Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що 08 грудня 2007 року між сторонами було укладено шлюб. За час шлюбу в них народився син, [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Шлюбні стосунки не склалися та фактично припинені з кінця вересня 2018 року. Причиною припинення шлюбних відносин став факт подружньої зради відповідача. На теперішній час спорів щодо поділу майна між ними не має. Оскільки, відповідач не бажає розірвати шлюб у добровільному порядку, вимушена звертатись до суду з даним позовом. У звязку з викладеним, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, залишивши їй прізвище «Томілова». Ухвалою суду від 18 жовтня 2018 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач у судове засідання не зявилась, її представником надано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала, щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, але в судове засідання не зявився та відповідно до ст. 191 ЦПК України, в установлений судом строк, відзив на позовну заяву, не подав. У звязку з чим, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про шлюб 1-НО №110672, актовий запис №789 (а.с.5), 08 грудня 2007 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-КИ №056807 (а.с.6). Спільне життя у подружжя не склалося, причиною припинення шлюбних відносин став факт подружньої зради з боку відповідача. У звязку з чим, їхній шлюб носить формальний характер і його подальше збереження є неможливим. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. В силу ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Також, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні. Таким чином, само по собі зрозумілим є те, що право особи на шлюб і право відкрито повідомляти про такій вибір охороняються Конвенцією, зокрема статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя)». Суд вважає, що оскільки сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення між ними неможливе, враховуючи, що спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя не має, позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ ч.1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі. Враховуючи викладене, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved