Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить розірвати шлюб укладений 12 грудня 2017 року між нею та [PERSON] , що зареєстрований Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис №226. Свої вимоги обгрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різність характерів, що призводило до суперечок. Подружні стосунки припинені у вересні 2018 року, проживають окремо.На розірванні шлюбу наполягає, примирення не бажає, оскільки родина розпалася остаточно. Позивач, як і відповідач, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у підготовче судове засідання не з`явились. При цьому, сторонами подані до суду заяви, де вони просять розгляд справи здійснювати за їх відсутності, одночасно [PERSON] підтримує позовні вимоги, [PERSON] визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи із наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити під час підготовчого судового засідання. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 12 грудня 2017 року Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис №226.При цьому, дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] » (а.с.4). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с.5). У зв`язку із різними поглядами на сімейне життя, подружні відносини між сторонами припинені з вересня 2018 року , проживають окремо. За таких обставин, позивач вважає їх із відповідачем подальше спільне життя неможливим, на розірванні шлюбу наполягає. При цьому, відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності, або релігії одружитися і заснувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене те, що позивач та відповідач просять шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд вважає що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, та інтересам малолітньої дитини, а відтак позов необхідно задовольнити. Вимога про присвоєння позивачу після розірвання шлюбу дівочого прізвища не підлягає задоволенню, оскільки сімейним законодавством (ст. 113 СК України) передбачена можливість відновлення лише дошлюбного прізвища. За матеріалами справи дошлюбне прізвище позивача [PERSON] , інші відомості відсутні. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то відповідно до ст. 141-142 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 768,40 грн. підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки судом частково задоволено позовні вимоги, судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 384 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial