Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS], яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу. В даній квартирі вона проживала разом з чоловіком [PERSON], відповідачем по справі, який після розірвання шлюбу у 2014 році залишив квартиру та вибув на постійне місце проживання до своїх батьків у с. Богдано - Надіївка П'ятихатського району Дніпропетровської області. В добровільному порядку відповідач відмовляється знятися з реєстрації за зазначеною адресою, що призводить до перешкод в оформленні документів на субсидію. Оскільки відповідач більше трьох років не мешкає в даній квартирі, позивачка просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду даної справи, в судове засідання не з'явилась, в письмовій заяві позов підтримала, просили його задовольнити та розглянути справу без їх участі, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи, в судове засідання не з'явився, у зв»язку з чим ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2018 року визначений заочний розгляд по цій справі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні фактично встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі - продажу квартири від 22.07.2013 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9, 10). Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 січня 2014 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.11). З довідки наданою адресно - довідковим підрозділом ГУДМС України в Дніпропетровській області, вбачається, що в квартирі [ADDRESS], дійсно є зареєстрованим [PERSON], [INFO] (а.с. 15). Статтею 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини й основних свобод, що є частиною національного законодавства України, визначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законами або загальним принципами міжнародного права. Конституція України, а саме стаття 41, гарантує кожному право володіння, користування та розпорядження його власністю. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник за своїм розсудом користується, володіє і розпоряджається своїм майном. Статті 386, 391 цього Кодексу визначають право власника вимагати усунення всяких порушень його права й обов'язок держави законодавчо забезпечувати громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, фактично не користуючись спірною квартирою, відповідач чинить перешкоди позивачці в користуванні даною квартирою, будучи зареєстрованим в ній. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або його членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, зважаючи, що відповідач, будучи зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з часу володіння цим помешканням позивачкою як власницею, не проживає більше року в даній квартирі, не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили, що позивачка своїми діями заважала або перешкоджала відповідачу реалізовувати своє право проживання у квартирі, що позивачка змусила відповідача залишити житлове приміщення, переїхати, не встановлено будь-яких домовленостей між позивачкою та відповідачем стосовно подальшого проживання останнього у даній квартирі. Тому, суд вважає право позивачки як власниці квартири щодо користування власним приміщенням на свій розсуд порушеним і таким, що підлягає відновленню шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved