Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів з 500 грн до 3000 грн щомісячно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що дитина навчається у школі, додатково займається іноземною мовою та математикою, за рекомендацією дитячого педіатра має відповідний раціон харчування, а відтак розмір аліментів встановлений рішення суду від 06.02.2013 року не відповідає інтересам дитини. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав відзив в якому заперечував у задоволенні позовних вимог та просив розглядати справу без його участі, зазначивши, що перераховує аліменти у підвищеному розмірі у порівняні з рішенням суду, наявна переплата по аліментам становить 4350 грн, позивачем не надано доказів про ухилення від сплати аліментів, відповідач не має постійного заробітку, під час зустрічей з дитиною купує їй речі, на його утриманні знаходиться мати, зміна закону не є підставою для збільшення розміру аліментів. Суд, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст. 12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 06.02.2013 року присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 500 грн щомісячно на утриманні [PERSON] Позивачем не надано доказів витрат на оплату репетитора, проте відповідач у відзиві підтверджує цей факт. Відповідно до розрахунку державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області у відповідача наявна переплата по аліментам, а відтак суду не приймає доводи позивача стосовно знаходження дитини на повному утриманні позивача. Суд не приймає за належний доказ таблиці переліку зустрічей з дитиною та доданими фотокартками, оскільки вони не дозволяють однозначно ідентифікувати осіб, які на них зображено. Разом з тим, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1,2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2027 грн., з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Стосовно аргументів позивача щодо змін у законодавстві суд зазначає, що зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Доводи відповідача про наявність матері похилого віку та її потреб у постійному недешевому лікуванню не підтверджуються матеріалами справи, суду не надано жодного документа на підтвердження зазначеної обставини. В той же час, змінюючи розмір аліментів, суд враховує, матеріальне становище платника аліментів, зокрема матеріальне становище та стан здоров`я відповідача, який інших утриманців немає, є працездатним, те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, відсутність доказів про перебування на його утриманні інших осіб, виходячи із засад розумності, справедливості та враховуючи закріплений ст. 3 Конвенції про права дитини принцип пріоритетності інтересів дітей в усіх діях щодо них, суд вважає за можливе змінити розмір аліментів, які стягується з відповідача на утримання дитини, визначивши їх у сумі 2500,00 грн. щомісячно. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути суму судового збору у розмірі 768,40 грн. у дохід держави.

Outcome: partial