Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в якій просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком №25 по вул. Ізмайлівській у м. Дніпро. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником зазначеного домоволодіння. 27 липня 2018 року після отримання нею довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, вона дізналася про те, що окрім неї за вищевказаною адресою зареєстровані ще й відповідачі. Однак вони фактично не проживають і ніколи не проживали в її житловому приміщенні, не сплачують комунальні платежі, не беруть участі в утриманні житла, особистих речей їх немає. Внаслідок помилкової реєстрації відповідачів, які в дійсності проживають в [INFO], у позивача наявні перешкоди в реалізації її права на безперешкодне користування та розпорядженням будинком. На підставі викладеного позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [INFO], залишено без розгляду. Позивач у судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила її задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON], [INFO], у судовому засіданні пояснив, що ніколи не проживав в будинку позивача, на її майно не претендує. Насправді він проживає разом з батьком у будинку №43/2 і завжди там проживав. Колись їх будинку було присвоєно номер 25, тому під час реєстрації місця проживання виникла помилка. Крім того, відповідач [PERSON], [INFO], надав суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та пояснив, що добровільно знятися з реєстрації не має можливості. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Вислухавши позивача, відповідача та дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Позивач є власником житлового будинку №25 по вул. Ізмайлівській у м. Дніпро (а.с.7-9,16). Станом на 10 грудня 2018 року за адресою: м. Дніпро, вул. Ізмайлівська, буд. №25 зареєстровані позивач та відповідач (а.с.10,14,25,26,45 зворотна сторона). У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від жовтня 2018 року, встановлено, що відповідач за адресою: м. Дніпро, вул. Ізмайлівська, буд.25 не проживає протягом останнього календарного року (а.с.12). Дослідженими в судовому засіданні доказами поважні причини відсутності відповідача за місцем реєстрації не встановлені, членом сімї позивача він не являється. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, спроб вселитися не робив і ніхто не перешкоджав його проживанню або вселенню до нього, а крім того, враховуючи те, що відповідач сам фактично визнав позовні вимоги та зазначив, що не проживає у зазначеному житловому будинку та не має намір там проживати, вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законними та обґрунтованими. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved