Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач звернулась до Ватутінського міського суду Черкаської області з даним цивільним позовом у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 30.03.2016 року позивач з відповідачем почали спільне проживання, без реєстрації шлюбу, а [INFO] у них народилася донька [PERSON] , та відповідач визнав себе її батьком. З 2019 року сторони припили спільне проживання, оскільки втратили почуття любові та поваги одне до одного. На даний час їх спільна донька знаходиться на повному утриманні позивача, а розмір матеріальної допомоги, що надає відповідач, є недостатнім для повноцінного забезпечення потреб дитини, а тому вона бажає отримувати аліменти на підставі рішення суду. Ухвалою судді Ватутінського міського суду Черкаської області від 11.03.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, викликано учасників справи у судове засідання, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідачем 07.05.2020 року отримано копію ухвали від 11.03.2020 року та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 2025102860926, однак відзив на позовну заяву у визначений судом строк, з урахуванням його продовження на підставі п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України (у редакції до 17.07.2020 року), до суду не надано. Також [PERSON] , у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повідомлявся про розгляд даної справи Ватутінським міським судом Черкаської області шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України, зокрема на сторінці Ватутінського міського суду Черкаської області. Одночасно відповідачу роз`яснено право на подачу відзиву, передбачене ч. 3 ст. 178 ЦПК України. Позивач надав до суду письмову заяву за змістом якої підтримує позовні вимоги, просить справу розглянути за її відсутності, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, у розумінні п. 1 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про місце, дату та час розгляду справи, у судові засідання 06.04.2020 року, 28.04.2020 року, 03.06.2020 року, 22.06.2020 року, 14.07.2020 року, 31.07.2020 року та 11.08.2020 року не з`явився, поважність причин неявки не повідомила, заяв від його імені про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на вказане, судом 11.08.2020 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.02.2017 року Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Відповідно до змісту акту, складеного 29.01.2020 року депутатом Ватутінської міської ради Черкаської області Бабюком С.В., вбачається, що [PERSON] проживає спільно з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та є підтвердженням перебування спільної дитини сторін на утриманні позивача. Станом на день подачі позову спільній доньці сторін, виповнилося повних 3 роки. Днем пред`явлення вказаного позову є 20.02.2020 року, тобто день його відправлення на адресу Ватутінського міського суду Черкаської області поштовим зв`язком, що підтверджується інформацією про поштове відправлення № 2025102832051. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколу № 7 до неї, Конвенцією ООН про права дитини, а також Декларацією прав дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до змісту ст. 26 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов`язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Принцип № 4 Декларації прав дитини зазначає, що дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» законодавець установлюючи прожитковий мінімум на місяць для дітей відповідного віку розділяє їх лише на 2 групи: віком до 6 років та віком від до 6 до 18 років. Прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з 01 липня 2020 року становить 1 859 грн. Згідно положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність, крім іншого, може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Враховуючи вказане та встановлені обставини у суду відсутні сумніви, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, а між сторонами відсутня домовленість щодо розміру грошового утримання, яке надає [PERSON] на їх спільну дитину, оскільки докази зворотного не надано. Крім того, відповідачем також не надано суду доказів щодо наявності обставин, що підлягають врахуванню під час вирішення справ вказаної категорії, зокрема наявність у нього інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина, незадовільного стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені обставини, у тому числі наявність обов`язку у [PERSON] утримувати неповнолітню [PERSON] , яка є його донькою, що відповідачем не оспорюється, у сукупності з тим, що відповідачем не надано відзив на позов, що суд оцінює як відсутність заперечень щодо заявлених позовних вимог, а також доказів як на підтвердження наявності домовленості з відповідачем щодо грошового розміру утримання їх спільної неповнолітньої дитини, так і щодо наявності інших обставин, що підлягають врахуванню під час вирішення справ вказаної категорії, суд вважає доцільним присудити аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , які слід стягувати з відповідача на користь позивача, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме - 20.02.2020 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто [INFO] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вказане відповідає вимогам національного законодавства, не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін та їх спільної дитини. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., від сплати якого звільнена позивач при подачі позову, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved