Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 19.09.1992 року в Лугинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області вона та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №24. З липня 2021 року вони не підтримують подружніх стосунків, шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб існує лише формально. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Вони втратили почуття любові, взаємоповаги один до одного, тому що за час спільного проживання переконались, що у них немає спільних інтересів і вони не мають бажання бути разом, кожен живе своїм життям і не намагається перейнятися проблемами іншого. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім`ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Відповідач не бажає добровільно розірвати шлюб в органах РАЦС, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб в судовому порядку. Одночасно просить звільнити її від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», поклавши ці витрати на відповідача. 25.10.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено\~відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 03.11.2021\~року. У встановлений строк відповідач відзив на позов та будь яких клопотань, пов`язаних з розглядом справи, не подав. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 19.09.1992 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лугинського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №24. Від подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved