Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом про визнання недійсними з моменту укладення п.п. 2.8.1 п. 2.8 кредитного договору № 500442859 від 23 грудня 2013 року, п.п. 2.8.1 п. 2.8 кредитного договору № 500472274 від 28 березня 2014 року, що укладені між нею та ПАТ «Альфа-Банк» та стягнути із відповідача на її користь 15\~830 грн. 15 коп. сплаченої комісії за обслуговування кредиту, згідно кредитного договору № 500442859 і 12\~147 грн. 34 коп. сплаченої комісії за обслуговування кредиту, згідно кредитного договору № 500472274. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що 23 грудня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 500442859, згідно якого відповідачем позивачу надано кредит в сумі 61\~072 грн. 96 коп. 28 березня 2014 року між сторонами укладено кредитний договір № 500472274, за яким позивачу надано кредит в розмірі 52\~288 грн. На даний час заборгованість по даних кредитних договорах погашена в повному обсязі. П.п. 2.8.1 п. 2.8 кредитного договору № 500442859 від 23 грудня 2013 року передбачає комісійну винагороду банку - за управління кредитом - 1,60%; за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом -1,60%; комісійна винагорода вказана в цьому підпункті розраховується від суми кредиту, зазначеної в п. 2.1 Розділу № 1 даного договору та сплачується позичальником щомісяця за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів. Таким чином, щомісячна комісійна винагорода по кредитному договору № 500442859 становить 977 грн. 17 коп. Аналогічний підпункт міститься і у кредитному договорі № 500472274, за яким комісійна винагорода Банку становить 1,70% та відповідно щомісячна комісійна винагорода становить - 888 грн. 90 коп. Позивач та її представник вважають, що нарахування та сплата комісій за послуги, що супроводжують кредит та передбачені підпунктами 2.8.1 пункту 2.8 є несправедливими та незаконними, суперечать п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту,затверджених Постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168. Про порушення своїх прав позивач дізналась у червні 2017 році, коли рішенням Кременецького районного суду були визнанні недійсними підпункт 2.8.1 пункту 2.8 кредитного договору № 500976619 від 29 квітня 2015 року та підпункт 2.8.1 пункту 2.8 кредитного договору № 500977884 від 19 травня 2015 року, що укладенні між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], та яке в подальшому залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області. Тому [PERSON] та її представник просять суд визнати недійсними з моменту укладення п.п. 2.8.1 п. 2.8 кредитного договору № 500442859 від 23 грудня 2013 року, п.п. 2.8.1 п. 2.8 кредитного договору № 500472274 від 28 березня 2014 року, що укладені між нею та ПАТ «Альфа-Банк» та стягнути із відповідача на її користь 15\~830 грн. 15 коп. сплаченої комісії за обслуговування кредиту, згідно кредитного договору № 500442859 і 12\~147 грн. 34 коп. сплаченої комісії за обслуговування кредиту, згідно кредитного договору № 500472274. Представник відповідача в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні даного позову, оскільки банком при підписанні спірних договорів кредиту було надано позивачу всю інформацію про сукупну вартість кредиту і з цього приводу між сторонами не було жодного спору. Навпаки позивач визнала всі умови спірних договорів і виконала свої зобовязання за цими кредитними договорами в повному обсязі. Окрім того, представник відповідача просить застосувати строки позовної давності до заявлених позивачем вимог, оскільки позивач знала про порушення своїх прав ще 23.12.2013 року та 28.03.2014 року ( з дати укладення спірних договорів), проте із позовною заявою звернулась лише 23.10.2017 року. 10.11.2017 року представником ПАТ «Альфа-Банк» до суду подано заяву про застосування позовної давності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно кредитного договору № 500442859 від 23.12.2013 року, що укладений між сторонами, [PERSON] отримала в банку кредит у розмірі 61\~072 гривень 96 копійок із сплатою 14,99% річних за користування кредитом, на термін до 23.12.2016 року. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом № 500442859 від 23.12.2013 року, виданого ПАТ Альфа-Банк, заборгованість по даному кредиту у [PERSON] відсутня. Також [PERSON] сплачена комісія за обслуговування даного кредиту, яка становить 15 830 грн. 15 коп. [PERSON] отримала в банку кредит у розмірі 52 288 гривень із сплатою 17,99% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 31.03.2017 року, що стверджується кредитним договором № 500472274 від 28.03.2014 року та додатком № 1 до даного кредиту. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом № 500472274 від 28.03.2014 року, виданого ПАТ Альфа-Банк, заборгованість по даному кредиту у [PERSON] відсутня. [PERSON] сплачена комісія за обслуговування даного кредиту, яка становить 12 147 грн. 34 коп. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В судовому засіданні встановлено, що позивач дізналась про порушення свого права відповідачем у червні 2017 року, після винесення Кременецьким районним судом рішення із аналогічних правовідносин, яке в подальшому було переглянуто в апеляційній інстанції та залишено без змін. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитних договорів від 23.12.2013 року і 28.03.2014 року, що укладені між сторонами, банк надав [PERSON] кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №\~168, (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Згідно ч.ч.1, 4 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Судом встановлено, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому банк нараховував, а [PERSON] сплатила комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме: за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника, що є незаконним, а тому позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Outcome: approved