Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1324 га та ведення особистого підсобного господарства розміром 0,1525 га., які знаходяться за адресою [ADDRESS]. Дані ділянки належать йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 05 серпня 1994 року виданого на підставі рішення Раківчицької сільської ради від 24 лютого 1994 року № 4. У вказаному рішенні не зазначено жодних обмежень або обтяжень стосовно останньої, у вигляді права відповідачів чи третіх осіб на її використання. 21 жовтня 2013 року дана земельна ділянка закріплена в натурі (на місцевості) межовими знаками. Однак, відповідачі [PERSON] та [PERSON], які проживають у сусідньому господарстві, чинять йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою та влаштуванні огорожі на межі їхніх суміжних земельних ділянок, періодично бездоказово пред»являють вимоги до її кількості та розміщення. З метою врегулювання спору, неодноразово звертався до Коломийського МВ УМВС та Шепарівської сільської ради. Остання зобов»язала [PERSON] відремонтувати пошкоджену огорожу та не допускати більше неприязні один до одного, що відповідачкою не було виконано. Органом міліції, під час проведення перевірок не здобуто жодних доказів щодо наявності у відповідачів законного права на частину земельної ділянки. Додатково пояснив, що конфлікт з сусідами виник ще у 2013 році. З метою врегулювання спору, він виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі. [PERSON], як власник суміжної земельної ділянки, погодив межі, що підтверджується його підписом на акті узгодження меж. Весною 2014 року знову почали виникати конфліктні ситуації. [PERSON] погрожувала влаштувати йому, позивачу, та його сім»ї «райське життя», викидала сміття на його територію, перешкоджала косити траву, частково пошкодила огорожу, а саме відірвала з неї один металевий лист, а другий відігнула чим змінила форму . Зазначив, що [PERSON] звинувачує його у захопленні частини земельної ділянки, яка належала її чоловіку, постійно змінюючи розмір земельної ділянки на яку претендує. Конкретизувавши свої позовні вимоги у процесі судового розгляду, позивач просить : - зобов'язати обох відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні земельною ділянкою; - стягнути на його користь матеріальну шкоду з [PERSON] у сумі триста двадцять гривень за умисне пошкодження двох листів алюцинкової бляхи встановленої на огорожі. - стягнути на його користь з відповідачки [PERSON] п»ять тисяч гривень на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у неправомірній поведінці відповідачки, що змусила його терпіти душевний неспокій, а будь які хвилювання для нього, як для людини, що хворіє на гіпертонію спричиняють реальну загрозу здоров»ю. Також стягнути з відповідачів, понесені ним судові витрати. Представник позивача - [PERSON], у судовому засіданні наголосив, що порушення межі земельної ділянки, ніколи не оспорювалось відповідачами у встановленому законом порядку. Звернув увагу суду на те, що у процесі судового розгляду [PERSON] заявила, що й надалі чинитиме ті самі дії по відношенню до позивача. Просив стягнути моральну шкоду у сумі шість тисяч гривень з відповідачки - [PERSON], а матеріальну шкоду у сумі триста двадцять гривень - з обох відповідачів [PERSON] та [PERSON]., на користь позивача. Просив задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] та їхній представник - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Відповідачка [PERSON] подала до суду письмове заперечення на позовну заяву, яке підтримала у судовому засіданні. Зазначила, що позовна заява пред»явлена до неналежного відповідача. Що позивач не вказав з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, не підтвердив доказами той факт, що йому завдана моральна шкода. Заперечила факт пошкодження нею огорожі позивача, а також те, що викидала сміття на сусідню територію. Вказала, що позивач захопив частину належної її чоловіку земельної ділянки, безпідставно користується нею та не вправі встановлювати на ній огорожу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримав усе сказане відповідачкою, [PERSON]. Представник відповідачів, зазначив, що позивачем не доведено факту пошкодження частини металевої огорожі у вигляді відірваного металевого листа алюцинку саме [PERSON], як і спричинення моральної шкоди. Просили суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02 липня 2014 року є власником житлового будинку [ADDRESS]. Дане будинковолодіння зареєстроване в реєстраційній службі Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області за №396914626232, номер запису про право власності: 6186654 (а.с.7,8). Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку від 05 серпня 1994 року виданого на підставі рішення Раківчицької сільської ради від 24 лютого 1994 року № 4, [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку площею 0,1324 га та ведення особистого підсобного господарства площею 0,1525 га в с. Шеперівці Коломийського району. Земельна ділянка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №415329626232, номер запису про право власності: 6449724. Кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER](а.с.9,10). В рішенні Раківчицької сільської ради від 24 лютого 1994 року № 4, на підставі якого надано вищевказану земельну ділянку позивачу, не зазначено обмежень або обтяжень стосовно останньої, у вигляді права відповідачів чи третіх осіб на її використання. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 415329626232, номер запису - 6449724 вбачається відсутність відомостей про обмеження у використанні даної земельної ділянки (а.с. 9). З акта погодження меж земельної ділянки та передачі межових знаків на зберігання від 21 жовтня 2013 року видно, що земельна ділянка закріплена в натурі межовими знаками в кількості чотирнадцять штук. Відповідач [PERSON] узгодив межі сусідньої земельної ділянки, що підтверджується його підписом (а.с.12,13). Після погодження меж між земельними ділянками сторін по справі, позивач почав встановлювати огорожу на межі та в межах своєї частини земельної ділянки, однак відповідачі створювали йому перешкоди. В матеріалах справи наявний акт комісії Шепарівцівської сільської ради, з якого вбачається факт пошкодження огорожі, що розділяє земельні ділянки сторін. Комісія зобов'язала [PERSON] до 12 грудня 2014 року відремонтувати пошкоджену частину огорожі і не допускати в подальшому неприязні один до одного (а.с.18). [PERSON] не оскаржила в порядку встановленому чинним законодавством України пред'явлені їй вимоги для спростування встановлених комісією фактичних обставин справи. Натомість, разом з [PERSON] продовжує чинити позивачу перешкоди в користуванні його земельною ділянкою, не даючи можливості продовжити спорудження огорожі через створення конфліктних ситуацій, що підтверджується відезаписами наданими позивачем на дисках та фототаблицею. При перегляді судом відеозаписів в судовому засіданні за участі сторін було встановлено, що відповідачка [PERSON] вчинила дії по пошкодженню іншої частини встановленої позивачем огорожі, зокрема відігнула частину металевого листа. Із копії чеку магазину «Діміксбуд» від 19 травня 2015 року видно, що вартість двох листів алюцинкової бляхи складає 319.70 грн. Із висновку дільничого інспектора міліції Пустоварова від 18 листопада 2014 року, вбачається, що до Коломийського МВ УМВС України в Івано-Франківській області надійшла заява [PERSON] по якій було проведено перевірку та не встановлено жодних доказів щодо наявності у [PERSON] законного права на частину земельної ділянки позивача. Враховуючи дані фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позивач не може обгородити свою частину земельної ділянки, оскільки [PERSON] та [PERSON] безперешкодно проходять на земельну ділянку позивача і не дають можливості вчинити дану дію, а також скосити траву чи виконати інші роботи на земельній ділянці позивача. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України, власник земельної ділянки має право використовувати її на власний розсуд відповідно до її цільового призначення, а ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов»язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Частиною 2 ст. 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Задовольняючи позовні вимоги у частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою суд, крім вищезазначеного також враховує показання свідків, що були допитані в судовому засіданні, які вказали на наступні обставини. Так, свідок [PERSON], сільський голова с. Шепарівці повідомив суду, що в 2003 році між сторонами виник конфлікт щодо меж земельних ділянок, який згодом було вирішено. В 2013 році ситуація повторилася, в зв»язку з цим було проведено зйомку земельних ділянок та розроблено технічну документацію. Після чого [PERSON] було підписано акт узгодження меж суміжних земельних ділянок та встановлення межових знаків. Проте через якийсь час відповідачі, а особливо [PERSON] знову стали висловлювати претензії щодо свого права на частину ділянки. На звернення [PERSON] осінню 2014 року було створено комісію, яка виходила на місце події і з»ясувала, що позивач влаштовує огорожу по межових знаках, встановлених комісією у 2013 році, а відповідачка [PERSON] пошкодила частину встановленої позивачем огорожі. Складаючи про це акт комісія зобов'язала [PERSON], як особу що вчинила ці дії, відремонтувати пошкоджену частину огорожі і не допускати в подальшому неприязні один до одного. На його думку посилання відповідачів на неправильність межі та приватизації позивачем частини їх земельної ділянки безпідставні. У показаннях свідка [PERSON], який є сином позивача та проживає по [ADDRESS], знайшов підтвердження той факт, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні земельною ділянкою [PERSON] та, що [PERSON] пошкодила зведений позивачем паркан. Зокрема свідок повідомив, що на відеозаписах стаціонарної камери, яку він встановив на будинку батьків, зафіксовано як відповідачка ставиться до нього та до позивача, а саме не дає права працювати, косити траву, приносить з своєї частини земельної ділянки різного роду сміття та викидає на їхню. Також свідок підтвердив факт пошкодження саме [PERSON] двох листів бляхи встановленої огорожі. Свідок [PERSON], який є сином відповідачів повідомив, що між сторонами існує конфлікт через межу земельних ділянок та через те, що позивач самовільно захопив належну його батькам земельну ділянку. Свідок [PERSON], працюючий на посаді дільничного інспектора міліції зазначив, що на виклик з чергової частини Коломийського МВ УМВС України в Івано-Франківській області прибув на місце події і бачив факт пошкодження огорожі, на межі суміжних земельних ділянок сторін, що в подальшому і відобразив у висновку, який знаходиться у відмовному матеріалі Коломийського МВ УМВС України в Івано-Франківській області. Також підтвердив, що [PERSON] не дає можливості [PERSON] встановити огорожу, посилаючись на невірність межі. Суд вважає, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог в частині зобов'язання [PERSON] та [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні належною частиною земельної ділянки та встановленні огорожі на межі між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS], так як обоє вони висловили свою незгоду з розміщенням межі та встановленням на ній огорожі. Заперечення відповідачами позовних вимог в цій частині суд рахує необгрунтованим. Щодо стягнення з відповідачки [PERSON] матеріальної шкоди, то суд також оцінивши подані щодо цього докази, та що відповідачка і в судовому засіданні, заявляє, що не дозволить позивачу встановити огорожу, прийшов до висновку про задоволення даної вимоги в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. При визначенні підстав для стягнення моральної шкоди та обґрунтування її розміру суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з правилами ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до вимог п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач у своїх вимогах зазначає, що через образливу поведінку [PERSON] вимушений відчувати хвилювання, терпіти душевний неспокій і моральні страждання через що знаходиться у стані морального пригнічення і дискомфорту. Також через неможливість в добровільному та позасудовому порядку вирішити спірні конфліктні ситуації та необхідність звернення до суду, вимушений нести додаткові зусилля для організації свого життя. Враховуючи, що викладені позивачем доводи в цій частині знайшли своє підтвердження та беручи до уваги вимоги розумності та справедливості при визначенні розміру спричиненої моральної шкоди, суд вважає, що з відповідачки [PERSON] слід стягнути моральну шкоду спричинену позивачу в розмірі 800 грн. Також, в зв»язку з понесенням позивачем судових витрат викликаних зверненням до суду по захисту порушених відповідачами майнових і немайнових прав, підлягають стягненню з відповідачів і судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та ст. 96, 103,107, 108, 125,126, 152, 158 ЗК України, ст.ст. 22, 23, 316, 321, 373, 386, 391, 1166,1167, 1192 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: approved