Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання трудового договору та зняття його з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що у квітні 2007 року сторони домовились про укладення трудового договору. Позивач приступила до виконання трудових обов'язків на посаді менеджера, їй надали робоче місце та роз'яснили обов'язки до яких входило укладення договорів, пошук клієнтів та ін. Зазначена робота була першою в її трудовій діяльності. З відповідачем було домовлено про умови її праці та оплату труда, при цьому відповідач зазначила, що письмово трудовий договір буде укладено з нею через два місяці після випробувального терміну. Після спливу двох місяців питання щодо укладення трудового договору вона не підіймала оскільки відповідач дотримувався домовленостей та сплачував їй заробітну плату, а відповідач не ініціювала укладення трудового договору. Таким чином вона пропрацювала 4 місяці до серпня 2007 року. За сімейними обставинами вона була вимушена звільнитись з займаної посади та фактично відпрацювавши до 01.08.2007 року та отримавши розрахунок за відпрацьований час позивач розірвала трудові відносини за згодою сторін. В подальшому вона працевлаштувалась на іншу роботу на якій їй оформили трудову книжку та здійснювали відповідні записи. 26.08.2014 року позивач звільнилась з останнього місця роботи за згодою сторін та звернулась до Южненського міського центру зайнятості з заявою щодо постановки її на облік безробітних та привласнення їй статусу безробітної. Між тим в Южненському міському центрі зайнятості позивачу повідомили, що вони не можуть надати їй статус безробітної в зв'язку із реєстрацією трудового договору №15608 від 23.04.2007 року в Одеському міському центрі зайнятості, який до теперішнього часу не знято з реєстрації та за яким вона працевлаштована у [PERSON] на посаді менеджера. Для вирішення цього питання 01.09.2014 року вона звернулась до відповідача за місцем її реєстрації. Відповідач її запевнила, що протягом тижня вона врегулює це питання та зателефонує їй записавши її номер телефону. Між тим через тиждень відповідач їй не зателефонувала, а її намагання зустрітись із нею за місцем її реєстрації ні до чого не призвели, оскільки позивачу вже ніхто двері не відкривав. Оскільки відповідач ухиляється від зняття з реєстрації трудового договору №15608 від 23.04.2007 року, який був припинений сім років тому, позивач позбавлена права передбаченого чинним законодавством щодо отримання статусу безробітної та інших похідних прав, знаходження нової роботи та можливості заробляти собі на життя. В судове засідання позивач не зявилась, надала до суду заяву, згідної якої просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання без поважних причин не зявилась, хоча про день та час слухання справи була сповіщена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.08.2014 року позивач звернулась із заявою про надання статусу безробітного до Южненського МЦЗ (а.с.13). 06.10.2014 року Южненський МЦЗ відмовив [PERSON] у наданні статусу безробітного відмовлено, оскільки трудовий договір №15608 від 23.04.2007 року, укладений між ФО-П [PERSON] та позивачем, як найманим працівником, не наданий і станом на 28.08.2014 року трудові відносини не припиненні, цей договір не розірваний та не знятий з реєстрації у Одеському міському центрі зайнятості (а.с.11-12). 21.10.2014 року позивач надіслала на поштову адресу відповідача письмову заяву з проханням звільнити її за власним бажанням з 05.11.2014 року, розірвати трудовий договір №15068 від 23.04.2007 року, знявши її з реєстрації в Одеському міському центрі зайнятості або буде вимушена звернутись до суду для вирішення даного питання (а.с.14-15). 05.11. 2014 року [PERSON] фактично припинила трудові відносини з відповідачем, на підставі ст. 38 КЗпП. Позивач зазначає, що трудовий договір №15608 від 23.04.2007 року укладений між нею та відповідачем, не був знятий з реєстрації у центрі зайнятості. Згідно Наказу Міністерства праці та соціальної політики від 08 червня 2001 року № 260 «Про затвердження форми трудового договору між працівниками та фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою», позивач не в змозі без відповідача зареєструвати розірвання трудового договору у центрі зайнятості. Згідно з вищезазначеним наказом та порядком, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами - роботодавцями та найманими працівниками. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною-особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття з трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. У відповідності до абзацу 3 пункту 12 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.92 р. якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що [PERSON] попередила письмово за два тижня відповідача про бажання звільнитися, фактично трудові відносини сторін трудового договору № 15608 від 23.04.2007 року, були припинені 05.11.2014 року, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та вважає за необхідне захистити законні права та інтереси позивача шляхом задоволення позовної заяви.

Outcome: approved