Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом (а.с.2-9), який уточнювала (а.с.45,46), посилаючись на наступні обставини. 18.04.2000 року між нею, [PERSON], та Приватним підприємством «Дніпрянка» був укладений договір про спільну діяльність для досягнення певної мети без створення юридичної особи. 06.09.2013 року ДВС Нікопольського міжрайонного управління юстиції було описано майно ПП «Дніпрянка». За період з 03.08.2011 року по 06.09.2013 року при зберіганні майна директором Нікопольського ОПОТ, де доступ був відсутній і при описі та арешті майна 06.09.2013 року державним виконавцем було виявлено, що майно співвласників зникло. Прокуратурою Дніпропетровської області було здійснено перевірку на додержання вимог законодавства, в ході якої було встановлено, що державним виконавцем не вжито заходів щодо збереження майна, яке не було описане та арештоване ним при здійсненні виконавчих дій. Внаслідок розкрадання майна було звернення до Нікопольського МВ (з обслуговування міста Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області, однак вона відповідь на свою заяву не отримала. На подальші звернення також відповідь не надано. Згідно відповідей Міністерства Внутрішніх Справ України від 10.11.2015 року № 21153 та Головного управління МВС України у Дніпропетровській області від 01.11.2015 року №8/П-4331 заява про розкрадання майна була долучена до матеріалів кримінального провадження № 12013040340001489 та погоджене з Нікопольською міжрайонною прокуратурою закрито на підставі п.2 ст.284 КПК. Злочин про розкрадання майна так і не було розкрито, не встановлено особу, яка вчинила злочин. Своїми неправомірними діями відповідачі позбавили права власності власників сумісної власності. Вартість втраченого майна становить 180000 грн. Тому, на підставі ст.1177 ЦК України просить відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду в сумі 180000 грн. 00 коп. за рахунок держави. 14.03.2017 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності у звязку з тим, що її представник знаходиться на лікуванні в Дніпропетровському обласному госпіталі (а.с.83). Від представника відповідача Нікопольського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника (а.с.85). Від представника відповідача Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с.86,87). Представник відповідача Державної Казначейської служби України в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд на підставі ст.224 ЦПК України розглянув справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, засновником та директором Приватного підприємства «Дніпрянка» є [PERSON] 18.04.2000 року між Приватним підприємством «Дніпрянка» в особі директора [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено Договір про спільну діяльність (а.с.10), метою якого є досягнення спільної мети. Згідно умов Договору про спільну діяльність від 18.04.2000 року позивач [PERSON] передала підприємству 150000 грн. 00 коп. у тимчасове володіння (а.с.10). На виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 10/396-10 від 14.06.2011 року про стягнення з Приватного підприємства «Дніпрянка» на користь Нікопольського обласного підприємства оптової торгівлі Дніпропетровської облспоживспілки у сумі 78439 грн. 54 коп. державним виконавцем відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції [PERSON] було описано та арештовано майно ПП «Дніпрянка», про що було складено Акт опису й арешту майна від 03.08.2011 року (а.с.26). 15.11.2011 року державним виконавцем відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції [PERSON] на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 10/396-10 від 14.06.2011 року було описано та арештовано майно ПП «Дніпрянка», про що було складено Акт опису й арешту майна від 15.11.2011 року (а.с.29,30). 06.09.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції [PERSON] на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 10/396-10 від 14.06.2011 року було описано та арештовано майно ПП «Дніпрянка», про що було складено Акт опису й арешту майна від 15.11.2011 року (а.с.27,28). Описане майно було передано на зберігання [PERSON]. В Акті державного виконавця від 06.09.2013 року зазначено, що зі слів директора ПП «Дніпрянка» [PERSON] за адресою:м. Нікополь, вул. Кооперативна, 5 відсутня частина описаного майна (а.с.52). З матеріалів справи (а.с.16,23) вбачається, що за заявою [PERSON] ( у звязку з відсутністю частиною описаного майна) було відкрите кримінальне провадження, яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013040340001489 від 26.02.2013 року. На підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження було закрите за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, було розяснено, що постанова про закриття кримінального провадження може бути оскаржена слідчому судді відповідно до ст.ст.284 ч.5, 303, 304 КПК України. Позивач в своєму позові посилається на те, що вона є потерпілою від злочину, оскільки описане майно ПП «Дніпрянка» до теперішнього часу їй не повернуте, злочин про розкрадання майна так і не було розкрито, не встановлено особу, яка вчинила злочин. Як вбачається з доданих до позову копій звернень, заяв та листів до Нікопольського МВ (з обслуговування міста Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області, Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області, відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції, всі вони були подані директором ПП «Дніпрянка» - [PERSON] (а.с.11-25). Позивач з приводу викладених у позовній заяві обставин до відповідачів не зверталась. Доказів зворотнього позивачем суду, всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України, не було предявлено. Позивачем, всупереч положень ч.3 ст.10 ЦПК України, не надано жодних доказів щодо визнання її потерпілою у вищевказаному кримінальному провадженні, щодо оскарження нею дій посадових осіб. Не було надано суду і доказів, що підтверджували б наявність прямого причинного звязку між діями або бездіяльністю відповідачів та заподіянням шкоди позивачу. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, як потерпілій внаслідок злочину та внаслідок бездіяльності відповідача, є безпідставними, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи те, що у позові [PERSON] відмовлено повністю, що позивач у відповідності до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то у відповідності до ч.4 ст.88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1800 грн. 00 коп. (1 % від ціни позову 180000 грн. 00 коп.) слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed