Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 4000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.06.2007 у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу вони мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які знаходиться на її утриманні. Подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, шлюб та сім`ю, відсутність спільних інтересів, втрати почуття любові один до одного. З березня 2019 року шлюбні відносини вони не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивач зазначає, що спільне життя та збереження сім`ї неможливо та суперечить їх інтересам, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач працездатний, інших осіб на утриманні не має, проте відмовляється добровільно надавати кошти на утримання своїх неповнолітніх дітей. В суді позивач уточнила свої позовні вимоги, просила шлюб розірвати та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 1500,00 грн. на кожну дитину, починаючи стягнення з 01.08.2019, оскільки відповідач від часу подання позову добровільно сплачував їй аліменти на утримання неповнолітніх дітей, про що зазначила у письмовій заяві. Відповідач в суді не заперечував проти розірвання шлюбу з відповідачем та проти стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 1500,00 грн. на кожну дитину, починаючи стягнення з 01.08.2019, оскільки він добровільно сплачував позивачу аліменти на утримання неповнолітніх дітей, про що заначив у письмовій заяві. Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 02.06.2007 у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 490 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.10). Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.11,12), які зареєстровані та проживають разом з матір`ю позивачем у справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, обидва бажають розірвати шлюб. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, та за заявою позивача після розірвання шлюбу суд залишає їй прізвище [PERSON] . Сторони не заперечували стосовно обставин, що неповнолітні діти проживають разом з позивачем, відповідач інших осіб на утриманні не має, з часу звернення до суду відповідач в добровільному порядку сплачував грошові кошти на утримання неповнолітніх дітей на користь позивача до [INFO] . Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-ХІІ та набрала законної чинності для України 27 вересня 1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до положень ч.1 ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 -1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Р озмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. М інімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. М інімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ч.1 ч.2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Враховуючи вищевикладене, а також, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд прийшов до висновку, що для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітніх дітей, необхідним буде встановлення розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, у сумі твердій грошовій сумі 1500,00 грн. щомісячно, на кожну дитину, при цьому починаючи стягнення з 01.08.2019, в зв`язку з добровільною сплатою відповідачем аліментів з часу звернення позивача до суду. Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору в частині вимоги про стягнення аліментів, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved