Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Позивач вказує, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , Запорізької області . В зазначеному будинку зареєстрований відповідач - [PERSON] , який доводиться їй сином, проте з 2014 року в зазначеному будинку не проживає. У зв`язку з пропискою відповідача у зазначеному будинку, серйозним образом порушуються її права володіння, користування і розпорядження належним їй будинком, оскільки зазначена обставина зв`язана з додатковими витратами по оплаті комунальних послуг. Не бажання відповідача знятися з реєстрації з зазначеного домоволодіння, у добровільному порядку. Дозволяє зробити висновок про те, що в досудовому порядку врегулювати ситуацію, що створилося, не представляється можливим, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання позивач не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, за місцем реєстрації, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. За таких обставин суд на підставі ч. 4 ст. 280 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою відео-(звуко)-записувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 04.11.1976 року (а.с.6-9). Судом встановлено, що окрім власниці будинку, за вказаною адресою зареєстрований ще відповідач по справі, який є її сином. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з 2014 року, що вбачається з довідки голови квартального комітету № 24 Мелітопольської міської ради народних депутатів від 22.08.2019 року (а.с.10). Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідач є зареєстрованим, але тривалий час не мешкає у належному їй житловому будинку, порушуються її права, як власника, а саме володіння, користування та розпорядження належним їй будинком, оскільки це пов`язано з додатковими витратами по оплаті комунальних послуг, тощо. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Згідно з ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того факту, що відповідач з 2014 року без поважної причини не проживає за місцем реєстрації та не бажає у добровільному порядку знятися з реєстрації. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS] понад п`ять років, змінивши своє місце мешкання і не перереєструвавшись у відповідності до діючого законодавства, тому позовні вимоги є законними та підлягають задоволенню. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved