Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.02.2012 року з відповідачем зареєструвала шлюб. Від їх шлюбу народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, суттєво погіршились відносини, що призвело до припинення між ними фактично шлюбних відносин, та з липня 2019 року вони мешкають окремо й спільне господарство не ведуть. Кожен з них має діаметрального різні погляди на шлюб та сім`ю, між ними постійно виникають сварки. Збереження шлюбу є неможливим. Тому, просить суд розірвати шлюб. Позивач до початку судового засідання надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач до початку засідання надав заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 04.02.2012 року між сторонами по справі, виконавчим комітетом Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №3 (а.с. 9). За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 11). У відповідності до положень ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З урахуванням вимог статті 112 СК України судом з`ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, взято до уваги ті обставини, що шлюбні відносини між сторонами припинені, не ведуть спільного господарства, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків та примирення вважають неможливим. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не зверталась до суду з заявою про зміну прізвища, а тому суд після розірвання шлюбу залишає їй прізвище, взяте під час шлюбу - [PERSON] . Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved