Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] з вимогою стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за належну їй ? частину у спільному майні подружжя. З позовної заяви вбачається, що 20.10.2001року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстро\-ваний виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Кілійського району Оде\-ської області, позивач та відповідач проживали разом за адресою: Одеська область, Кілійський ра\-йон, с. Шевченкове, вул. Кутузова, 33. За час спільного проживання позивач постійно доглядала за хворою ма\-тір'ю відповідача. Від цього шлюбу в сторін дітей не має. Шлюбний договір між ними не укладався. Шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинено з жовтня 2009 року. 23.12.2010 року рішенням Кілійського районного суду шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. За час спільного проживання сторони спільно поновили та відбудували житловий будинок, внаслідок чого його вартість значно збільши\-лась, при цьому позивачем було витрачено грошей на ремонт будинку в розмірі 39753 гривень. Крім того на подвір'ї були збудовані: сарай під літерою «Г» (відповідно технічного паспорту) вартістю 5712 гривень, літня кухня літ. «Д» вартістю 16821 гривень, викопаний та влаштований земляний колодязь № 4 вартістю 8 223 гривень. Подвір'я було залито бетоном та поновлений паркан. Також за час спільного проживання сторонами спільно було придбано: кухонну газову плиту вартістю 3180 гривень, електричну кормоподрібну установку «Елікор-1» вартістю 600 гривень, електронасос (гідрофор) вартістю 1200 гривень, масляний обігрівач вартістю 500 гривень, кольоровий телевізор «Раnasonic» вартістю 1999 гривень, пральну машинку вартістю 3283 гривень, ручну електричну шліфувальну машинку вартістю 480 гривень, трансформатор зварний вартістю 800 гривень, насос центробіжний БЦ вартістю 650 гривень, машинку кухонну електромеханічну «Помічниця» вартістю 870 гривень, електропіч вартістю 595 гривень, електродриль вартістю 580 гривень, велосипед вартістю 600 гривень, шланг для поливу 100 м. вартістю 500 гривень, батареї опалювання вартістю 2000 гривень, ДКУ вартістю 1300 гривень, пральну дошку вартістю 250 гривень, турбінку електричну вартістю 250 гривень, кухонний мебельний набір вартістю 2300 гривень; кільце золоте вартістю 4900 гривень, золотий ланцюжок з хрестом вартістю 4\~700 гривень. Домовленості між [PERSON] та [PERSON] щодо порядку поділу майна, що є їхньою спільною сумісною власністю, не знайдено. Спірне майно знаходяться у відповідача. на підставі цього позивач просить поділити майно, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON], виділивши при цьому позивачу належну їй ? частку зазначеного майна в грошовому виразі, а саме 44948 гривень, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Представник позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак від нього на адресу суду надійшла заяви про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак надав заяву про те, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить здійснити розгляд справи за його відсутності. На підставі вищезазначених письмових заяв суд ухвалює рішення за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197\~ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 20.10.2001 року виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис № 24. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 23.12.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі позивач та відповідач придбали майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, на загальну суму 30756 гривень, а саме: кухонну газову плиту вартістю 3180 гривень, електричну кормоподрібну установку «Елікор-1» вартістю 600 гривень, електронасос (гідрофор) вартістю 1200 гривень, масляний обігрівач вартістю 500 гривень, кольоровий телевізор «Раnasonic» вартістю 1999 гривень, пральну машинку вартістю 3283 гривень, ручну електричну шліфувальну машинку вартістю 480 гривень, трансформатор зварний вартістю 800 гривень, насос центробіжний БЦ вартістю 650 гривень, машинку кухонну електромеханічну «Помічниця» вартістю 870 гривень, електропіч вартістю 595 гривень, електродриль вартістю 580 гривень, велосипед вартістю 600 гривень, шланг для поливу 100 м. вартістю 500 гривень, батареї опалювання вартістю 2000 гривень, ДКУ вартістю 1300 гривень, пральну дошку вартістю 250 гривень, турбінку електричну вартістю 250 гривень, кухонний мебельний набір вартістю 2300 гривень; кільце золоте вартістю 4900 гривень, золотий ланцюжок з хрестом вартістю 4700 гривень. Згідно рішення Кілійського районного суду Одеської області від 15.06.2011 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Шевченкове, вул. Кутузова, 33. За час перебування в шлюбі сторонами було проведено ремонтні роботи в будинку, в якому вони проживали в період шлюбу, розташованому за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Шевченкове, вул. Кутузова, 33, на загальну суму 39753 гривень, а також здійснено добудову вказаного житлового будинку, а саме в 2005 році добудовано споруду за літ. Г сарай, в 2009 році добудовано споруду за літ Д сарай, та надвірну споруду за № 4 колодязь на загальну суму 30756 гривень, що підтверджується технічною документацією. Про наявність іншого майна, що знаходиться в спільній власності подружжя, сторони не вказали. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. \~Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми. Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 4\~ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.\~\~ Дослідивши позовну заяву, надані письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. В ст. 79 ЦПК України зазначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанція звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При звернені до суду позивачем було сплачено 580 гривень судовго збору. Що підтверджується квитанцією № 9 від 08.04.2011 року. Враховуючи вищезазначене суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO], судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 580 гривень, понесені позивачем при звернені до суду. \~

Outcome: approved