Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що вона є користувачем будинку розташованого за адресою [ADDRESS]. Вказана будівля під інвентарним номером №10048 перебуває в господарському віданні комунального підприємства «Водоканал». 06.03.1991 р. рішенням адміністрації та профкому КП «Водоканал» приміщення, що було медичним пунктом інв. № 10048 було виділено під житло сім'ї її чоловіка слюсаря хлораторщика [PERSON] в складі 4-х чоловік. З метою переведення колишньої будівлі медпункту з нежитлового фонду в житловий для використання під квартиру робітника КП «Водоканал», за погодженням з адміністрацією КП «Водоканал», було виконано проект реконструкції існуючої будівлі медпункту [ADDRESS] в житловий будинок. Також були отримані відповідні дозволи Управління пожежної охорони та санітарно-епідеміологічної станції. 27.03.1999 р. ЗМ БТІ проведено інвентаризацію житлового будинку [ADDRESS], складено технічний паспорт. В 2008р. проведено нову інвентаризацію, складено технічний паспорт. Відповідно до виготовленого технічного паспорту вбачається, що будинок та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до використання. Позивач проживає в зазначеному житловому будинку зі своєю сім'єю з 1991 р., піклуюсь про будинок, сплачує комунальні послуги, обробляю земельну ділянку, що призначена для обслуговування житлового будинку. Зазначений переобладнаний житловий будинок за адресою [ADDRESS] і досі перебуває у господарському віданні КГІ «Водоканал». Необхідності для використання вказаного приміщення виробничих потреб ДВС-1 немає. Позивач неодноразово зверталася до КП «Водоканал» з клопотанням, про те щоб визнати за нею право власності на дане домоволодіння, оскільки вона понад 20 років безперервно користувалась даним нерухомим майном, але їй було відмовлено. В зв'язку із цим позивачка просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на вищезазначений житловий будинок. В судовому засіданні позивач позов підтримав посилаючись на підстави, які викладені в позовній заяві, просить задовольнити. Представник відповідача КП «Водоканал» в судовому засіданні підтвердила факт користування позивачем будинком розташованому за адресою [ADDRESS], та зазначила, що до компетенції КП «Водоканал» не входить прийняття рішення, щодо відчуження майна комунальної власності. Представник Запорізької міської ради заперечень з приводу заявлених позовних вимог не надала, просила розглянути позовну заяву на розсуд суду, що суд сприймає як формальне визнання позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд встановив певні юридичні факти та відповідні ним правовідносини. Позивач є користувачем будинку розташованого за адресою [ADDRESS]. Вказана будівля під інвентарним номером №10048 перебуває в господарському віданні комунального підприємства «Водоканал». 06.03.1991 р. рішенням адміністрації та профкому КП «Водоканал» приміщення, що було медичним пунктом інв. № 10048 було виділено під житло сім'ї її чоловіка слюсаря хлораторщика [PERSON] в складі 4-х чоловік. З метою переведення колишньої будівлі медпункту з нежитлового фонду в житловий для використання під квартиру робітника КП «Водоканал», за погодженням з адміністрацією КП «Водоканал», було виконано проект реконструкції існуючої будівлі медпункту [ADDRESS] в житловий будинок. Також були отримані відповідні дозволи Управління пожежної охорони та санітарно-епідеміологічної станції. 27.03.1999 р. ЗМ БТІ проведено інвентаризацію житлового будинку [ADDRESS], складено технічний паспорт. В 2008р. проведено нову інвентаризацію, складено технічний паспорт. Відповідно до виготовленого технічного паспорту вбачається, що будинок та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до використання. Позивач проживає в зазначеному житловому будинку зі своєю сім'єю з 1991 р., піклується про будинок, сплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку, що призначена для обслуговування житлового будинку. Зазначений переобладнаний житловий будинок за адресою [ADDRESS] досі перебуває у господарському віданні КП «Водоканал». Необхідності для використання вказаного приміщення виробничих потреб ДВС-1 немає. На протязі всього часу позивач безперервно, відкрито та добросовісно володіє та користується вищезазначеним домоволодінням, доглядає за ним, несе усі витрати по утриманню домоволодіння та сплачує комунальні платежі, що підтверджено матеріалами справи. Таким чином, позивач понад 20 років фактично користується та володіє зазначеним домоволодінням. Як передбачає ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном та виключає наявність у володільця певних правових підстав користування майном (наприклад, ордеру, договору найму, тощо). Володіння має бути відкритим, очевидним для третіх осіб. Позивач володів житловим будинком відкрито, про це знали його власник та балансоутримувач. На підставі викладеного та

Outcome: approved