Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що відносини в сім'ї не склались, відсутнє взаєморозуміння, сторони припинили спільне проживання та шлюбних стосунків не підтримують; від шлюбу неповнолітніх дітей немає, однак відповідач через органи РАЦС розірвати шлюб не погоджується; примирення, подальше спільне життя і збереження сім'ї вважає неможливим і таким, що суперечить інтересам сторін, а тому має твердий намір розірвати шлюб. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, погоджується на розірвання шлюбу, що розцінюється судом як визнання позову. Перевіривши законність визнання позову відповідачем, дослідивши та оцінивши докази у справі суд дійшов наступних висновків. Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції у Житомирській області 16.02.2016 року, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 07.02.2014 року у виконавчому комітеті Кирданівської сільської ради Овруцького району Житомирської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не погоджуються на примирення та спільно бажають розірвати шлюб, від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання та підтримання подружніх стосунків сторін стало не можливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюбу не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне також роз'яснити сторонам, що згідно з абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути частину судового збору в сумі 275,60 грн.

Outcome: approved