Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.08.2005 року №014/08-5/3775-СК в сумі 5160,91 доларів США, що у еквіваленті згідно курсу НБ України складає 41 251 грн. 15 коп. та складається з: заборгованості за кредитом в сумі 1642,49 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 99,42 доларів США, пені за невчасну сплату кредиту та відсотків в сумі 3419,00 доларів США. Свої вимоги мотивує тим, що 30.08.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого являється ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/08-5/3775-СК, додаткову угоду від 28.04.2009 року №1 з додатками №1 та №2, відповідно до умов яких відповідач отримав кредит в сумі 31700,00 доларів США строком до 30.01.2014 року з виплатою 12,0% річних. Однак відповідачем взяті на себе кредитні зобов'язання виконувалися не належним чином, станом на 13.01.2014 року утворилася заборгованість по кредиту та відсотках. Оскільки вимогу про виконання порушеного зобов'язання відповідач не виконав, заборгованість по кредиту не погасив, і умовами договору передбачено стягнення неустойки у виді пені, у випадку невиконання умов договору, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні вище наведеним. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляд справи був повідомлений належним чином шляхом вручення судових повісток про розгляд справи у судових засіданнях 07.03.2014 року (а.с.37) та 16.04.2014 року (а.с.45) через поштове відділення, а також шляхом передачі судової повістки про розгляд справи у судовому засіданні 26.03.2014 року через його дружину (а.с.38). Зважаючи на те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а належно повідомлений про розгляд справи відповідач в судове засідання не з'явився повторно, суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, справу слід розглянути у його відсутності, постановивши заочне рішення. При цьому суд відхиляє клопотання дружини відповідача - [PERSON] про перенесення розгляду справи у зв'язку із захворюванням відповідача, оскільки відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 169 ЦПК України суд вправі відкласти розгляд справи лише у випадку першої неявки належним чином повідомленого відповідача, який не з'явився у зв'язку із поважною причиною. Відповідач вже втретє не з'явився в судове засідання, і двічі подавав клопотання про відкладення розгляду справи через наявність захворювання, в той же час він не скористався правом забезпечити явку представника. Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Судом встановлено, що 30.08.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого являється ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/08-5/3775-СК (а.с.6-8), додаткову угоду від 28.04.2009 року №1 (а.с.10) з додатками №1 та №2 (ас..11,12), відповідно до умов яких відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 31700,00 доларів США строком до 30.01.2014 року з виплатою 12,0% річних. Відповідно до п.1.3 договору позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Факт отримання відповідачем кредиту в сумі 31700 доларів США підтверджується меморіальним ордером від 31.08.2005 року №К5/2 (а.с.13). Однак, як встановлено в судовому засіданні відповідач свої зобов'язання по кредитному договору №014/08-5/3775-СК від 30.08.2005 року виконував не належним чином, допустив утворення заборгованості по сплаті кредиту та відсотків по кредиту, у зв'язку із чим йому направлялася письмова вимога від 18.12.2013 року про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором. Проте, вимога банку про повернення коштів відповідачем виконана не була, грошові зобов'язання за кредитним договором перед банком не погашені, згідно із представленим розрахунком (а.с.14-15), станом на 13.01.2014 року заборгованість відповідача за кредитом становила 1642,49 доларів США, за відсотками - 99,42 доларів США. Оскільки відповідач отримавши кредит, взяті на себе зобов'язання згідно кредитного договору не виконував належним, допустив утворення заборгованості, вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань не виконав, а тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є підставними та підлягають до задоволення шляхом стягнення із позичальника на користь кредитора усієї суми заборгованості за кредитом та відсотках по кредиту. При цьому, хоча і положення ст.ст. 524, 533, 627, 628 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента в іноземній валюті, а тому, з врахуванням взятих на себе відповідачем зобов'язань по кредитному договору у іноземній валюті, слід стягнути із нього заборгованість за кредитним договором у доларах США з визначенням гривневого еквіваленту станом на день винесення судового рішення. В частині стягнення із відповідача пені суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Дійсно, відповідно до п.9.1 договору сторони передбачили, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Згідно представленого розрахунку (а.с.14-15), станом на 13.01.2014 року відповідачу нарахована пеня за весь час виникнення прострочки по сплаті кредиту та відсотків по кредиту в сумі 3419,00 доларів США. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Положенням ч.3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки розмір заборгованості за кредитним договором становить: за кредитом в сумі 1642,49 доларів США та за відсотками - 99,42 доларів США, а розмір нарахованої пені більш ніж у двічі перевищує розмір основної заборгованості, тому суд вважає, що такий розмір пені підлягає зменшенню до суми 500 доларів США, яку слід стягнути із відповідача. Судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved