Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила, визнати за нею право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], мотивуючи тим, що її дідусеві [PERSON] згідно ордеру на житлову площу в гуртожитку від 24 квітня 1996 року без номера, виданого [PERSON] державним підприємством по перевезенню вантажів та пасажирів, була надана однокімнатна квартира [ADDRESS]. Будинок №3 по вул. Іларіонівській на той час мав статус гуртожитка для малосімейних. Квартира №93 в будинку №3 має загальну площу 37,9 кв.м., а житлову -19,8 кв.м. В серпні 2004 року будинок №3 по вул. Іларіонівській в м. Дніпропетровську був переданий Придніпровською залізницею територіальній громаді в особі [PERSON] міської ради на баланс КП «Житлове господарство Самарського району» ДМР. Станом на серпень 2004 року будинок вже не мав статусу гуртожитку. 11 червня 2008 року вона вселилася в спірну квартиру в якості члена сімї свого дідуся та була зареєстрована в цій квартирі. З моменту вселення в квартиру вона проживала з дідусем однією сімєю, вела з ним спільне господарство. 04 листопада 2012 року її дідусь помер і 27 листопада 2012 року був знятий з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири. З листопада 2012 року вона проживає в спірній квартирі одна та виконує усі умови договору найму житлового приміщення. В 2014 році вона вирішила переоформити особовий рахунок для сплати квартирної плати на своє імя, для чого вона звернулась до відповідача з відповідною заявою. Їй було відмовлено в укладенні договору найму житлового приміщення, рекомендовано звернутися до департаменту корпоративних прав та правового забезпечення ДМР для отримання ордеру для постійного місця проживання в житловому приміщенні або вирішити питання в судовому порядку. Вважає, що їй немає потреби звертатися у відповідні установи для отримання ордеру, так як вона не в повнолітньому віці вселилася в квартиру в якості члена сім'ї наймача, тому з моменту вселення набула право користування жилим приміщенням. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та зокрема зазначила, що позивач зареєстрована в спірній квартирі, тому вже набула право користування нею. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з тих підстав, що позивачем не було надано доказів на підтвердження постійного проживання її з наймачем в квартирі [ADDRESS], те що в неї відсутнє право власності на будь-які інші житлові приміщення. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 2\~ст. 64 ЖК України\~до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. [PERSON] наймача на вселення інших осіб у займане ним житлове приміщення передбачено\~ст. 65 ЖК України. Відповідно до вказаної правової норми наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15\~постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За загальним правилом особа, яка вселилася до наймача як член сім'ї (статті\~64,\~65 ЖК України), не набуває права користування займаним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду. Згідно ордеру на житлову площу в гуртожитку від 24 квітня 1996 року, виданого [PERSON] державним підприємством по перевезенню вантажів та пасажирів [PERSON], була надана кімната (квартира) №93 в будинку №3 по вул. Іларіонівській в м. Дніпропетровську, яка має загальну площу 37,9 кв.м., а житлову -19,8 кв.м.(а.с.4). Квартиронаймач [PERSON] відкрив на свої ім'я - особовий рахунок №1000977 (а.с.6). 04 листопада 2012 року [PERSON] помер (а.с.5). Відповідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку №2198 від 04.08.2014 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: онука - [PERSON] (дошлюбне прізвище Сирота) А.С. з 11 червня 2008 року та [PERSON] з 20 лютого 1997 року, який знятий 27.11.2012 року з реєстраційного обліку у звязку зі смертю (а.с.7). Відповідно довідки КП «ЖГ Самарського району» ДМР №899 від 01.12.2015 року та рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради №1435 від 20.05.2004 року житловий будинок №3 по вул. Іларіонівській належить територіальній громаді м. Дніпропетровська в особі [PERSON] міської ради та знаходиться на балансі підприємства відповідача (а.с.7,55-58). Відповідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про право власності на квартиру [ADDRESS] відсутні (а.с.42). Відповідно до ст.ст.\~10,\~11 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Статтею 57 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Позивачем не було надано суду будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст. 58,\~59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що вона вселилася в спірну квартиру, як член сім'ї наймача, постійно проживала в ній, вела з наймачем сумісне господарство, оскільки відповідно до ст. 64 ЖК України\~до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Нормою цієї статті не передбачено, що онука є членом сім'ї наймача, однак її може бути визнано такою, якщо вона постійно проживала разом з наймачем і вела з ним спільне господарство. Сама по собі наявність прописки (реєстрації місця проживання) позивача в спірній квартирі не може бути підставою для визнання за нею права користування цим житловим приміщенням. З урахуванням викладено, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed