Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У своєму позові позивач вказала, що вона, , [PERSON] проживає в квартирі № 2, будинку № І по вулиці Посадочна в м. Запоріжжі. В даній квартирі зареєстрований колишній користувач відповідач [PERSON]. Вказана квартира, частина якої належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування № 59 від З0 січня 2015 року Відповідно до вказаного договору вона (обдарована) прийняла в дар частину квартиру [ADDRESS] у громадянина [PERSON] (дарувальник). Але, як зясувалася пізніше до теперішнього часу в її частині квартири зареєстрований та не проживає колишній (користувач) - відповідач по дійсній справі [PERSON], що підтверджує довідка с МСК «Основаніє № «4» від 14.03.2015 року за № 556. Згідно складеного акту № 39 від 12.03.2015 року МСК «Основаніє № «4», відповідач по дійсній справі [PERSON] не проживає за даною адресою з грудня 2013 року до теперішнього часу. До теперішнього часу відповідач не проживає, та не допомагає в оплаті за квартиру, та не зявляється, що для позивача істотно ускладнює користування квартирою, місце проживання її їй невідоме. У звязку з цім позивачу приходиться додаткова сплачувати комунальні послуги, які нараховуються комунальними підприємствами. Місце знаходження та проживання на даний час [PERSON] їй не відомо, всі досудові можливості були використані: телефон також невідомий, за місцям реєстрації її не має, іншої можливості її знайти у позивача не має. При зверненні до Управління державної міграційної служби України по даному питанні позивачу було відмовлено, так як існує певний порядок, передбачений ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, який набрав чинності з 15 січня 2004 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до органу реєстрації, зняття з реєстрації може бути здійснено за зверненням іншої особи та на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку. На підставі ст. 41 Конституції України громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому на праві особистої власності майном. Тому, позивач вимушена звернутись з позовом про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила права користування спірною квартирою. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просить позов задовольнити і просить розглянути справу без її участі при заочному розгляді справи. Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча була повідомлена судом у встановленому законом порядку, але своїх причин неявки та заперечень суду не надала. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши докази, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 31.01.2015 року власником 37/100 часток квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Із акту ЦОА № 4 № 39 від 12.03.2015 року встановлено, що комісією встановлено, що [PERSON] з грудня 2013 року в квартирі [ADDRESS] не мешкає. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] з 2009 року не проживає в спірній квартирі без поважних причин з грудня 2013 року і тому вона втратила право користування житловим приміщенням в спірній вищезазначеній квартирі. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлених строків проводиться в судовому порядку. Згідно ст.391 ЦК України власник майна мас право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно до ст. 321 ЦК України, право є непорушним і ніхто не може бути противоправне позбавлений цього права чи обмежений в його здійснені. Згідно з вимогами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює на підставі закону за своєю волею незалежно від волі Відповідно ст. 317 ЦК України, встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном Таким чином, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] знайшов свої обгрунтування та докази у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved