Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS], зазначивши, що відповідач є її братом, який зареєстрований в належному їй на праві власності житловому будинку. Однак, в належному їй будинку відповідач не проживає з 2012 року, до будинку він не з'являється, претензій щодо проживання в будинку не пред'являє, а тому може бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, про місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим заочно розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справ за її відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22 листопада 2012 року, витягом про державну реєстрацію прав від 29 листопада 2012 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24 травня 2013 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 травня 2013 року, договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 31 січня 2014 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 січня 2014 року /а.с. 6-12/. Відповідно до довідок голови квартального комітету № 11 від 23 червня 2014 року, 13 травня 2014 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не мешкає з 01 січня 2012 року по теперішній час /а.с.13,26/. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з 01 січня 2012 року та по теперішній час, відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає, його речей та іншого майна в будинку немає, вимог щодо проживання у вказаному будинку відповідач не пред'являє. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦПК України власник майна має прав вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved