Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Позивач звернулась до суд з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог вказує те, що вона, перебуваючи в трудових відносинах з Криворізьким металургійним комбінатом «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», на посаді підготувача складів до розливання сплавів цеху підготовки складів, 06.04.1994 року близько 14 години 30 хвилин, з вини відповідача, знаходячись у дворі виливниць 2/1 цеху підготовки складів, внаслідок нещасного випадку, отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Відкритий перелом нижньої третини променевої кістки правого передпліччя», про що складено відповідний акт №93/1 Форми Н-1 «Про нещасний випадок». Рішенням комісії з трудових спорів комбінату «Криворіжсталь» від 10.04.1996 року, згідно якого розпорядженням №271 від 01.04.1999 року, прийнято рішення про встановлення ступеню вини відповідача, який становить - 90%. Тобто, нещасний випадок стався внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та обумовлений порушенням вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача та неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. Внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, 13.12.1994 року вона вперше пройшла огляд ЛТЕК, де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності 80% внаслідок трудового каліцтва та встановлено ІІ групу інвалідності; 09.01.1996 року вона повторно пройшла огляд ЛТЕК, де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності 80% внаслідок трудового каліцтва; 18.12.1997 року повторно пройшла огляд ЛТЕК, було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% внаслідок трудового каліцтва та встановлено ІІІ групу інвалідності; 28.01.1999 року повторно пройшла огляд ЛТЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% внаслідок трудового каліцтва та встановлено ІІІ групу інвалідності; 19.01.2000 року повторно пройшла огляд ЛТЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% внаслідок трудового каліцтва та встановлено ІІІ групу інвалідності; 05.02.2002 року повторно пройшла огляд ЛТЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% внаслідок трудового каліцтва з 1 січня 2002 року безстроково. У зв`язку з нещасним випадком порушено та порушуються її нормальні життєві зв`язки, від перенесеної травми відчула сильний біль в області правої руки, лікувалась в травматологічному відділенні, де їй було проведено остеосінтез металевої конструкції в область променевої кістки, що дало ускладнення у плечовому та ліктьовому нерві, від чого її постійно турбують болі та обмеження рухів у променезап`ястковому суглобі та пальцях правої кисті, оніміння в них, наразі позбавлена можливості в достатній мірі реалізовувати свої звички та бажання, функція її правої верхньої кінцівки порушена, що додає їй додаткового дискомфорту та страждань у її повсякденному житті. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 377840,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом, без урахування податку, зборів та інших платежів. Ухвалою від 26.08.2020 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Єфремова Т.О. надала суду відзив на позовну заяву в якому просила суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі з наступних підстав. Зазначила, що причинами настання нещасного випадку з [PERSON] , згідно пункту 11.3 є незадовільна організація робіт виражена в обчищенні стрічки працюючого конвейєра. Позивач вважає, що право на звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди у неї виникло внаслідок певних юридичних фактів, а саме настання нещасного випадку. ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вважає, що правові норми, на які посилається позивач не є підставою для покладення на відповідача відповідальності за завдану моральну шкоду спричинену нещасним випадком. Події, які стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце до набрання чинності ЦК України 2003 року, тобто до вказаних правовідносин не може бути застосовано чинне законодавство. У конкретному випадку, в спірних відносинах слід керуватись законодавством чинним на момент виникнення нещасного випадку, це є підставою для того, щоб керуватись нормами в редакціях, чинних на момент настання випадку. До даних правовідносин не може бути застосовано ч. 1 ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, оскільки дана правова норма не може бути застосована до врегулювання спірних правовідносин, оскільки нею було передбачено загальні підстави відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, а правовідносини сторін в рамках даної справи виникли з приводу відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок нещасного випадку. Крім іншого, жодного посилання на те, що у настанні нещасного випадку винне підприємство відсутнє. Причинами є власна необачність учасників нещасного випадку, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодовувати морально шкоду позивачу. На момент настання нещасного випадку пряма норма, яка б передбачала обов`язок підприємства відшкодовувати моральну шкоду (без вини підприємства) була відсутня. Саме з 13.01.2000 року введена в дію пряма норма, котра передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди інші доходи, одержувані працівником, не враховуються. Позивач отримує виплати, які їй належить сплачувати відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди. Оскільки, вина підприємства Актом не встановлена, тому вважати вину, як безумовну безпідставно. Вперше, [PERSON] було встановлено ступінь втрати професійної працездатності внаслідок нещасного випадку 13.12.1994 року, тобто саме з цієї дати вказана особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я. Більше того, в матеріалах справи відсутні висновки експертів про те, що позивачу завдані моральні страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджуються у справі. Доводи позивача, що це загальновідомий факт - не можна вважати доказом його страждань та брати до уваги. Позивач зазначає, що оцінює розмір моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням, отриманим нею при виконанні трудових обов`язків, у розмірі 377840,00 гривень, така сума жодним чином не аргументована та необґрунтована, вважає такою, що є сума завищеною та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, вимогам розумності та справедливості про наявність якої стверджує позивач. Вказані обставини свідчать про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, відзив представника відповідача на позовну заяву вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час працювала на підприємстві відповідача (а.с. 26-37). Актом про нещасний випадок №93/1 встановлено, що з [PERSON] 06.04.1994 року стався нещасний випадок на Криворізькому металургійному комбінаті «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с. 20-22). [PERSON] 13.12.1994 року первинно оглядом ЛТЕК, було визначено ступінь втрати професійної працездатності 80% внаслідок трудового каліцтва та встановлено ІІ групу інвалідності; 09.01.1996 року при повторному огляді ЛТЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності 80% внаслідок трудового каліцтва; 18.12.1997 року при повторному огляді ЛТЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% внаслідок трудового каліцтва та встановлено ІІІ групу інвалідності; 28.01.1999 року при повторному огляді ЛТЕК, було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% внаслідок трудового каліцтва та встановлено ІІІ групу інвалідності; 19.01.2000 року при повторному огляді ЛТЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% внаслідок трудового каліцтва та встановлено ІІІ групу інвалідності; 05.02.2002 року при повторному огляді ЛТЕК, було визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% внаслідок трудового каліцтва, та з 1.01.2002 року безстроково (а.с. 10-11, 12-13, , 14-15, 16-17, 18-19). За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст. 440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст. 441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, згідно з п. 1 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Таким чином, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є належним відповідачем по справі. Крім того, зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв`язку із нещасним випадком на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків, яке призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, ступінь професійної працездатності, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому, суд вважає, що сума компенсації від відповідача спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 130000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 377840,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1300,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial