Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач звернувся у суд з позовом до відповідачки про визнання права власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом та встановлення юридичного факту. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що [INFO] померла його баба [PERSON], яка за життя 25.06.2012 р. склала заповіт, посвідчений секретарем Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла позивачу. У зв'язку із оформленням спадщини йому стало відомо, що 28.02.1990 р. виконком Вільшаницької сільської ради на підставі рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів № 233 від 19.12.1989 р. видав його дідові - голові колгоспного двору [PERSON] свідоцтво про право власності на будинковолодіння [ADDRESS]. Право власності було зареєстровано за дідом Івано-Франківським ОБТІ, однак, правовстановлюючий документ втрачено. Інвентаризаційна вартість будинковолодіння на даний час складає 146412 грн. Будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Станом на 1991 р. у дворі проживали [PERSON] - голова двору, його дружина [PERSON] та син [PERSON] Ці троє членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/3 частині. Після смерті [INFO] [PERSON] належну йому 1/3 частину будинковолодіння успадкували спадкоємці за законом першої черги - його дружина та син згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 р. шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майно. Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину прийняла його матір [PERSON] згідно вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час прийняття спадщини, ставши власником цілого будинковолодіння. Після смерті [INFO]. баби відкрилась спадщина на все належне їй майно, у тому числі на спірне будинковолодіння по [ADDRESS] та дві земельні ділянки площею 0,51 га кожна для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в урочищі «Велика» в с. Вільшаниця. Право власності баби на ці земельні ділянки посвідчено двома державними актами на право власності на земельні ділянки, а саме серії ЯД № 842702 від 17.10.2008 р. та серії ЯД № 842703 від 07.11.2008 р. Позивач прийняв спадщину після смерті баби шляхом подання відповідної заяви до Тисменицької державної нотаріальної контори у порядку ст.1269 ЦК України. Спадкоємцем за законом четвертої черги є матір позивача - відповідачка у справі, яка на спадщину не претендує. У зв'язку з відсутністю правоустановлюючого документу на спадкове будинковолодіння нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Крім того, для оформлення спадщини на належні бабі земельні ділянки необхідно встановити факт належності покійній державних актів, оскільки у документах допущені помилки, виправити які неможливо у зв'язку зі смертю спадкодавця. У державному акті серії ЯД № 842702 від 17.10.2008 р. помилково вказано прізвище баби «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]», а в другому державному акті помилково вказано прізвище та ім'я баби «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]». Просив встановити факт належності бабі вказаних державних актів та визнати за ним право власності на спадкове будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті баби. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що предметом спору по справі є право власності на будинковолодіння [ADDRESS]. Свідоцтво про право власності на вказане будинковолодіння було видано 28.02.1990 р. виконкомом Вільшаницької сільської ради дідові позивача - голові колгоспного двору [PERSON], за яким було зареєстровано право власності Івано-Франківським ОБТІ, однак, правовстановлюючий документ втрачено. Інвентаризаційна вартість будинковолодіння на даний час складає 146412 грн. Будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Станом на 1991 р. у дворі проживали [PERSON] - голова двору, його дружина [PERSON] та син [PERSON] Ці троє членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/3 частині. Після смерті [INFO] [PERSON] належну йому 1/3 частину будинковолодіння успадкували спадкоємці за законом першої черги - його дружина та син згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 р. шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майно, ставши співвласниками майна по ? (3/6) частині. Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину прийняла його матір [PERSON] згідно вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час прийняття спадщини, ставши власником цілого будинковолодіння. Баба позивача [PERSON] 25.06.2012 р. склала заповіт, посвідчений секретарем Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла позивачу. Після смерті [INFO]. [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, у тому числі на спірне будинковолодіння по [ADDRESS] та дві земельні ділянки площею 0,51 га кожна для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в урочищі «Велика» в с. Вільшаниця, право власності на які посвідчено двома державними актами на право власності на земельні ділянки, а саме серії ЯД № 842702 від 17.10.2008 р. та серії ЯД № 842703 від 07.11.2008 р. Позивач прийняв спадщину після смерті баби шляхом подання відповідної заяви до Тисменицької державної нотаріальної контори у порядку ст.1269 ЦК України. Спадкоємцем за законом четвертої черги є матір позивача - відповідачка у справі, яка на спадщину не претендує. Вказані обставини, які відповідачкою не оспорювались, підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на те, що відсутність правоустановлюючого документу на спадкове будинковолодіння позбавляє позивача можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, за ним слід визнати право власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті баби. Встановлено, що для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належні бабі земельні ділянки позивачу необхідно встановити факт належності покійній державних актів, у яких допущені помилки, виправити які неможливо у зв'язку зі смертю спадкодавця. Зокрема, у державному акті серії ЯД № 842702 від 17.10.2008 р. помилково вказано прізвище баби «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]», а у державному акті серії ЯД № 842703 від 07.11.2008 р. помилково вказано прізвище та ім'я баби «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]». Вказана обставина, а саме те, що баба позивача [PERSON] була власником двох земельних ділянок загальною площею 1 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в с. Вільшаниця, підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та наявними в матеріалах справи письмовими доказами. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 121, 123, 529, 548, 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст.ст. 1223, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: approved