Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Михайлівського районного суду від 11.09.1997 року та яке зареєстровано в Михайлівському БТІ 09.02.1998 року, номер реєстраційного запису №3215. Разом з нею в будинку прописана відповідач, відповідно до акту-довідки від 14.12.2019 року за №75 від 02.11.2016 року виданого Михайлівською селищною радою та записами в домовій книзі. З моменту реєстрації в будинку, а саме з 06.08.2013 року, відповідач в належному їй житловому будинку не проживає, а мешкає по [ADDRESS] , відповідно до акту депутата. Відповідач в добровільному порядку відмовляється виписатись з належного їй будинку, чим чинить перешкоди у розпорядженні своїм правом власності, ти самим порушуючи її права як власника житлового будинку, тому вона просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилась, але надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягає. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи Центр надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Михайлівської селищної ради в судове засідання не з`явився, але надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до вимог ст.ст. 280-283 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Михайлівського районного суду від 11.09.1997 року та яке зареєстровано в Михайлівському БТІ 09.02.1998 року, номер реєстраційного запису №3215. Згідно Акту-довідки виданої Михайлівською селищною радою Михайлівського району Запорізької області від 04.05.2020 року № 444, [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , разом з нею зареєстрований [PERSON] , 1991 року народження, але більше 4 років за даною адресою не проживає, але мешкає по [ADDRESS] . У відповідності до домової книги [PERSON] , [INFO] , перереєстрований з [ADDRESS] . Право на повагу до житла гарантує ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16,386,391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України в ласник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved