглядати

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення фактів сумісного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини і родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов`язаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, посилаючись на те, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбув період з лютого 2012 року по грудень 2016 рік. Під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ними було набуто рухоме майно, а саме: кавомашина «Siemens TK 76K573»; СВЧ - піч «Siemens HF25G5P2»; шафа для підігріву посуду «Siemens HW1405P2»; посудомийка «Siemens SN66U094»; холодильник «Siemens KI38SA50»; пароварка «Siemens HB26D552»; індукційна варильна поверхня «Siemens EH975SZ11E»; телевізор «BangOlufsenBeoVisionAvant 75» (BO-8578); телевізор «Samsung 75 UE75NU7100UX». В подальшому сім'я сторін розпалась, останні почали проживати окремо, проте відповідач добровільно не бажає поділити майно, яке було набуто під час проживання сторін однією сім'єю, зокрема і за рахунок запозичених позивачем коштів у борг в інтересах сім'ї коштів, зобов'язання за яким були виконані позивачем особисто після припинення спільного проживання сторін. Позивач зверталась до відповідач з пропозицією поділити майно добровільно, яка відповідачем була залишена поза увагою. Враховуючи зазначене, позивач просить встановити факт спільного проживання з відповідачем однією сім'єю та набуття у цей період рухомого майна, а саме побутової техніки та її розподіл. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала просила задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та пояснив, що з початку заперечував проти розподілу майна, але у зв'язку з наміром примиритися з позивачем.В подальшому стало зрозуміло, що примирення є не можливим, тому підстави заперечувати проти обставини викладених у позові, які дійсно мали місце і позовних вимогу відповідача відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ППВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про додаткових витрат на дитину, посилаючись на те, що 14.02.2004 року сторонами було укладено шлюб. Від цього шлюбу сторони мають дитину [PERSON], яка народилася 28.12.2004 року. 14.12.2006 року шлюб розірвано. 10.05.2005 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення про стягнення аліментів на користь позивача у розмірі ? частини від доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час виникли додаткові витрати на дитину оскільки у неї погіршився зір. У звязку з чим позивач звернулась до суду. Позивач наполягала на задоволенні позову. Відповідач заперечував проти задоволення позову зазначивши, що аліменти він сплачує своєчасно та від утримання дитини не відмовляється. Суд, вислухавши сторін, дослідив письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2004 року сторонами було укладено шлюб. Від цього шлюбу сторони мають дитину [PERSON], яка народилася 28.12.2004 року. 14.12.2006 року шлюб розірвано. 10.05.2005 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення про стягнення аліментів на користь позивача у розмірі ? частини від доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час виникли додаткові витрати на дитину оскільки у неї погіршився зір. Дані обставини повністю підтверджуються поясненнями позивача, та дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до наданих квитанцій суду додаткові витрати на дитину склали 2689, 35 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Тому суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто такий обовязок покладається на обох батьків. Оцінивши наведені докази в їх сукупності та відповідно до вимог ст. 185 СК України суд вважає за доцільним стягнути з відповідача половину суми додаткових витрат понесених позивачем, яка складає 2689, 35 гривень / 2 = 1344, 67 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення грошової суми та моральної шкоди. На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем 15.11.2015 року був укладений договір підряду № 03/2015. Відповідно даного договору відповідач взяв на себе зобовязання по організації дій по утепленню фасаду. А вона зобовязалась прийняти будівельні матеріали та оплатити їх вартість в розмірі 6\~900 грн., з яких вона одразу ж внесла передоплату в розмірі 6\~900 грн., що було умовою укладення договору. Однак, відповідач до виконання робіт так і не приступив, хоча вона неодноразово до нього зверталась з такою вимогою. Вважає, що в даному випадку має місце порушення відповідачем прав споживача. Тому вважає за необхідне розірвати договір з [PERSON] та стягнути з нього гроші, які нею були його заплачені за виконання робіт. В судове засідання позивач не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність. На задоволенні своїх позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не прибув, про день слухання справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив, заперечень на позов суду не надав. Справа слухалась в його відсутність, згідно зі ст.169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст.10 Закону України „Про захист прав споживачів, споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) та вимагати стягнення збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу настільки повільно, що закінчити її у визначений строк є неможливим. Відповідно до ст.651 ЦК України, договір може бути розірваний за рішенням суду за вимогою однієї зі сторін у випадку суттєвого порушення договору другою стороною. Суттєвим є таке порушення стороною договору, коли, у випадку заподіяної шкоди друга сторона в значній мірі позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами по справі 15.11.2015 року був укладений договір підряду № 03/2015 (а.с.7). Відповідно даного договору відповідач взяв на себе зобовязання по організації дій по утепленню фасаду житла позивачки. А позивачка внесла передоплату в розмірі 6\~900 грн., що було умовою укладення договору. Однак, відповідач до виконання робіт не приступив до цього часу, хоча позивачка неодноразово зверталась до відповідача з такою вимогою. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2500 гривень. В обгрунтування своїх вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні 06.05.2015 року позивач зменшила розмір позовних вимог і просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 500 гривень. Відповідач позов визнав. Показав, що постійного місця роботи не має. Їздить на заробітки. Інших утриманців не має. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно рішення Радивилівського районного суду від 21.09.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітня дочка [PERSON], [INFO] залишена на проживання матері. Як встановлено судом, відповідно до рішення Радивилівського районного суду від 16.04.2011 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 300 гривень. Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України суд може змінити розмір аліментів, визначений за рішенням суду у разі зміни матеріального або сімейного стану, платника або одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів матеріальний стан позивача у цій справі погіршився, оскільки на даний час значно збільшився розмір прожиткового мінімуму, зокрема і дітей віком до 18 років, на даний час збільшились ціни на продукти харчування, товари та інші послуги, що потребує від позивача значно більших витрат на утримання дочки, а визначений розмір аліментів не можна вважати достатнім для належного утримання дитини, яка на даний час навчається у школі. Судом встановлено, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, інших утриманців не має. Враховуючи наведене суд приходить до переконання, що місячний розмір аліментів слід визначити у розмірі 500 гривень.

Outcome: approved