Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача про з визнання недійсним свідоцтва про право власності та його скасування, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05 листопада 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Руденко В.В. по справі № 199/10980/13-ц (2/199/3782/13) за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на майно, ухвалено заочне рішення яким, позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на майно задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» [PERSON] за договором кредиту № DNI0GA00000170 від 22 лютого 2008 року в розмірі 48968.37 доларів США, яка складається з: 37910,59 доларів США - заборгованість за кредитом; 7356,98 доларів СІІІА - заборгованість по процентам за користування кредитом; 121.79 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1217.38 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31.29 доларів СІІІА штраф (фіксована частина); 2330.34 доларів СІІІА штраф (процентна складова), звернути стягнення згідно іпотечного договору № DNI0GA00000170 від 22 лютого 2008 року на предмет іпотеки - будинок [ADDRESS] , загальною площею 58.70 кв.м.. житловою площею 42.10 кв.м.. шляхом проведення прилюдних торгів, з початковою ціною, яка встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження. В іншій частині позову відмовлено. 04 червня 2014 року колегією суддів палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2013 року в частині визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки змінено, визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - будинку по [ADDRESS] шляхом надання Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» право продажу вказаного будинку від імені його власника [PERSON] будь-якій особі-покупцеві, визначивши початкову ціну продажу предмету іпотеки не нижче 288 572 грн. Таким чином, судом апеляційної інстанції, встановлено порядок та спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. У той же час відповідачем зареєстровано за собою права власності на житловий будинок, загальною площею 58,70 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі іпотечного договору №DN10GF00000170 від 22 лютого 2008 року, що здійснено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки перехід права власності до іпотекодержателя передбачено іпотечним застереженням, що містить договір іпотеки, укладений між сторонами . Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її присутності. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як визначено ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Суд вислухав пояснення представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2003 року на підставі Договору купівлі-продажу позивачем придбано домоволодіння [ADDRESS] на земельній ділянці площею 335 кв.м. з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами. 22 лютого 2008 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір № DNI0GA00000170, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 22 лютого 2008 року по 28 лютого 2028 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 49714,30 доларів США на наступні цілі: у розмірі 40000,00 доларів США на ремонт будинку, а також у розмірі 9714,30 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2 .1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведенням додаткового моніторингу.. 22 лютого 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань боржником за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки житлового будинку, предметом якого є надання в іпотеку нерухомого майна, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 591823 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Також 22 лютого 2008 року між сторонами укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, в якому обумовлено право іпотекодержателя вчинення дій з метою задоволення своїх вимог. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2013 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] за договорами кредиту № DNI0GA00000170 від 22 лютого 2008 року в розмірі 48968.37 доларів США, яка складається з: 37910,59 доларів США - заборгованість за кредитом; 7356,98 доларів СІІІА - заборгованість по процентам за користування кредитом; 121.79 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1217.38 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31.29 доларів СІІІА штраф (фіксована частина); 2330.34 доларів СІІІА штраф (процентна складова)., звернуто стягнення згідно іпотечного договору № DNI0GA00000170 від 22 лютого 2008 року на предмет іпотеки - будинок [ADDRESS] , загальною площею 58.70 кв.м.. житловою площею 42.10 кв.м.. шляхом проведення прилюдних торгів, з початковою ціною, яка встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.06.2014 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2013 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на майно змінено, визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - будинку по адресі [ADDRESS] шляхом надання Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» право продажу вказаного будинку від імені його власника [PERSON] будь-якій особі-покупцеві, визначивши початкову ціну продажу предмету іпотеки не нижче 288 572 грн. В частині відмови у задоволенні позову рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду залишено без змін. Рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32426085 від 18 листопада 2016 року, номер запису про право власності 17499576, проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1088168212101) за Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» на підставі договору іпотеки, укладеному між сторонами Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст.215 Цивільного кодексу України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Договором іпотеки, укладеним між сторонами 22.02.2008 року, встановлено, що, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору відповідно до розділу % Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Таким чином, відповідачем реалізовано його право на звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду у 2014 році згідно умов договору, який не передбачає застосування одночасно декількох видів звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження після звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду суперечить умовам договору іпотеки, укладеному між сторонами. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен мас право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права... Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знищення та зміни їх призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа мас право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно із п. 1, 2 ч. З ст. 10 цього Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Наявність порушеного права визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про задоволення вимог чим відновлює порушені права. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, позивачем в судовому засіданні доведено факт порушення прав позивача відповідачем шляхом порушення умов договору іпотеки, оскільки встановлені судом обставини справи та наведені норми чинного законодавства свідчать про те, що позов підлягає частковому задоволенню в частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено суду належними, допустимими та достовірними доказами наявність у відповідача свідоцтва про права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial