Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1300,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, також стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. В обґрунтування позову зазначила, що 21.09.2013 між сторонами був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Диканського районного управління юстиції у Полтавській області. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Відносини з відповідачем поступово погіршилися, у відносинах відсутнє порозуміння та повага. Відповідач не розуміє сутності проблем, що виникають в сім'ї та не піклується про спільну дитину. Ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено та за переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам малолітньої дитини. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально не допомагає позивачу та дитині, не приймає участі у вихованні, в наслідок чого позивач не має змоги самостійно, без допомоги утримувати малолітню дочку. позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років і отримує тільки державну соціальну допомогу по догляду за дитиною. Відповідач працює не офіційно та отримує нерегулярний та мінливий дохід, який витрачає на свої потреби. Неодноразові прохання надати матеріальну допомогу на утримання дитини залишались без відповіді. Позивач в судове засідання не з'явилась надавши до суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, слухати справу за її відсутності. Строк для примирення не потрібен. Однією сім'єю не проживають та спільного господарства не ведуть з березня 2014 року. Уразі винесення рішення про розірвання шлюбу просить змінити прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідачів не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 21.09.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Диканського районного управління юстиції у Полтавській області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] . Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Сторони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад між подружжям має не тимчасовий характер, подальше їх проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим, сімейні відносини зруйновані остаточно, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. Таким чином сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи наведене, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши матеріали справи, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї неможливим, оскільки це суперечить інтересам сторін. Таким чином, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя та їх неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, як зазначено ч.1 ст.60 ЦПК України. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.182 СК України судом при визначенні розміру аліментів враховуються наступні обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Домовленість між сторонами щодо утримання неповнолітнього сина не досягнута, а тому право позивача на отримання від відповідача аліментів підлягає захисту. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує обставини справи, положення вказаного закону, матеріальне становище дитини, матері, на утриманні якої перебуває дитина, відсутність у відповідача інших дітей, непрацездатних батьків на утриманні, матеріальне становище, його задовільний стан здоров'я, спроможність виплачувати аліменти в такому розмірі, та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved