Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що відповідач [PERSON] в 2013 році придбала земельну ділянку № 259 садового товариства «Струмок», що знаходиться на території Халепянської сільської ради Обухівського району Київської області площею 0,12 га. та почала вчиняти перешкоди для проїзду до будинку позивача на ділянці № 255. Своїми систематичними діями відповідач чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою та власністю. Враховуючи викладене, позивач просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та стягнути матеріальну та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Зазначив, що його сімя вже багато років користується своєю земельною ділянкою № 255 в СТ «Струмок». Всі ці роки він (разом із сусідами) облаштовували проїзд до свого будинку, яким зараз він не має можливості користуватись, оскільки відповідач самочинно перегородила цей проїзд металевою огорожею та позбавила позивача права безперешкодного доступу до будинку. Крім того пояснив, що факт наявності дороги (проїзду до будинку позивача) вже був встановлений рішенням Апеляційного суду Київської області, наслідком чого стало визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки № 255 та 257 (позивача та сусідки), оскільки земельні ділянки накладались на дорогу, що порушувало чинне законодавство. Також, він неоднарозово звертався як до відповідача, так і до голови СТ «Струмок» з проханням усунення перешкод, повязаних із металевою загорожею, та іншими спорудами, незаконно розміщеними відповідачем на землях загального користування. Щодо інших позовних вимог, зазначив, що відповідач та її чоловік неодноразово здійснювали напад на нього та погрожували йому, чим спричинили моральну шкоду, яка виразилась у постійних хвилюваннях. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, подав до суду заперечення на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач у своїй позовній заяві не надала достатніх доказів, щодо обґрунтування позовних вимог. Зазначив, що відповідач [PERSON] після придбання у 2013 році земельної ділянки № 259 до сьогодні користується нею як добросовісний землекористувач, не вчиняє жодних перешкод позивачу як землекористувачу, позивач має повну можливість безперешкодного підїзду автотранспорту до своєї ділянки, оскільки існує дорога безпосередньо до земельної ділянки позивача, якою всі користуються, а дорога, про яку говорить представник позивача, проходить по земельній ділянці відповідача і була можливістю позивача провозити будівельні матеріали під час будівництва будинку. Жодних договорів сервітуту сторони між собою не укладали. Щодо металевого вагончику зазначив, що його залишив колишній власник цієї земельної ділянки, а відповідач жодного відношення до нього не має. Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди також заперечив, оскільки в матеріалах справи не міститься доказів щодо такої шкоди. Представник залученої в судовому засіданні третьої особи Халепянської сільської ради Обухівського району Київської області, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання свого представника не направив, подав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності їхнього представника. Представник залученої в судовому засіданні третьої особи садового товариства «Струмок» [PERSON], допитана в якості свідка, пояснила, що вона голова правління садового товариства «Струмок» з 2005 року, позивач по справі є членом садового товариства. Відповідач придбала земельну ділянку та користується нею згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, представник позивача [PERSON] самостійно виготовляє схеми, які нею не підписані. На даний час позивач має вільний проїзд до своєї земельної ділянки, оскільки існує дорога, яка веде безпосередньо до земельної ділянки позивача. Також зазначила, що відповідач звернулась до СТ «Струмок» із заявою про передачу в оренду земельної ділянки загального користування, яка є суміжною із земельною ділянкою відповідача. Крім того, пояснила, що з урахуванням рельєфу місцевості, на якій розташовані земельні ділянки СТ «Струмок», генеральний план не відповідає дійсності і посилання позивача саме на генеральний план Халепянської сільської ради є безпідставним, а дорога, про яку каже представник позивача, ніколи не існувала і не була передбачена. В судовому засіданні відповідач була допитана в якості свідка за клопотанням представника відповідача. [PERSON] пояснила, що придбала земельну ділянку № 259 в СТ «Струмок» на підставі договору купівлі-продажу разом зі всіма спорудами, які там знаходились (так само, як і за межами ділянки). Жодних перешкод позивачу (чи іншим сусідам) вона не чинить, оскільки межі її земельної ділянки не змінювались, а позивач та її представник намагаються потрапляти до своєї земельної ділянки саме через її територію, тоді як мають вільний доступ іншою дорогою. Вони з чоловіком встановили паркан на межі своєї ділянки, однак представник позивача безпідставно та самовільно зрізав ці ворота, чим спричинив їм матеріальної шкоди. Підтвердила той факт, що вони звернулись до СТ «Струмок» із заявою про передачу їм в оренду земельної ділянки загального користування, яка є суміжною. Додала, що металевий вагончик, який був залишений колишнім власником, не має до неї жодного відношення і зараз вони із чоловіком намагаються його позбутись. Крім того зазначила, що саме представник позивача намагається конфліктувати із нею та іншими сусідами. Свідок [PERSON] пояснив, що він до 2016 року був головою земельної комісії Халепянської сільської ради Обухівського району Київської області. Спірні земельні ділянки надавались для садівництва, під час виїзду до земельних ділянок у складі земельної комісії ними було визначено візуально площу ділянки, яку займала відповідач [PERSON], підтверджуючих документів в комісії не було. Зазначив, що всі дані, вказані в актах земельної комісії, були внесені зі слів представника позивача. Свідок [PERSON] та [PERSON], які також проживають на території СТ «Струмок», вказали, що до земельної ділянки позивача неможливо підїхати зі сторони відповідача [PERSON], так як нею побудовано паркан, але позивач може вільно підїхати до своєї ділянки в обїзд по існуючій дорозі. Свідок [PERSON] зазначила, що вона має ділянку № 257 в садовому товаристві «Струмок», суміжну з позивачем. До своєї ділянки вона підїжджає в обїзд. Відповідач [PERSON] їм та позивачу не чинить перешкод у підїзді до земельних ділянок, оскільки з самого початку позивач та її чоловік користувався проїздом до свого будинку через земельні ділянки № 257 та 259 за дозволом власників цих ділянок. Після того, як позивач побудувала свій будинок, такого дозволу сусіди вже не давали. Зазначила, що саме представник позивача постійно конфліктує із сусідами та намагається за рахунок інших земельних ділянок підїжджати до свого будинку. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником садового будинку, за адресою: Київська область, Обухівський район, Халепянська сільська рада, «Струмок» садове товариство, буд. 255, що підтверджується свідоцтвом про право власності та була власником відповідної земельної ділянки № 255. Згідно з рішенням колегії судової плати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 08.09.2015 року, рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено, визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії IУ-КВ № 048378 на земельну ділянку № 255 площею 0,12 га. для ведення садівництва в садовому товаристві «Струмок», виданий 1 червня 1998 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Халепянської сільської ради народних депутатів від 23 квітня 1997 року. Таким чином, на момент звернення до суду із позовом позивач не є власником земельної ділянки № 255. Згідно з договором купівлі-продажу серія та номер 3479, виданий 14.11.2013 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] належить земельна ділянка, кадастровий номер 3223188400:03:004:0066, площею 0,1207 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, Халепянська сільська рада, «Струмок» садове товариство, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. Згідно з актом виносу та встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки [PERSON] від 02.07.2016 року, інженером-землевпорядником [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], голови садового товариства «Струмок» [PERSON] на земельній ділянці, що належить [PERSON], кадастровий номер 3223188400:03:004:0066, площею 0,1207 га, розташованої за адресою СТ «Струмок» Халеп'янська сільська рад, Обухівського району Київської області, межові знаки земельної ділянки встановлені на місцевості в кількості 5 шт. і передані на зберігання землевласнику, під час винесення меж земельної ділянки та встановлення межових знаків на місцевості було виявлено, що координати точок контуру, на основі яких було виготовлено документи, що посвідчують право власності на землю гр.. [PERSON] співпадають із місцем розташування земельної ділянки в натурі. 09.12.2016 року відповідно до ст. 140 ЦПК України судом був здійснений виїзд на адресу відповідача з метою огляду доказів (межових знаків) за їх місцезнаходженням, за результатами чого був складений відповідний протокол, підписаний всіма сторонами. Суд оглянув межові знаки (виключно їх наявність) та зясував на місці фактичне розташування земельних ділянок № 255 та № 259, а також можливих підїзних шляхів до цих ділянок. За правилами ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно з ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Так, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою, а також факт наявності матеріальної та моральної шкоди позивача, внаслідок будь-яких дій відповідача. При винесенні рішення в цій справі суд бере до уваги той факт, що обставини справи, встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від 08.09.2015 року (на які посилається позивач) базувались виключно на підставі акту земельної комісії Халепянської сільської ради від 22.11.2014 року, який не досліджувався в цьому провадженні. Як зазначено в рішенні, комісією встановлено, що дорога (на яку посилається позивач) є єдиною можливістю для проїзду/проходу до садового будинку [PERSON] Як вже було зазначено, такі обставини не відповідають дійсності, оскільки судом було на місцевості встановлено, що до земельної ділянки позивача є вільний проїзд. Крім того, як зазначив свідок [PERSON], відомості до акту були внесені зі слів саме представника позивача. В цьому судовому провадженні був досліджений акт земельної комісії Халепянської сільської ради (на який посилався позивач) від 18.11.2015 року, зі змісту якого чітко простежується упередженість членів цієї комісії, оскільки відомості зазначені в цьому акті зі слів представника позивача та не доведені жодними доказами, про що зазначив сам голова цієї комісії, допитаний в якості свідка. Крім того, досліджуючи технічну документацію на земельну ділянку відповідача та державний акт на земельну ділянку самого позивача (який, визнаний недійсним рішенням суду), суд встановив, що вздовж земельної ділянки існує прохід у верхньої частини земельної ділянки та проїзд вздовж нижньої частини, що спростовує доводи позивача. Що стосується посилань представника позивача на його законне право проїзду саме до будинку, суд не може погодитись з таким твердженням, оскільки жодною нормою чинного законодавства не передбачено таке право позивача. Проте, як встановлено, у позивача є вільний проїзд до своєї земельної ділянки без будь-яких перешкод. Враховуючи вище викладене, доводи позивача щодо створення відповідачем перешкод в користуванні належною йому земельною ділянкою ґрунтуються на припущеннях, що відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України є недопустимим. Позивач не довів жодними доказами наявність проїзду до його будинку, крім того недоведені позовні вимоги щодо матеріальних витрат на технічну документацію (яку позивач здійснив за власною ініціативою) та моральної шкоди. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах, оскільки позивачем вони не доведені та не обґрунтовані належними доказами.

Outcome: dismissed