Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті сестри, посилаючись на наступне. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 травня 1972 року після смерті її батька [PERSON] вона, її мати [PERSON] та її сестра [PERSON] отримали у власність по 1/6 частині житлового будинку по вул.Славянській, 194. 1/2 частина вказаного будинку належала її матері [PERSON] як частка у спільному майні подружжя. Пізніше належну їй 1/6 частину у вказаному будинку вона подарувала матері. Таким чином, право власності на житловий будинок № 194 по вул.Славянській у м.Нікополі було зареєстровано за [PERSON] - 5/6 частин, за [PERSON] - 1/6 частина. Рішенням Нікопольської міської ради № 730 від 25.10.1996 року її матері та сестрі передано у власність земельну ділянку, площею 0,0568 га, розташовану у м.Нікополі по вул.Славянській, 194, передану для будівництва і обслуговування жилого будинку, про що ними отримано державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 887 від 30 жовтня 1996 року. В акті вказано частки у власності на земельну ділянку, відповідно до права власності у житловому будинку: 5/6 - [PERSON], 1/6 - [PERSON] 26 серпня 2001 року її мати померла, залишивши заповіт, яким усе своє майно заповіла їй. Її сестра [PERSON], що була інвалідом з дитинства, мала право на обовязкову частку у спадщині. Після смерті матері їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 серпня 2002 року, за яким до неї перейшло право на 5/9 частин у праві власності на житловий будинок та земельну ділянку по вул.Славянській, 194. Її сестра [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 серпня 2002 року на 5/18 частин у праві власності на житловий будинок та земельну ділянку по вул.Славянській, 194. Її право власності та право власності сестри на житловий будинок у визначених свідоцтвами про право на спадщину частках було зареєстроване у КП «Нікопольське МБТІ». Відповідно до вимог законодавства, діючого на час отримання свідоцтва про право на спадщину, право власності на земельні ділянки посвідчувалося державними актами на право власності на земельну ділянку. Після присвоєння кадастрового номера земельній ділянці 1211600000:03:048:0009, їм з сестрою 27 липня 2006 року були видані державні акти на право власності на земельну ділянку. Їй було видано державний акт на підставі свідоцтва про право на спадщину р. № 1-2312 від 22 серпня 2002 року, яким посвідчувалося її право на 5/9 частин земельної ділянки, а її сестрі на підставі рішення Нікопольської міської ради № 730 від 25 жовтня 1996 року, яким посвідчувалося право на 1/6 частину земельної ділянки, та на підставі свідоцтва про право на спадщину р. № 1-2315 від 22 серпня 2002 року, яким посвідчувалося її право на 5/18 частин земельної ділянки. Але у державних актах на право власності на земельну ділянку у розділі список співвласників земельної ділянки допущено помилку при підрахунку часток співвласників. Так, в її акті частка сестри замість 8/18 (5/18+1/6) часток вказана 13/18 часток, а в державному акті сестри її частка замість 5/9 (що дорівнює 10/18) вказана 5/18 часток. Відповідно до вказаних у державних актах частках у праві власності на земельну ділянку по вул.Словянській, 194 (раніше - Славянська), інформація про земельну ділянку внесена до Державного земельного кадастру, про що свідчить витяг з ДЗК від 29 червня 2017 року. Вона ніколи не звертала увагу на помилку у державному акті, оскільки це ніяким чином не перешкоджало їм з сестрою у користуванні земельною ділянкою. Помилка була виявлена завідувачем Другої нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON] при оформленні свідоцтва про право на спадщину після смерті її сестри [PERSON] Її сестра [PERSON] померла 07 жовтня 2016 року. Спадкоємців першої черги спадкування у сестри немає, вона є єдиним спадкоємцем другої черги спадкування за законом, відповідно до ст.1262 ЦК України. Вона прийняла спадщину після смерті сестри фактично, оскільки була зареєстрована та проживала з нею за однією адресою на день її смерті (ч.3 ст.1268 ЦК України), що підтверджується інформацією з домової книги. Після смерті сестри, відповідно до зареєстрованого права власності, відкрилася спадщина на: - 4/9 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 194 по вул.Словянській у м.Нікополь Дніпропетровської області, що належали сестрі на підставі: 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 травня 1972 року та 5/18 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 серпня 2002 року; - 13/18 часток у праві власності на земельну ділянку, площею 0,0568 га, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Словянська, 194, яку передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що посвідчується державним актом на право власності на землю від 27 липня 2006року. 11 жовтня 2017 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 4/9 частки житлового будинку з надвірними будівлями № 194 по вул.Словянській у м.Нікополі Дніпропетровської області. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 13/18 часток у праві власності на земельну ділянку їй було відмовлено, про що вона отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2841/02-31 від 12 жовтня 2017 року, оскільки в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, виданому Нікопольською міською радою Дніпропетровської області 27 липня 2006 року, частка земельної ділянки померлої не відповідає частці житлового будинку з надвірними будівлями за цією ж адресою, а саме: 11 жовтня 2017 року видано Другою нікопольською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за № 1-916 [PERSON] на 4/9 часток житлового будинку з надвірними будівлями, а частина земельної ділянки складає 5/18 часток земельної ділянки. У відповідності з приписами ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для виправлення помилки в держаних актах на право власності на земельну ділянку вона звернулася до Нікопольської міської ради, але 16.11.2017 року нею було отримано листа № 4342, яким розяснено, що виправлення помилок у державних актах не можливе та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на земельну ділянку. До відділу у м.Нікополі міськрайоиного управління у Нікопольському районі та м.Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області для виправлення помилок у державних актах вона не зверталася, оскільки ст.37 ЗУ «Про державний земельний кадастр» не передбачено виправлення помилок у державних актах. Одразу звернулась до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали до суду заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.05.1972 року після смерті батька позивачки [PERSON] позивачка, її мати [PERSON] та її сестра [PERSON] отримали у власність по 1/6 частині житлового будинку по вул.Славянській, 194 (а.с.12). 1/2 частина вказаного будинку належала матері позивачки [PERSON] як частка у спільному майні подружжя. Пізніше належну їй 1/6 частину у вказаному будинку позивачка подарувала матері. Таким чином, право власності на житловий будинок № 194 по вул.Славянській у м.Нікополі було зареєстровано за [PERSON] - 5/6 частин, за [PERSON] - 1/6 частина. Рішенням Нікопольської міської ради № 730 від 25.10.1996 року матері та сестрі позивачки передано у власність земельну ділянку, площею 0,0568 га, розташовану у м.Нікополі по вул.Славянській, 194, передану для будівництва і обслуговування жилого будинку (а.с.22), про що ними отримано державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 887 від 30.10.1996 року (а.с.21). В акті вказано частки у власності на земельну ділянку, відповідно до права власності у житловому будинку: 5/6 - [PERSON], 1/6 - [PERSON] 26.08.2001 року мати позивачки померла, залишивши заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачці. Сестра позивачки [PERSON], що була інвалідом з дитинства, мала право на обовязкову частку у спадщині. Після смерті матері позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22.08.2002 року, за яким до неї перейшло право на 5/9 частин у праві власності на житловий будинок та земельну ділянку по вул.Славянській, 194 (а.с.14). Сестра позивачки [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.08.2002 року на 5/18 частин у праві власності на житловий будинок та земельну ділянку по вул.Славянській, 194 (а.с.16). Їх право власності на житловий будинок у визначених свідоцтвами про право на спадщину частках було зареєстроване у КП «Нікопольське МБТІ» (.а.с.13, 15). Відповідно до вимог законодавства, діючого на час отримання свідоцтва про право на спадщину, право власності на земельні ділянки посвідчувалося державними актами на право власності на земельну ділянку. Після присвоєння кадастрового номера земельній ділянці 1211600000:03:048:0009, спадкоємцям 27.07.2006 року були видані державні акти на право власності на земельну ділянку. Позивачці було видано державний акт на підставі свідоцтва про право на спадщину р. № 1-2312 від 22.08.2002 року, яким посвідчувалося її право на 5/9 частин земельної ділянки, а сестрі позивачки на підставі рішення Нікопольської міської ради № 730 від 25.10.1996 року, яким посвідчувалося право на 1/6 частину земельної ділянки, та на підставі свідоцтва про право на спадщину р.№ 1-2315 від 22.08.2002 року, яким посвідчувалося її право на 5/18 частин земельної ділянки (а.с.24, 25). Але у державних актах на право власності на земельну ділянку у розділі список співвласників земельної ділянки допущено помилку при підрахунку часток співвласників. Так, в її акті частка сестри позивачки замість 8/18 (5/18+1/6) часток вказана 13/18 часток, а в державному акті сестри частка позивачки замість 5/9 (що дорівнює 10/18) вказана 5/18 часток. Відповідно до вказаних у державних актах частках у праві власності на земельну ділянку по вул.Словянській, 194 (раніше - Славянська), інформація про земельну ділянку внесена до Державного земельного кадастру, про що свідчить витяг з ДЗК від 29.06.2017 року. Помилка була виявлена завідувачем Другої нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON] при оформленні свідоцтва про право на спадщину після смерті сестри позивачки [PERSON], яка померла 07.10.2016 року (а.с.7, 58). Спадкоємців першої черги спадкування у померлої немає, позивачка є єдиним спадкоємцем другої черги спадкування за законом (а.с.8). Позивачка прийняла спадщину після смерті спадкодавиці фактично, оскільки була зареєстрована та проживала з нею за однією адресою на день її смерті (а.с.6, 9-11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на: - 4/9 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 194 по вул.Словянській у м.Нікополь Дніпропетровської області, що належали сестрі на підставі: 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 травня 1972 року та 5/18 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 серпня 2002 року; - 13/18 часток у праві власності на земельну ділянку, площею 0,0568 га, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Словянська, 194, яку передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що посвідчується державним актом на право власності на землю від 27 липня 2006року. 11.10.2017 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 4/9 частки житлового будинку з надвірними будівлями № 194 по вул.Словянській у м.Нікополі Дніпропетровської області (а.с.29). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 13/18 часток у праві власності на земельну ділянку їй було відмовлено, про що вона отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2841/02-31 від 12.10.2017 року, оскільки в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, виданому Нікопольською міською радою Дніпропетровської області 27.07.2006 року, частка земельної ділянки померлої не відповідає частці житлового будинку з надвірними будівлями за цією ж адресою (а.с.47). Для виправлення помилки в держаних актах на право власності на земельну ділянку позивачка звернулася до Нікопольської міської ради, але 16.11.2017 року нею було отримано листа № 4342, яким розяснено, що виправлення помилок у державних актах не можливе та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на земельну ділянку (а.с.48-49). За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved