Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідачів солідарно борг за договорами позики від 01 листопада 2011 року, від 17 грудня 2011 року, 09 березня 2011 року, 02 травня 2012 року, 28 січня 2016 року, 14 лютого 2016 року, 31 березня 2016 року в сумі 9478860 гривень, судові витрати та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що у період часу з 1 листопада 2011 року по 31 березня 2016 року між [PERSON] та відповідачами було укладено вісім договорів позики на загальну суму 134 500 доларів США та 5 729 000 гривень. Позичальник [PERSON] помер [INFO] , після смерті останнього було відкрито спадкову справу. Єдиною спадкоємицею після померлого є вона, [PERSON] , і вона спадщину прийняла. При цьому їй стало відомо про наявність вказаних договорів позики. Усі її спроби зв`язатись з боржниками виявились марними. Станом на 3 січня 2019 року відповідачі гроші не повернули. Сума заборгованості з урахуванням курсу НБУ станом на 3 січня 2019 року (27,88 гривень за 1 долар США) становить 3749860 гривень та 5729 000 гривень, а всього - 9478860 гривень. При цьому позивач просить поновити строк позовної давності за вимогами про стягнення з відповідачів боргу за розписками від 01 листопада 2011 року, 17 грудня 2011 року, 02 травня 2012 року та посилається на те, що про існування вказаних договорів позики вона дізналась лише 30 грудня 2018 року при оформленні спадщини після померлого [PERSON] , отже строк пропущений нею з поважних причин. Ухвалою суду від 8 лютого 2019 року провадження по справі було відкрито, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16 травня 2019 року підготовче судове засідання було закрито, призначено справу до розгляду. Заочним рішенням від 1 жовтня 2019 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено в повному обсязі. 5 листопада 2019 року, від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвоката Зубко А.О. до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 1 жовтня 2019 року. Ухвалою суду від 7 листопада 2019 року, заяву представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвоката Зубко А.О. про перегляд заочного рішення - призначено до розгляду. Ухвалою суду від 12 червня 2020 року, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 1 жовтня 2019 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - скасовано, справу призначено до розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті її батька - [PERSON] . Про існування боргових розписок родини [PERSON] , позивачка дізналася після смерті батька, лише після відкриття сейфу, в якому вони знаходилися а саме 30 грудня 2019 року. До суду вона змогла звернутися лише після спливу шести місячного строку. Наполягає що за життя [PERSON] відповідачі не повертали йому гроші, оскільки її батько був дуже педантичною особою, та у разі повернення грошей обов`язково би це відзначив на розписках, та написав би відповідачам розписку про отримання грошей. Також звертає увагу суду, що відповідачами також не надано будь якого підтвердження щодо повернення боргу за договорами позики. Просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, будучі повідомлені належним чином. Представник відповідачів [PERSON] - адвокат Зубко А.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень посилалася на ті обставини, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що позивачами було пропущено строк звернення до суду. Також вважає, що відповідачка [PERSON] за розписками від 31 березня 2016 року на суму 9500 доларів США, та розпискою від 14 лютого 2016 року на суму 425 000,0 гривень не повинна нести відповідальність, оскільки вона зазначені кошти не отримувала, ніяких розписок не писала. За розпискою від 9 березня 2011 року про отримання 2509000,0 гривень, відповідачі взагалі не отримували гроші, оскільки зазначена розписка була написана з ціллю гарантування підписання в майбутньому договору купівлі-продажу будинку, у зв`язку з чим відповідачами було передано [PERSON] оригінали документів на будинок. Також просить суд звернути увагу, що за розписками від 14 лютого 2016 року на суму 425000 гривень та від 31 березня 2016 року на суму 9500 доларів США, відповідач [PERSON] діяв як директор ПП «Мігіс», а тому належним відповідачем є саме приватне підприємство. Просить суд застосувати до вимог про стягнення заборгованості за розписками від 1 листопада 2011 року на суму 125000 доларів США, від 17 грудня 2011 року на суму 699000,0 гривень, від 2 травня 2012 року на суму 633000 гривень від 1 листопада 2011 року на суму 1288000 гривень строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши доводи позову та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Встановлено, що у період з 09 березня 2011 року по 31 березня 2016 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] , [PERSON] , з іншого, було укладено договори позики грошових коштів, зокрема: - 09 березня 2011 року, за яким відповідачі [PERSON] , та [PERSON] отримали в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 2 509 000 гривень та зобов`язалися повернути борг до 01 листопада 2017 року; ( а.с.109) - 01 листопада 2011 року, за яким відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 288 000 гривень та зобов`язалися повернути борг до 01 листопада 2012 року; (а.с.110) - 01 листопада 2011 року, за яким відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 125 000 доларів США та зобов`язалися повернути борг до 01 грудня 2015 року; ( а.с.111) - 17 грудня 2011 року, за яким відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 699 000 гривень та зобов`язалися повернути борг до 17 грудня 2012 року; ( а.с.112) - 02 травня 2012 року, за яким відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 633 000 гривень та зобов`язалися повернути борг до 01 грудня 2012 року; ( а.с.113) - 28 січня 2016 року, за яким відповідачі [PERSON] [PERSON] отримали в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 175 000 гривень та зобов`язалися повернути борг до 01 серпня 2016 року; ( а.с.114) - 14 лютого 2016 року, за яким відповідач [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 425 000 гривень та зобов`язався повернути борг до 01 серпня 2016 року; (а.с.115) - 31 березня 2016 року, за яким відповідач [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 9500 доларів США та зобов`язався повернути борг до 02 серпня 2016 року. (а.с.116) Вищевказані договори позики (розписки) підписані відповідачами, отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних їх умов, що свідчать про укладення таких договорів відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. В судовому засіданні представник відповідачів - адвокат Зубко А.О. посилалася на ті обставини, що відповідачами було погашено заборгованості за зазначеними розписками, а тому взагалі не має підстав для стягнення зазначених сум. На підтвердження погашення суми заборгованості за договорами позивача, представником відповідачів було надано копії квитанції за період з грудня 2017 року по 2018 рік про перерахування невідомою особою, коштів в сумі 21845,88 гривень на рахунок ( [NUMBER] ). ( а.с. 133-135) Підтверджень того що зазначені кошти було перераховано відповідачами [PERSON] на рахунок саме [PERSON] , на погашення суми заборгованості саме за договорами позики, які розглядаються судом, суду надано не було. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже факт знаходження боргового документу - оригіналу розписки у кредитора, свідчить про невиконання боржниками своїх боргових зобов`язань. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідачами не було доведено факту повернення коштів саме [PERSON] і саме на погашення суми боргу за борговими розписками що розглядаються судом. Також встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 30 червня 2018 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Згідно довідки приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лупінової Н.Є. від 30 грудня 2018 року № 389/02-14, 18 липня 2018 року було заведено спадкову справу № 45 /2018 після померлого батька [PERSON] . Єдиною спадкоємицею за заповітом на все майно є його дочка, [PERSON] , [INFO] , яка спадщину прийняла. Відомостей про наявність інших спадкоємців на адресу суду надано не було. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1213 ЦК України). Отже [PERSON] , прийнявши спадщину після померлого [PERSON] , успадкувала крім іншого, право вимоги останнього до боржників [PERSON] за розписками. Наявність у позивача оригіналів розписок свідчить про те, що зобов`язання відповідачів залишаються не виконаними. В судовому засіданні представником відповідачів [PERSON] було заявлене клопотання про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за розписками від 1 листопада 2011 року на суму 125 000 доларів США, від 17 грудня 2011 року на суму 699 000,0 гривень, від 2 травня 2012 року на суму 633 000 гривень, від 1 листопада 2011 року на суму 1 288 000 гривень. Розглядаючи зазначене питання суд приходить до наступного. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що йому відомо про надання [PERSON] родині [PERSON] грошей в борг. Оскільки родина [PERSON] винна йому дуже велику суму коштів, то [PERSON] запропонував йому долю в бізнесі, у зв`язку з чим він в 2015-2016 році, намагався відновити бізнес та повернути свої кошти. В 2016 році, йому зателефонував [PERSON] , якого він раніше не знав, та під час бесіди з ним, з`ясувалося, що [PERSON] займали кошти і у [PERSON] . На підтвердження своїх слів, [PERSON] показував йому розписки про отримання [PERSON] коштів. За поясненнями [PERSON] коштів повернуто не було, а тому він звернувся до нього щоб разом вирішити яким чином можливо повернути гроші. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона була цивільною дружиною [PERSON] Подружжя [PERSON] знає тривалий час, оскільки вони неодноразово зверталися до [PERSON] з проханням позичити гроші, і [PERSON] кожного разу давав їм гроші, оскільки товаришував з батьком [PERSON] . В останні 2017, 2018 роки, [PERSON] дуже нервував з приводу неповернення боргів [PERSON] , але вони кожного разу запевняли його що обов`язково повернуть борги , при цьому знов просили кошти нібито для підтримання бізнесу. [PERSON] чомусь вірив їм, та знов давав гроші. В 2018 році, приходили якісь кошти, що це були за гроші за якими розписками, в рахунок погашення боргу чи відсотків не відомо, Суми були дуже маленькі порівняно з сумами займу. Вже в 2018 році, [PERSON] не дивлячись на вмовляння [PERSON] планував звернутися до суду, але його хвороба загострилася і він в червні місяці помер. При житті [PERSON] вона не бачила розписок [PERSON] , оскільки [PERSON] постійно тримав їх в сейфі, а ключ від сейфу був тільки у нього. Після смерті [PERSON] , коли відкрили сейф, то знайшли всі розписки. Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За договором позики від 1 листопада 2011 року на суму 1 288 000,0 гривень, укладеним між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] строк виконання сплив 1 листопада 2012 року. За договором позики від 17 грудня 2011 року на суму 699 000,0 гривень, укладеним між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] строк виконання сплив 17 грудня 2012 року. За договором позики від 2 травня 2012 року на суму 633000,0 гривень, укладеним між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] строк виконання сплив 1 грудня 2012 року. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Враховуючи що строк повернення боргів по розпискам від 1.11.2011 року, 17.12.2012 року, 2.05.2012 року закінчився ще за життя [PERSON] , строк звернення до суду встановлений ст. 257 ЦК України, за цими розписками сплинув також за життя [PERSON] .. Померлий до суду не звертався, а тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми боргу за зазначеними розписками не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Щодо розписок від 9 березня 2011 року та 1 листопада 2011 року, то суд розглядаючи зазначене питання приходить до наступного. За договором позики від 9 березня 2011 року укладеного між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на суму 2509000 гривень, строк його виконання сплив 1 листопада 2017 року, таким чином строк звернення до суду тривав до 1 листопада 2020 року. За договором позики від 1 листопада 2011 року на суму 125 000 доларів США , укладеним між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , строк виконання сплив 1 грудня 2015 року, строк позовної давності до 1 грудня 2018 року. [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Відповідно до ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Маріупольського нотаріального округу Донецької області № 389/02-14 від 30 грудня 2018 року, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] , яка спадщину прийняла. Як було встановлено в судовому засіданні , про існування боргових розписок, [PERSON] стало відомо після смерті її батька. На день смерті [PERSON] , строк позовної давності для звернення до суду за розпискою від 1 листопада 2011 року, за якою [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] суму 125000 доларів США не сплив. Позов подано 04 січня 2019 року, тобто одразу після прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачка [PERSON] не пропустила строку звернення до суду за борговою розпискою від 1 листопада 2011 року на суму 125000 доларів США. Щодо строку позовної давності за розписками від 9 березня 2011 року на суму 2509000,0 гривень, від 28 січня 2016 року на суму 175000,0 гривень від 4 лютого 016 року на суму 425000 гривень, 31 березня 2016 року на суму 9500 доларів США, суд вважає що строк позовної давності за цими розписками не пропущено, а тому суми підлягають стягненню на користь позивача. Відповідачі не визнаючи позовні вимоги в повному обсязі, посилалися на ті обставини, що кошти за розписками від 1 листопада 2011 року, 9 березня 2011 року, від 28 січня 2016 року, від 14 лютого 2016 року та від 31 березня 2016 року, були отримані ними не як фізичними особами, а як представниками ПП «МІГІС», а тому вони не є належними відповідачами. Розглядаючи зазначене питання суд приходить до наступного. У всіх зазначених розписках, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зазначали що кошти отримують саме вони, як фізичні особи, а не як представники ПП «МІГІС». Зазначення в розписках цілей на які повинні були бути витрачені кошти, не свідчить про ті обставини, що кошти отримувалися приватним підприємством на нужди саме приватного підприємства. Також суду не було надано будь яких доказів, що [PERSON] та [PERSON] є представниками ПП «МІГІС». Також суд погоджується з позицією представника відповідачів що [PERSON] за розписками від 14 лютого 2016 року на суму 425000,0 гривень та від 31 березня 2016 року на суму 9500 доларів США не є належним відповідачем, оскільки вона розписки не підписувала, гроші не отримувала. Розглядаючи зазначене питання суд виходить з наступного . Згідно розписок від 14 лютого 2016 року та від 31 березня 2016 року саме [PERSON] взяв в борг у [PERSON] суму 425000 гривень та 9500 доларів США відповідно, і саме його підпис засвідчує отримання коштів. Відповідачу [PERSON] за вказаними розписками кошти не надавалися. Оскільки належних доказів щодо отримання [PERSON] коштів за борговими розписками від 14 лютого 2016 року та 31 березня 2016 року суду надано не було, суд вважає що позовні вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 425000,0 гривень та 9500 доларів США відповідно не підлягають задоволенню. Станом на день ухвалення рішення, офіційний курс НБУ становить 27, 8304 гривень за 1 долар США. Враховуючи вище наведене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. З відповідача [PERSON] та відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню солідарно кошти отримані ними відповідно до розписок: - від 1 листопада 2011 року в сумі 125000 доларів США що дорівнює 3478800,00 гривень, - від 9 березня 2011 року в сумі 2509000 гривень, - від 28 січня 2016 року в сумі 175000 гривень а всього в сумі 6 162 800,0 гривень. З відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню кошти отримані ним відповідно до розписок: - від 14 лютого 2016 року в розмірі 425000 гривень - від 31 березня 2016 року в розмірі 9500 доларів США, що становить 264 388,80 гривень. а всього в сумі 689 388,80 гривень. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню у дольовому порядку сплачений нею судовий збір за подання позову у 6162, 80 гривень по 3081,40 гривень з кожного. Також з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 689,39 гривень. Будь-яких доказів щодо наявності та розміру витрат на правову допомогу суду надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: partial