Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, а також на себе, як дружину до досягненню дитиною трьох років. Посилається на те, що з відповідачем мають дочку МИРОСЛАВУ, [INFO]. Відповідач в добровільному порядку не надає ніякої матеріальної допомоги, тому просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі 5000 гривень щомісяця на утримання неповнолітньої дитини, а також на утримання подружжя у розмірі 1000 гривень щомісяця до досягнення дитиною трьох років. На слухання справи позивачка не явилася, подала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності за наявними матеріалами справи, в разі в разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. До суду надійшло електронне повідомлення, в якому вказано, прошу визнати причину неприбуття в судове засідання поважною у звязку з хворобою позивача та відкласти розгляд справи. Оскільки відповідач ніяких поважних причин відкладення розгляду справи не зазначив, а позивач про якого в електронному повідомленні зазначив відповідач висловила своє волевиявлення письмовою заявою про розгляд справи без її участі, то суд вирішив відмовити у задоволенні клопотання відповідача і продовжити розгляд справи за відсутності сторін. За наявності умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні судом було встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 14 липня 2017 року. З серпня місяця 2017 року сторони припинили подружні стосунки та ведення сумісного господарства. Від сумісного шлюбу мають неповнолітню дочку МИРОСЛАВУ, [INFO], батьком якої є відповідач, а матірю позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копія якої долучена до матеріалів справи. Вивчивши надані документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов»язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги до повноліття. При цьому при визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення з платника, суд повинен враховувати обставини передбачені ст.ст.182, 200 Сімейного Кодексу України. Відповідно до чч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.7 цієї Конвенції дитина реєструється зразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя,забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток(ч.2). Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя(ч.3). Батьки зобов'язані поважати дитину(ч.4). Стаття 182 СК України містить перелік обставин, які мають бути враховані судом при визначенні розміру аліментів. До них зокрема, відносяться стан здоров,я та матеріальний стан дитини, стан здоров,я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатний чоловік, дружина, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 184 Сімейного Кодексу України визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а стаття 183 Сімейного Кодексу України визначає розмір аліментів у частці від доходу батька. Відповідач згідно своїх батьківських обовязків зобовязаний утримувати неповнолітню дитину, має працездатний вік, задовільний стан здоров,я, не працює, тому судом зроблено висновок, що оскільки сторони між собою не домовилися про розмір аліментів, то аліменти повинні з відповідача стягуватись у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Заявивши вимогу про стягнення аліментів у розмірі 5000 гривень щомісяця, позивач у позовній заяві не навела обґрунтувань для присудження такої частки та не надала відповідних доказів наявності таких обставин, не довівши позову у такому розмірі. На день розгляду справи державою встановлено прожитковий мінімум для дитини вікoм до 6 років з 01 січня 2017 пo 30 квітня -1355 грн., з 01 травня пo 30 листопада 1426 грн., з 01 грудня -1492 грн., для дітей вікoм від 6 до 18 років з 01 січня 2017 пo 30 квітня -1689 грн., з 01 травня пo 30 листопада 1777 грн., з 01 грудня -1860 грн., тому в даному випадку з урахуванням соціальної допомоги на дитину яку отримує позивач розмір аліментів повинен становити 2000 гривень щомісяця. Відповідно до вимог ст.75 Сімейного Кодексу України, подружжя повинно матеріально підтримувати одне одного. В силу ст. 84 Сімейного Кодексу дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.3 ст.84 Сімейного Кодексу України якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. При цьому при визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення з платника, суд повинен враховувати обставини передбачені ст.80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку доходу) другого і (або) у твердій грошовій сумі. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1000 гривень кожного місяця.

Outcome: partial