Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом,\~ яким просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: квартирою № 46 в будинку №6, корпус 1 на вулиці Пацаєва в м. Кропивницькому. Вказує, що вона є власником зазначеної квартири, у якій з березня 11.05.2005 року зареєстрований відповідач, як її рідний син . Проте, з 2005 року не проживає в вкартирі, витрати на утримання житла не несе. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги визнав. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). У ст. 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~ Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України.\~ Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ст. 391 ЦК України.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку(квартири), які проживають разом з ним, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України.\~ Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.\~ У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.\~ Враховуючи положення ст. 405 ЦК України та роз'яснення\~\~ п. 10 постанови Пленуму, зазначені вище обставини, якими відповідач обґрунтовує поважність свого не проживання у спірному будинку мають бути належним чином перевірені та оцінені судом, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.50).\~ Судом з»ясовано, що власником квартири № 46 в будинку №6, корпус 1 на вулиці Пацаєва в м. Кропивницькому є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2003 року (а.с. 10, 11). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУМВС в Кіровоградській області від 13.06.2017 року [PERSON], [INFO] саме з 11.05.2005 року зареєстрований [INFO] (а.с. 18). \~ Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить усунути перешкоди в користуванні житлом, яким є формально залишена реєстрація проживання в цій квартирі відповідача, який фактично з 2005 року не проживає, тобто визнати його таким, що втратив право на проживання. Саме таке рішення, з огляду на положення статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-1У, є підставою для зняття відповідача з реєстрації за адресою місця знаходження належної позивачу квартири відповідним органом виконавчої влади, який за законом уповноважений на вчинення вказаних дій. Судом не встановлено, що позивач створювала перешкоди в користуванні житлом відповідачу. За таких обставин, суд вважає, що відповідач втратив право користування квартирою, оскільки не проживає в ній понад рік без поважних причин, а відтак його слід визнати таким, що втратив право користування квартирою № 46 в будинку №6, корпус 1 на вулиці Пацаєва в м. Кропивницькому. Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved