Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, у якому посилалась на те, що з відповідачем [PERSON] з 1697 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі за час якого, згідно договору купівлі-продажу від 01.09.1978, посвідченого державним нотаріусом 11-ої державної нотаріальної контори м. Харкова на ім`я чоловіка, вони придбали 31/100 частку житлового будинку № 15, житловою площею у 32,30 кв.м з дворовими будівлями, розташованого на земельній ділянці пл. 428 кв.м. по [ADDRESS] . Придбана ними частка будинку складалась з кухні літ. 1-5 пл. 9,8 кв.м та житлової кімнати літ. 1-6 пл. 8 кв.м. Тому, в зв`язку з малою площею придбаного житла, за період шлюбу подружжя, з дозволу співвласника будинку до своєї квартири прибудували прибудову літ. А1-1 та крильце літ. а-3, які в наступний час стали самовільними спорудами. Однак, стосунки між подружжям погіршились та 16.01.1997 шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу між ними виникали сварки з приводу користування належної їм частки будинку та зробленої до неї прибудови. Внаслідок чого, позивач вимушена була звернутись до суду з позовом про захист її права користування спільно придбаною ними в період шлюбу часткою житлового будинку на підставі СК України. На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.05.2013 позов [PERSON] задоволено, шляхом визнання, що придбана нею з чоловіком 31/100 частка будинку є їх спільною сумісною власністю, та суд визначив порядок користування нею, без визнання за позивачем права власності на Ѕ (31/200), тобто на половину придбаного житла. Однак без визначення розміру частки позивача у спільній власності та її реєстрації за нею, вона не може володіти, розпоряджатись та користуватись своєю часткою власності. На підставі викладеного [PERSON] просила визнати за нею право власності на 31/200 частку житлового будинку № 15, загальною житловою площею у 32,30 кв.м з надвірними будівлями при ньому, розташованого на земельній ділянці 428 кв.м. по [ADDRESS] , в порядку виділу цієї частки зі спільної сумісної власності з [PERSON] , залишивши у його власності 31/200 частку, в зв`язку з чим право спільної сумісної власності між ними припинити. Позивач до початку судового засідання подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачок, що відповідає вимогам ст. 282 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що дійсно мали та мають місце обставини, вказані позивачем в позовній заяві, що стверджено копіями її паспорту, копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 16.01.1997 серії [NUMBER] , копією договору купівлі-продажу від 01.09.1978, зареєстрованого в реєстрі за № 2-5167,копією Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.03.2019, копією заочного рішення від 16.05.2013 по справі № 2027/20931/12, копією технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , копією звіту про оцінку майна від 04.06.2019. Відповідно до вимог ст.. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею), для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а відповідно до ст.155 цього ж Кодексу власник житлового будинку чи його частки не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. ст. 321, 370, 391 ЦК України, встановлена непорушність права власності, а у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом, або рішенням суду і передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Outcome: approved