Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, відновлення позивачу дошлюбного прізвища [PERSON] та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20 червня 2013 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у неї з відповідачем не склалось внаслідок різних поглядів на шлюб та сім'ю, постійних сварок. Спільне проживання та ведення спільного господарства припинено, шлюб носить формальний характер, подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Одночасно позивач просить стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу донька залишається проживати з нею, а відповідач кошти на її утримання надає несистематично та у визначеному на власний розсуд розмірі, в добровільному порядку домовитися з ним про сплату аліментів не вдається. В судовому засіданні позивач вказані позовні вимоги підтримала. Додатково вказала, що разом з відповідачем не проживає з 04 січня 2015 року внаслідок відсутності взаєморозуміння. Вона проживає разом з дитиною, а відповідач проживає окремо. Позивач та донька здорові, доньці 2 роки, вона поки що в садочок не ходить. Позивач проживає разом зі своїми батьками і бабусею, всі працюють і допомагають їй матеріально. Інших дітей у позивача немає. Зазначила, що її рішення про необхідність розірвання шлюбу є остаточним. Також позивач повідомила, що працює у ТОВ «Новус Україна» на посаді продавця, її офіційна заробітна плата складає 3200 грн. на місяць, проте на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач в судовому засіданні пред'явлений до нього позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Додатково зазначив, що проживає разом з матір'ю, здоровий, інший дітей немає. Вказав, що перераховує позивачу 1000 грн. на картку, купує продукти харчування, інколи купує одяг, в суботу чи неділю забирає доньку до себе на один день та проводить з нею час. Працює у ТОВ «Новус Україна» завідуючим складом та офіційно отримує заробітну плату в розмірі 3800 грн., а також має щомісячну премію в розмірі 2500 грн. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб між сторонами зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 20 червня 2013 року, актовий запис № 744. З пояснень сторін вбачається, що сторони не проживають однією сім'єю та не ведуть спільного господарства з 04 січня 2015 року. Сімейне життя не склалось внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на шлюб та сім'ю, сварок. Таким чином, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін та їхньої дитини, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного підлягають задоволенню позовні вимоги щодо відновлення дошлюбного прізвища позивача [PERSON]. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 181, 182 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України здійснюється у тому випадку, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу отримує в натурі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та заходиться на її утриманні, відповідач з січня 2015 року проживає окремо. З пояснень позивача вбачається, що вона працює у ТОВ «Новус Україна» на посаді продавця, її офіційна заробітна плата складає 3200 грн. на місяць, на даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Як вбачається з пояснень відповідача, він працює у ТОВ «Новус Україна» завідуючим складом та офіційно отримує заробітну плату в розмірі 3800 грн., а також має щомісячну премію в розмірі 2500 грн. З урахуванням вищенаведених, повідомлених позивачем та відповідачем обставин, визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 07 грудня 2015 року і до досягнення повноліття [PERSON], але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., а на користь позивача - понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі ст. ст. 112, 113, 180-184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved