Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з названим позовом, який мотивує тим, що вона являється співвласником індивідуального житлового будинку [ADDRESS]. Їй належить 41100 частка цього будинку із відповідною частиною господарських будівель та споруд. Право власності на нерухоме майно позивач набула на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09.12.2010 року по справі №2-16/2010 р. про поділ спільного майна подружжя. Житловий будинок і господарські споруди розміщені на присадибній земельній ділянці загальною площею 0,24 га., яка виділена для обслуговування будинку згідно рішення 23 сесії 4-го скликання Шкарівської сільської ради від 04.10.2005 року. Іншим співвласником будинку та господарських будівель являється відповідач [PERSON] якому належить 59/100 частини жилого будинку. Між співвласниками будинок поділено в натурі. Однак сторони не можуть досягнути згоди щодо порядку користування присадибною земельною ділянкою, тому позивач вимушена звернутись за вирішенням даного спору до суду даною позовною заявою, якою просить суд встановити порядок користування присадибною земельною ділянкою розміром 2400 кв.м. що знаходиться за адресою: [ADDRESS] виділивши їй в користування ділянку площею 984 кв.м. До початку розгляду справи по суті позовних вимог позивач та її представник уточнили позовні вимоги та просять суд поділити в натурі між співвласниками будинку присадибну земельну ділянку розміром 2358 кв.м виділивши позивачу у власність земельну ділянку площею 966 кв.м, яка відповідає її частці у власності будинку та визнати за нею право власності на цю частину земельної ділянки, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. У судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали свої уточнені позовні вимоги, просять суд позов задовольнити, провести розподіл земельної ділянки за варіантом № 2 висновку судової земельно-технічної експертизи № 8800/13-14 від 05.02.2014 року. Відповідач та його представник позовні вимоги на визнали у повному обсязі, надали суду письмові заперечення, пославшись на ту обставину, що спірна земельна ділянка приватизована відповідачем, який отримав Державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку і в разі її розподілу будуть порушені його права власника. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення уточнених позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що також фактично не заперечується сторонами у справі, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.08.2001 року по 18.06.2008 року під час якого здійснили будівництво будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,24 га, яка надана рішенням Шкарівської сільської ради, Білоцерківського району 23 сесії 4 скликання від 04.10.2005 року. Дані обставини підтверджуються наданими суду копіями рішень Шкарівської сільської ради, копією технічного паспорту на садибний житловий будинок та актом земельної комісії сільської ради від 17.10.2005 року ( а.с.6-13). Зазначений будинок з господарськими будівлями належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності. Позивачу [PERSON] належить 41100 частка цього будинку із відповідною частиною господарських будівель та споруд, а відповідачу [PERSON] належить 59/100 частини жилого будинку. Між співвласниками проведений конкретний розподіл будинку в натурі, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно виданим Білоцерківським МБТІ та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 09.12.2010 року по справі №2-16/2010 року про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподіл житлового будинку в натурі ( а.с.5,14-17). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч.1 ст.120 Земельного Кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У відповідності до ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ст.158 ЗК України, земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності (користуванні) громадян вирішуються виключно судами. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі рішення 29 сесії 4 скликання сесії Шкарівської сільської ради № 29-451 від 22.03.2006 року приватизував зазначену спірну земельну ділянку площею 0,2358 га, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку ( а.с. 33). При вирішені спору по суті позовних вимог суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача, що наявність зазначеного Державного акту на землю, яка є власністю відповідача, унеможливлю суд прийняти рішення по справі про задоволення позовних вимог. Зазначені доводи сторони відповідача суд вважає необґрунтованими оскільки у п.18-2 постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що відповідно до положень статей 81,116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України. Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором розмір земельної ділянки не визначений до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Також суд враховує рекомендації, зазначені в п.19 вказаного Пленуму, в яких викладено, що співвласники земельної ділянки, а також особи яким належать на праві спільної власності жилий будинок, господарські споруди та будівлі розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в їх користуванні до її приватизації (або оренди), тобто (землекористувачі), мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. При цьому суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. Оскільки сторони не змогли досягнути згоди щодо порядку користування спільною земельною ділянкою, тому даний спір має бути вирішеним у судовому порядку. За клопотанням позивача по справі призначена та проведена судова земельно-технічна експертиза № 8800/13-43 від 05.02.4014 року згідно висновку якої визначені 2 можливих варіанти розподілу спірної земельної ділянки домоволодіння будинку [ADDRESS] ( а.с. 77-84). При визначені варіанту розподілу та визначення порядку користування спірною земельною ділянкою суд враховує думку сторони позивача, частки у спільній власності на будинок, розташування ділянок до часток будинку і вважає за необхідне визначити порядок користування земельною ділянкою за варіантом № 2 згідно якого позивачу [PERSON] виділяється у власність земельна ділянка площею 966,78 кв.м., що складає 41/100 частину від загальної площі 2358,0 кв.м., а відповідачу [PERSON], як співвласнику, земельну ділянку площею 1391,2 кв.м., що складає 59/100 частин від загальної площі 2358,0 кв.м. Також сторонам виділяються ділянки для спільно-сумісного користування у відповідності до описової частини експертизи та додатку № 2. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи наведене уточнений позов підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати з оплати судового збору та з оплати проведення експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: approved