Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що 10.10.1986 року між сторонами було укладено шлюб. За період перебування у шлюбі сторонами була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 31.07.2001 року за №3716, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального кругу Колодій Л.М. та зареєстрованого Дніпропетровським інвентаризаційним бюро в реєстрову книгу за №1218-154 від 10.09.2001 р. 08.02.2002 року між відповідачем та [PERSON] , [PERSON] був укладений Договір міни квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. та зареєстрований в Реєстрі за №548. Відповідно до вищевказаного договору відповідач обміняв належну йому квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] належну батькам позивача. Отже, за договором міни від 08.02.2002 року власником квартири [ADDRESS] став [PERSON] . Позивач просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаної квартири. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про поділ майна визнав. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.10.1986 року. За період перебування у шлюбі сторонами була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 31.07.2001 року за №3716, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального кругу Колодій Л.М. та зареєстрованого Дніпропетровським інвентаризаційним бюро в реєстрову книгу за №1218-154 від 10.09.2001 р. Відповідно до даних КП «ДМБТІ» ДМР, в інвентаризаційній справі станом на 31.12.2012 року містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору міни від 08.02.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. реєстр № 548, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДМР та записано в реєстрову книгу № 485п за реєстровим № 1136-414. Згідно вказаного договору відповідач обміняв належну йому квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , належну батькам позивача. Згідно із пунктом 1 Прикінцевих положень СК України з врахуванням відповідних положень ЦК України, цей Кодекс набрав чинності з 01.01.2004 р.. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 р.. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004 р., норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. З урахуванням зазначених правових норм порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час укладання шлюбу та набуття спірного майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України. Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 24 КпШС України встановлено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до статті 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Частиною першою статті 29 КпШС України передбачено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Аналогічні положення закріплені у статтях 60, 70 СК України та статті 368 ЦК України. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною четвертою статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин першої, другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто (пункт 3 частини першої статті 57 СК України). Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, то квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на Ѕ його частину. Відповідно до ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 5309,60 грн.

Outcome: approved