Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що 21 листопада 2010 року помер її батько, [PERSON], який був зареєстрований в житловому будинку по вул. Шевченка, 9 в с. Торговиця, Коломийського району, Івано-Франківської області. 26 квітня 2006 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу, [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим 26 квітня 2006 року секретарем Торговицької сільської ради. Спадкове майно складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Шевченка,9, в с. Торговиця, Коломийського району Івано-Франківської області. Частка спадкодавця на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шевченка, 9, в с. Торговиця, Коломийського району Івано-Франківської області не виділена із спільної сумісної власності і виділити її на даний час в звязку з її смертю [PERSON] неможливо, а тому позивач не має змоги оформити спадщину на частку в будинку в нотаріальному порядку. Крім того, в звязку зі смертю співвласника, позивач не має змоги зареєструвати право власності на свою частку в майні колишнього колгоспного двору. [PERSON] просить суд визнати за нею право на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Шевченка, 9, в с. Торговиця, Коломийськогорайону Івано-Франківської області. Позивач в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач, представник Торговицької сільської ради, в судове засідання не зявився, однак подав в суд заяву про розгляд справи у його відсутності, з позовними вимога згідний, не заперечує щодо їх задоволення. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов'язки до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що 21 листопада 2010 року помер [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 23 листопада 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 85. 26 квітня 2006 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Шевченка, 9, в с. Торговиця, Коломийського району Івано-Франківської області. Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 11 лютого 1987 року виконкомом Коломийської районної ради житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Шевченка, 9, в с. Торговиця, Коломийського району Івано-Франківської області, належить колгоспному двору, головою якого був померлий [PERSON]. Відповідно до довідки Торговицької сільської ради житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Шевченка, 9, в с. Торговиця, Коломийського району Івано-Франківської області належить до майна колишнього колгоспного двору, членами якого станом на 1.07.1990 року були : -[PERSON] - голова двору, помер 21.11.2010 року; -[PERSON] Іванівна-дружина, померла 12.01.2004 року. Позивач [PERSON]звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 26 квітня 2006 року. Однак, згідно постанови в.о. державного нотаріуса другої Коломийської РДНК [PERSON] [PERSON] рекомендовано звернутися із позовом до суду про визнання права власності. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст.\~346,\~347 ЦК України\~особа може відмовитись від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 328, 346, 347, 392, 1216, 1222, 1268 ЦК України та

Outcome: approved