Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач звернувся у суд з вищевказаним позовом. 17.11.2016 р. протокольною ухвалою суду [PERSON] та [PERSON] залучено у якості співвідповідачів. У позовній заяві представник позивача посилається на те, що з 07.02.1997 р. позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який на сьогоднішній день не розірвано. 24.01.2014 р. вони придбали земельну ділянку площею 0.25 га., що розташована в урочищі Вишні у с. Поляниця Яремчанського району, за кадастровим номером 2611092001:22:002:0328. З п. 15 вказаного договору вбачається, що згода на купівлю земельної ділянки надана його заявою від 24.01.2014 р., посвідчена приватним нотаріусом Яремчанського МНО [PERSON], за реєстровим номером 50. У 2015 році він випадково дізнався, що його дружина видала довіреність на імя [PERSON] на розпорядження вказаною земельною ділянкою, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від 14.05.2016 р., за реєстровим номером 39. Продажем вказаної земельної ділянки займалася [PERSON], про що йому не було нічого відомо і його дозволу ніхто не запитував. Під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі оскаржуваної довіреності, у нотаріальній конторі він не був присутній та не надавав згоду на продаж земельної ділянки. Наміру на продаж земельної ділянки він не мав та не погоджується з діями своєї дружини. Вважає, що довіреність від 14.05.2016 р. як односторонній правочин, на підставі якого [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися земельною ділянкою в урочищі Вишні у с. Поляниця Яремчанського району, підлягає визнанню недійсною. Зміст правочину, яким є довіреність від 14.05.2016 р., посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі якої [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися належною їм на праві спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку суперечить актам цивільного законодавства України, а саме ч. 1 ст. 238 та ст. 103 ЦК України, оскільки в момент вчинення довіреності вказане майно не належало [PERSON] одноособово та повністю, а тому вона не мала права уповноважувати [PERSON] на вчинення від її імені правочинів щодо розпорядження земельною ділянкою без його згоди. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, надіслав заяву у просить розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не зявилася, надіслала заяву в якій просила розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 24.01.2014 р., перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], відповідачка [PERSON], за договором купівлі-продажу придбала від [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою: ур. Вишні, с. Поляниця, Яремчанська міська рада, Івано-Франківської області. 14.05.2016 р. [PERSON], довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], уповноважила [PERSON] бути її представником з усіма необхідними повноваженнями стосовно продажу, належної їй на праві приватної власності, земельної ділянки, розташованої за адресою: Івано-Франківської області, Яремчанська міська рада, с. Поляниця, участок Вишні, з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 2611092001:22:002:0328. Позивач, вважаючи, що цією довіреністю було порушено його права, так як він не давав своєї згоди на її видачу, а відповідачка [PERSON], не мала права без його згоди вчиняти правочин щодо розпорядження спільним майном просить визнати недійсною довіреність від 14.05.2016 р. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 цього ж кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 57-59 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У статті 64 ЦПК вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Відповідно до статі 65 СК України та статі 369 ЦК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Суд встановив, що у даному випадку [PERSON] надавши доручення [PERSON] на відчуження від свого імені земельної ділянки вчинила односторонній правочин. Статтею 202 ЦК України визначено, що одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Діючим законодавством згода співвласника майна на вчинення одностороннього правочину не передбачена, так як при цьому наданні довіреності - не настають ніякі правові наслідки для спільно набутого майна. Такі наслідки можуть наступати лише при реалізації представником права наданого йому довірителем, яка, - реалізація -, повинна проводитися згідно норм вказаних вище ст. 65 СК та ст. 369 ЦК. За правилами статей 237, 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. З наведеного випливає, що норми статей 65 СК України та 369 ЦК України повинні застосовуватися нотаріусом лише при посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки, так як [PERSON] формально мала право довіряти іншій особі вчиняти дію, у даному випадку продаж земельної ділянки, так як сама мала право вчиняти такий правочин. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Факту порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача в результаті посвідчення нотаріусом довіреності від імені [PERSON] на право продажу земельної ділянки суд не встановив. Доказів такого порушення позивач суду не надав. На думку суду, та обставина, що згідно висновку експертизи довіреність на імя [PERSON] підписала не [PERSON], на права та інтереси позивача впливати не може, так як вона впливає лише на права самої [PERSON], а вона з відповідним позовом у суд не зверталася. Суд вважає, що звертаючись до суду із даним позовом позивач вибрав невірний спосіб захисту своїх інтересів. Із позовної заяви убачається, що його права були порушені при відчуженні без його згоди земельної ділянки. У такому випадку йому слід було оскаржувати саме той правочин яким ця ділянка була відчужена. Таке ж право має і [PERSON] У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача. За таких обставин,

Outcome: dismissed