Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, вимогами якого є визнання за нею права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Вказані вимоги позивач обґрунтувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер [INFO] року. За час шлюбу з [PERSON] за рахунок спільних коштів ними було придбано майно, а саме: квартиру по [ADDRESS], загальною площею 81,80 кв.м., жилою площею 42,1 кв.м. Право власності було оформлено за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №1102-С від 18.06.2007 року, виданого Головним Управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21.04.2010 року по справі №2-320/10 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], про визнання права власності, визначення порядку користування, вселення було встановлено, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. У вказаному рішенні суду дійшов висновку про те, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя в рівних частинах. [INFO] року [PERSON] помер. До складу спадкового майна увійшла квартира [ADDRESS]. Позивач не є спадкоємцем за законом або за заповітом після померлого [PERSON], однак має право на оформлення за нею права власності на частку у спільному майні подружжя, враховуючи, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.04.2010 року було визнано, що квартира [ADDRESS] є позивача та [PERSON] спільною сумісною власністю саме як подружжя. Виходячи з того, що судом було визнано право власності на квартиру в рівних частинах, частка позивача в спільному майні складає ? частину. Водночас станом на день подачі позову до суду право власності на ? частину квартири, на яку позивач має право не оформлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, з підстав викладених в позові. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказувала на те, що не заперечує того факту, що позивач має на право на ? частину квартири [ADDRESS], зокрема і тому, що вказана обставина була встановлена рішенням Деснянського районного суду м. Києві від 21.04.2010 року. Також не заперечувала того, факту, що спірна квартира була придбана в період перебування позивача та її брата [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Зазначила, що відповідач [PERSON] померла [INFO] року. Однак вона не згодна з тим, що буде змушена сплатити позивачу суму судового збору. Ухвалою від 21.11.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання замінено сторону відповідача [PERSON] її правонаступником - спадкоємцем [PERSON] Вислухавши сторін, дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.04.2010 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], про визнання права власності, визначення порядку користування, вселення задоволено частково. Зокрема, вказаним рішенням суду визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Вселено [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Встановлено порядок користування виділивши в користування [PERSON] кімнату площею 18.1 кв.м в квартирі [ADDRESS], місця загального користування залишено у спільному користуванні. Крім того, вказаним рішення суду встановлено той факт, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя в рівних долях. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29.06.2010 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2010 року в частині визначення порядку користування квартирою та виділення у користування позивача кімнати 18.1 кв.м. скасовано. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення порядку користування квартирою та виділення в користування кімнати 18.21 кв.м. відмовлено. В решті рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.04.2010 року залишено без змін. Вказане рішення набрало законної сили. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. За життя [PERSON] було складено заповіт від 07.07.2009 року, відповідно до якого [PERSON] заповів квартиру [ADDRESS] відповідачу по справі [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON] Крім того, після смерті [PERSON] у нього залишився спадкоємець, який мав право на обов'язкову частку у спадщині, а саме: його мати [PERSON] У зв'язку з вказаним, право власності на ? частину квартири після смерті [PERSON] було розподілено між спадкоємцем за заповітом [PERSON] (5/12) та спадкоємцем, який має право на обов'язкову частку у спадщині, [PERSON] (1/12). Оскільки на момент смерті [PERSON] не зареєстрував право власності на належну йому ? частку в спільному майні, [PERSON] та [PERSON] звертались до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2016 року позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно, було задоволено. Зокрема, вказаним рішення суду визнано за [PERSON] право власності на 1/12 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування обов'язкової частки після смерті сина [PERSON], який помер [INFO] року. Визнано за [PERSON] право власності на 5/12 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті брата [PERSON], який помер [INFO] року. Згідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 30.11.2016 року [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності на належні їм частки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Так, у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 07.12.2017 року, яке було видано [PERSON] зазначено, що спадщина складається з 1/12 частини квартири [ADDRESS]. 19.01.2017 року позивач звернулась до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя. Однак, постановою від 07.02.2017 року, складеною державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, Романенко О.М. позивачу у видачі свідоцтва було відмовлено з тих підстав, що право власності на квартиру не було зареєстровано в органах проведення державної реєстрації як того вимагає законодавство. Крім того, на момент відкриття спадщини між позивачем та [PERSON] було розірвано шлюб на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.01.2010 року, тому для вирішення питання виділу права власності рекомендовано звернутись до суду. Варто зауважити, що відповідно до резолютивної частини рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.04.2010 року було визнано право власності на ? частину квартири за [PERSON] Питання щодо визнання за позивачем права власності на ? частину в резолютивній частині рішення не вирішувалось. Водночас в мотивувальній частині рішення встановлено ту обставину, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності. Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 31і Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» в редакції чинній з 01.01.2017 року реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення. Державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного рішення суду формує та реєструє необхідну заяву або реєструє рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав, чи рішення суду про скасування відповідного рішення суду. Відповідно до 35 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 державна реєстрація обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, державна реєстрація припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки, а також державна реєстрація прав на підставі рішень судів проводиться виключно державним реєстратором, визначеним законом, без подання заяви заявником Отже, оскільки рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21.04.2010 року по справі № 2-320/10 встановлено, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], з метою захисту права власності позивача та здійснення державної реєстрації права власності на належну їй частку в квартирі, необхідно визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], яка має загальну площу 81,8, кв.м жилу площу 42,1 кв.м. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved