Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовною заявою до відповідача, в якому просить розірвати укладений між сторонами шлюб; стягувати з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно. Позов мотивований тим, що відносини в сім'ї не склались, відсутнє взаєморозуміння, сторони хоч і не припинили спільне проживання та шлюбних стосунків не підтримують, неповнолітній син сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає; примирення, подальше спільне життя і збереження сім'ї позивач вважає неможливим і таким, що суперечить інтересам сторін, а тому має твердий намір розірвати шлюб та стягувати з відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліменти. Позивач подала заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, оскільки судові повістки з іншими документами були завчасно двічі надіслані відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання, зазначеним у наданих на вимогу суду відомостях адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України в Житомирській області, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу; про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази у справі суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 18.11.2006 року виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 18.11.2006 року Степанівською сільською радою Ємільчинського району Житомирської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 11. В шлюбі у сторін народилась дитина - син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] Вирішуючи вимогу про розірвання шлюбу суд виходив з наступного. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони хоч і не проживають окремо, проте не підтримують подружніх стосунків, позивач не погоджуються на примирення та бажає розірвати шлюб, син [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання та підтримання подружніх стосунків сторін стало не можливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюбу не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне також роз'яснити сторонам, що згідно з абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Доказів того, що відповідач добровільно виконує свій батьківський обов'язок щодо утримання неповнолітньої дитини та надання матеріальної допомоги матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано, як і доказів того, що на його утриманні знаходяться інші діти та непрацездатні особи чи він сам є непрацездатною особою. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Статтею 184 СК України передбачено підстави для визначення аліментів у твердій грошовій сумі, зокрема, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як видно з наявної у матеріалах справи довідки про заробітну плату відповідача, який працює в Бігунській ЗОШ, він має регулярний сталий дохід. З огляду на викладене, врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність відомостей щодо наявності у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема наявність доказів про регулярний сталий дохід відповідача, а також те, що позивач не змінювала позовних вимог та не просила стягувати аліменти у частці від доходу відповідача, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, однак у меншому розмірі, ніж просить позивач у позовній заяві, а саме в розмірі 600 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з приписами ч.1 ст.367 ЦПК України рішення у справах про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Позивачем сплачено судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу в сумі 487,20 грн. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути частину сплаченого судового збору за подання позову про розірвання шлюбу в сумі 243,60 грн. За подання позову про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, ці судові витрати підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Тому

Outcome: approved