Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення частки спільної сумісної власності, а саме визначення за нею 1/2 майнових прав на отримання квартири [ADDRESS], компенсацію частки спільної сумісної власності майнових прав двохкімнатної квартири за поштовою адресою: [ADDRESS] у сумі 170 856,50 грн. та про повернення безпідставно набутих коштів у сумі 172 907,21 грн. Свої вимоги мотивує тим, що за час перебування у шлюбі з [PERSON], відповідачем були придбані майнові права на отримання у власність квартири [ADDRESS] шляхом участі дольової участі у будівництві. Отриманий в подальшому кредит на сплату вартості долі у будівництві позивачем та відповідачем погашався спільно, а відтак позивач вважає, що майнові права на отримання відповідного житла є об'єктом спільної сумісної власності, на частку у якій вона має право претендувати. Водночас, відповідачем, вже після розірвання шлюбу із позивачем, вказану квартиру було продано, проте частку грошових коштів, що були отримані від даного продажу позивачу перераховано не було, при цьому не було і здійснено повернення позивачу коштів, які нею перераховувались в погашення відповідного кредиту, що є предметом позовних вимог. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 219 грн. В судове засідання представник позивача надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених в уточненнях, які знаходяться в матеріалах справи. Просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Заяви про розгляд справи без їх участі до суду не направляли. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON] з 26 липня 1995 року по 31 січня 2006 року. 07 липня 2003 року між ЗАТ «Позняки-Жил-Буд» та [PERSON] була укладена генеральна угода про дольову участь у будівництві №409-Ф-41/2Г. В подальшому до даної генеральної угоди були укладені додаткові угоди від 08.12.2003 року, 05.05.2004 року, та 04.10.2005 року. Вартість майнових прав на квартиру згідно з даною угодою встановила 341 713 гривень. 25 травня 2004 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №10-12/148 на суму 38 385 доларів США. Пунктом 1.2. даного кредитного договору, кредит надавався відповідачу на цілі інвестування житла за вищевказаною генеральною угодою про дольову участь у будівництві № 409-Ф-41/2-Г від 07.07.2003 року. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за зазначеним вище договором кредиту№10-12/148 від 25.05.2004 року, між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» був укладений договір іпотеки № 05-12/915, відповідно до п. 1.1. якого майнові права на вищевказану квартиру перейшли до банку, до моменту повного повернення отриманих в кредит коштів. З матеріалів справи вбачається, що погашення отриманого кредиту за кредитним договором №10-12/148 від 25.05.2004 року відбувалося частинами, як з боку позивача, так і зі сторони відповідача, повне погашення кредиту відбулося 14.01.2008 року. При цьому, на час розірвання шлюбу між сторонами - 31 січня 2006 року, із отриманого кредиту 38385 доларів США було сплачено лише 4260,64 доларів США. Оскільки, як передбачає ст. 65 СК, розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань, після розірвання шлюбу, 19 березня 2007 року [PERSON] було перераховано на погашення кредиту власні кошти - 21632,33 долари США. Водночас, 19.12.2007 року [PERSON] у Головному управлінні житлового забезпечення було отримано свідоцтво про право власності на двохкімнатну квартиру №125 по вулиці А. Ахматової, у будинку №13-Д в місті Києві, загальною площею 116, 3 кв.м. Дане свідоцтво було зареєстроване в Київському міському БТІ 28.12.2008 року. Таким чином, відповідач набув право власності на вказану квартиру в силу положень п. 6.2. Додатку №409-Ф-41/2Г-2 від 05.05.2004 року до генеральної угоди про дольову участь у будівництві від 07.07.2003 року №№ 409-Ф-41/2-Г. 14 лютого 2008 року [PERSON] було продано [PERSON] вищевказану квартиру, відповідно до договору купівлі-продажу від 14.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №829. Водночас, суд приходить до висновку, що у відповідності до генеральної угоди про дольову участь у будівництві №409-Ф-41/2Г, яка було укладена під час шлюбу між позивачем та відповідачем сторони набули не саму квартиру, а майнові права на отримання у власність квартири [ADDRESS] Відтак, в даному випадку, у відповідності до положень ст. 65 СК України саме майнові права на вказану квартиру є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому, у відповідності до роз'яснень ч. 2 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про права на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як було зазначено вище, вартість майнових прав на зазначену квартиру у відповідності до генеральної угоди про дольову участь у будівництві №409-Ф-41/2Г становила 341 713 грн. Відтак, дана суму підлягає поділу із зобов'язанням відповідача компенсувати позивачу 1/2 від загальної суми, а саме 170 856,50 грн. Крім того, згідно з ст. 1212 ЦК, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У п.3 ч.3 ст.1212 ЦК зазначається що це положення застосовується, зокрема, до вимог про повернення виконаного однією з сторін у зобов'язанні. Відтак, кошти сплачені позивачем після шлюбу в сумі 21632,33 долари США, курс НБУ станом на 18.03.2013 року становить 7,993 грн. - 1 долар США, дорівнює 172 907,21 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, як безпідставно отримані, оскільки [PERSON]. квартиру у власність отримано не було, що водночас було метою сплати коштів за вищевказаним кредитом. Отже, ураховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та визначити частки спільної сумісної власності, а саме визначити за [PERSON] 1/2 майнових прав на отримання квартири [ADDRESS], стягнути з відповідача на користь позивача 170 856,50 грн. компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя, а саме за 1/2 майнових прав на двохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , а також про стягнення з відповідача на користь позивача коштів у сумі 172 907,21 грн., як безпідставно набутих. При цьому, суд звертає увагу, що вищевказані фактичні обставини підтверджується, як наявними у справі документами, так і рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2011 року у справі №22-12924 і у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають. Також, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на застосування строку позовної давності, які були зроблені до початку розгляду справи по суті, оскільки про порушення свого права на майнові права на отримання квартири, позивач дізналась лише з листа БТІ № 13128 (И-2010), отриманого Дарницьким районним судом 22.04.2010 року по справі № 2-6932/2009, у зв'язку з чим перебіг строку позовної давності про визнання частки спільної сумісної власності та компенсацію майнових прав почався з 22.04.2010 року, а відтак на момент пред'явлення позову у даній справі встановлений ст. 257 ЦК України та ч.2 ст. 72 СК України трирічний строк позовної давності не сплинув. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved