Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати в розмірі 21198,43 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 179 215,50 грн., судові витрати покласти на відповідача. В обгрунтування позовних вимог вказано, що починаючи з вересня 1976 року вона працювала на посаді техніка в Поліському державного підприємства геодезії, картографії та кадастру «Поліськгеодезкартографія» та 31.07.2013 року була звільнена за власним бажанням. В подальшому на підставі судового наказу Богунського районного суду м. Житомира від 28.11.2014 року присуджено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 16 096,65 грн. Проте, на даний час заборгованість за судовим наказом не виплачена. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судові повістки, направлені відповідачу повернулась на адресу суду не врученими адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] в період з 01.09.1976 року по 31.07.2013 року перебувала в трудових відносинах з Поліським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру «Поліськгеодезкартографія» (а.с. 19). Згідно довідки від 29.10.2014 року №157 вбачається, що заборгованість відповідача перед [PERSON] по заробітній платі становить 16096,65 грн, яка нарахована за період з листопада 2012 року по липень 2013 року. 28.11.2014 року Богунським районним судом м. Житомира видано судовий наказ про стягнення з Поліського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру «Поліськгеодезкартографія» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 16096, 65 (шістнадцять тисяч дев`яносто шість) грн. 65 коп., згідно довідки № 157 від 29.10.2014 року про заборгованість по заробітній платі станом на 27.10.2014 року. Проте, пропри відкриття виконавчого провадження судовий наказ виконано не було та нараховану заробітну плату [PERSON] виплачено не було. Згідно з ч. 1 статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до статті 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Одночасно, згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення Беручи до уваги, що повний розрахунок по заробітній платі не проведено з позивачем в день звільнення, суд вважає, що наявні підстави стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Відповідно до пункту 2 наведеного Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Згідно пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 20), середня заробітна плата за останні два місяці роботи становить 3296,23 грн (1419,33 грн + 1876,90 грн) кількість робочих днів - 43, таким чином, середньоденний заробіток [PERSON] становить 76,65 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] просить стягнути, зокрема, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.08.2013 року по 01.11.2019 року та наводить розрахунок суми, що становить 179 215,50 грн. Проте, з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, суд не погоджується з наведеним розрахунком оскільки його проведено з урахуванням загальної кількості днів у році тоді як підлягають врахуванню лише робочі дні. Так, за період з 01.08.2013 року по 01.11.2019 року кількість робочих днів становить 1815 днів. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 139 119,75 грн (76,65 грн середньоденна заробітна плата Х 1815 кількість робочих днів), а тому в цій частині заявлена вимога підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. А відповідно до статті 3 цього закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (із змінами та доповненнями), компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індекс інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. [PERSON] просить стягнути на її користь компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати в розмірі 21198,43 грн за період з 01.08.2013 року по 01.11.2019 року та наводить відповідний розрахунок. Сума компенсації, яка вирахувана шляхом множення заборгованості, яка виникла за період з 01.08.2013 року по 01.11.2019 року на добуток індексів інфляції за вказаний період 245.03, що становить 23 344.03 грн, проте, оскільки позивач підтримує заявлені позовні вимоги в тому обсязі, який викладено в позові, відповідач розрахунки не спростував, з огляду на положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути на користь позивача 21198,43 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, положень Закону України «Про судовий збір», кількості та обсягу заявлених позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь держави 1681,60 грн (840,80 Х 2).

Outcome: partial