Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач звернулась до суд із позовом до відповідача, яким просить визнати за нею право власності на ? частину квартири № 50, що у буд. № 94 по вул. Комкова в м. Херсоні. Позовні вимоги мотивувала тим, що 02.11.1988 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у встановленому законом порядку, який 06.11.2007 року було розірвано, про що зроблено відповідний запис. У період шлюбу 21.03.1996 року сторонами за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу було придбано спірне майно, а саме квартиру № 59, що у буд. № 94 по вул. Комкова у м. Херсоні, в якій позивач і досі мешкає. При цьому після припинення шлюбних відносин позивач спірну квартиру залишив. Таким чином вважає вищезгадану квартиру спільною сумісною власністю сторін як подружжя, та просить визнати право власності на ? частину вказаного нерухомого майна в порядку його поділу із визначенням ідеальних часток. У судовому засіданні позивач та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги повністю підтримали із викладених у позові підстав, та просили їх задовольнити, при цьому не заперечували з приводу ухвалення по справі заочного рішення через повторну неявку у судове засідання належним чином повідомленого відповідача. Відповідач у судове засідання повторно не зявився будучі повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, зокрема через друковані ЗМІ. Заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи в його відсутність суду не надавав. Згідно ч. 1\~ст. 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд\~\~справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши доводи позовної заяви та перевіривши їх поданими суду доказами, приходжу до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так судом встановлено, що між сторонами 02.11.1988 року за № 52 було зареєстровано шлюб, внаслідок чого позивач змінила прізвище з «Магфурзянова» на «Чернявська», що підтверджується відповідним свідоцтвом серії І-ІІО № 044141 повторно виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тельманівського районного управління юстиції Донецької області 30.05.2006 року ( а.с. 9). При цьому, шлюб між сторонами було розірвано 06.11.2007 року, про що зроблено відповідний запис за № 480, що підтверджується відповідним свідоцтвом віл 11.10.2011 року серії І-КГ № 049419 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у місті Херсоні (а.с. 9 зворот). У період шлюбу, а саме 21.03.1996 року відповідачем за договором купівлі-продажу від того ж числа, було придбано трикімнатну квартиру № 59, що у будинку № 94 по вул. Комкова у м. Херсоні загальною площею 59,91 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., який було зареєстровано у ХБТІ у день його вчинення (а.с. 11), що підтверджується також дослідженими судом матеріалами інвентарної справи на спірну квартиру (а.с. 23 інвентарної справи). При цьому відповідно до п.п. 3, 10 Договору купівлі-продажу, купівля спірного майна відповідачем здійснена за 760\~000\~000 (сімсот шістдесят мільйонів) карбованців, та у Договорі вказано, що він не підлягає подальшому нотаріальному посвідченню. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 28 цього ж Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. При цьому згідно ст. 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Наведені вище норми КпШС України діяли на час придбання відповідачем квартири в якій наразі існує спірна частка, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. При цьому, аналогічні вищевикладеним норми містяться у статтях 60-61, 70-71 СК України, який діє на час розірвання шлюбу між сторонами та на час розгляду судом справи по суті. При цьому вищенаведені норми, що регулюють майнові відносини між подружжям, фактично встановлюють презумцію спільної сумісної власності майна подружжя, що придбано у шлюбі, а також рівності часток у праві кожного із подружжя на таке майно. Таким чином, враховуючи вищевикладені, встановлені судом обставини, з приводу придбання спірного майна відповідачем у період перебування сторін у шлюбі, та реєстрації права власності за відповідачем на таке майно у встановленому законом порядку на час його придбання, беручи до уваги відсутність встановлених судом обставин з приводу наявності обставин, які б свідчили про необхідність відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному майні, приходжу до переконання про встановлення судом факту придбання відповідачем квартири № 59, що у буд. № 94 по вул. Комкова в м. Херсоні у період шлюбу сторін, та, відповідно, встановлення факту того, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін по справі. При цьому, виходячи із встановленого законом принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, та беручи до уваги предмет позову, приходжу до переконання про необхідність задоволення позовних вимог. Питання щодо розподілення судових витрат по справі вирішується на підставі ст. 88 ЦПК України, із урахуванням встановленої судом на час розгляду справи дійсної ціни позову на підставі наявних документів, яка складається із вартості майна визначеної Договором, про що вказувалось вище, зокрема враховуючи те, що 100\~000,00 карбованців дорівнює 1,00 гривні (п. 3 Указу Президента України від № 762/96 від 25 серпня 1996 року). На підставі викладеного, та

Outcome: approved