Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] , померлою [INFO] , посвідченого 13 вересня 2018 року державним нотаріусом другої чернігівської державної нотаріальної контори Шатуновою СМ. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-766 - недійсним. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла рідна сестра позивача - [PERSON] , яка була зареєстрована та постійно проживала в приватному будинку за адресою [ADDRESS] . Дітей [PERSON] не мала, її чоловік помер задовго до неї. За життя [PERSON] мала ряд хронічних хвороб, в тому числі онкологічне, захворювання серцево-судинної системи, опорно-рухового апарату, тощо. За вищевказаною адресою [PERSON] проживала одна. У зв`язку з тим, що [PERSON] була вдовою та власних дітей не мала, 22.05.2007 року вона звернулася до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Новозаводського району м. Чернігова із заявою про прийняття її на надомне обслуговування. Як наслідок, наказом № 19 від 31.05.2007 року, [PERSON] була прийнята на обслуговування до відділення соціальної допомоги. З 22.05.2007 року по 14.10.2013 року [PERSON] надавалися соціальні послуги соціальним працівником [PERSON] , а з 14.10.2013 року по [INFO] (по день смерті [PERSON] ) соціальним працівником [PERSON] , яка надавала соціальні послуги на підставі індивідуального плану. Враховуючи стан здоров`я [PERSON] , позивач та інші родичі, в тому числі онук позивача [PERSON] постійно піклувалися про [PERSON] , купували для неї ліки, продукти харчування, допомагали по господарству. За життя [PERSON] бажала, щоб все майно після її смерті, в тому числі квартира [ADDRESS] , котра належала їй на праві власності, залишилася онукові позивача [PERSON] . У зв`язку з цим, 21.04.2017 року, [PERSON] склала письмовий заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті призначила спадкоємцем всього свого майна онука позивача [PERSON] . Вказаний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. та зареєстровано в реєстрі за №268. В грудні 2019 року стан здоров`я [PERSON] значно погіршився, внаслідок чого з 05.12.2019 року по 13.12.2019 року, вона проходила стаціонарне лікування у ІІ-му кардіологічному відділенні Чернігівської міської лікарні № 1. [PERSON] постійно відвідував її у лікарні, купував для неї необхідні ліки та продукти харчування. 20.02.2020 року [PERSON] каретою швидкої допомоги в ургентному порядку було доставлено до неврологічного відділення Чернігівської міської лікарні № 1, де вона перебувала до 23.03.2020 року. Під час її лікування в неї було діагностовано, окрім іншого, церебральна кома та інсульт. Одного разу під час відвідування [PERSON] у неврологічному відділені Чернігівської міської лікарні № 1, [PERSON] зустрів, біля лікарняної палати, де перебувала [PERSON] , незнайомого йому чоловіка, який сказав, що він є спадкоємцем за заповітом всього майна [PERSON] . Як в подальшому стало відомо це був [PERSON] - чоловік соціального працівника Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Новозаводського району м. Чернігова [PERSON] . Перебуваючи у неврологічному відділені Чернігівської міської лікарні № 1, стан здоров`я [PERSON] значно погіршився, вона постійно перебувала у комі. В зв`язку з цим, [PERSON] , уклавши за власні грошові кошти відповідний договір, перевіз [PERSON] до відділення «Хоспіс» КНП «Чернігівська міська лікарня №4», де [INFO] вона померла. Всіма питаннями, пов`язаними з похованням [PERSON] займався [PERSON] . Як наслідок, наказом № 83-АД від 26.03.2020 року, [PERSON] була знята з 26.03.2020 року, з обслуговування відділенням соціальної допомоги у зв`язку зі смертю. 27.05.2020 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті рідної сестри [PERSON] . Також із заявою про прийняття спадщини за заповітом 22.05.2020 року звернувся [PERSON] . Приватний нотаріус Сенюк А.В. 22.05.2020 року завела спадкову справу за номером у спадковому реєстрі 65863961, номер у нотаріуса 13/2020. Через деякий час позивачу стало відомо, що до приватного нотаріуса Сенюк А.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся також [PERSON] та надав нотаріусу заповіт від 13.09.2018 року, посвідчений державним нотаріусом другої чернігівської державної нотаріальної контори Шатуновою СМ., згідно якого [PERSON] все своє майно заповідала [PERSON] , [INFO] , яка є дочкою соціального працівника Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Новозаводського району м. Чернігова [PERSON] . Позивач вважає, що оспорюваний заповіт був складений [PERSON] в результаті обману з боку соціального працівника [PERSON] та її чоловіка [PERSON] . Яка в силу своїх службових обов`язків відвідувала вдома [PERSON] і спілкувалася з нею на самоті, а тому вмовила особу похилого віку, яка мала ряд серйозний хронічних захворювань скласти заповіт на ім`я своєї доньки [PERSON] , з якою [PERSON] навіть не була знайома і жодних відносин не мала. В будинку [PERSON] . [PERSON] ніхто і ніколи не бачив, на похоронах і на поминах [PERSON] присутня не була. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.56-57). 15.10.2020 до суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. У відзиві зазначено, що дійсно [PERSON] , [INFO] , з 2007 року обслуговувалася в територіальному центрі соціального обслуговування Новозаводського району м. Чернігова. З 2013 року догляд та допомогу померлій надавала [PERSON] , яка є матір`ю малолітнього відповідача [PERSON] . За час піклування про [PERSON] , соціальний працівник [PERSON] не бачила жодних родичів та близьких своєї підопічної. [PERSON] та [PERSON] з`явилися в житті [PERSON] лише в кінці 2019 року, коли дізналися про її тяжку хворобу. Що стосується посилання позивача на те, що [PERSON] заповіла все своє майно сторонній особі, то це пояснюється тим, що [PERSON] доволі часто бувала у [PERSON] разом з донькою, оскільки дитину не було куди подіти. Таким чином померла дуже прив`язалася до дитини. Піклування про [PERSON] [PERSON] здійснювала отримуючи зарплатню в центрі надання соціальних послуг Новозаводського району м. Чернігова. Жодної додаткової плати від [PERSON] вона не отримувала, а заповіт складений на ім`я її дитини та вказане було виключно одноособовим волевиявленням померлої. Позивач у позовній заяві навіть не висловлює чіткої позиції, яка б надала змогу зробити висновки про підстави визнання заповіту недійсним. Зі змісту оспорюваного заповіту убачається, що він складений за допомогою загальноприйнятих технічних засобів; записаний зі слів [PERSON] ; до підписання прочитаний уголос заповідачем, і власноручно нею підписаний у присутності уповноваженої на це особи - державного нотаріуса Шатунової СМ. ; особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Доводи позивача про те, що волевиявлення заповідача не було вільним, не відповідало її волі не ґрунтуються на матеріалах справи. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.99-100). Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 листопада 2020 року, внаслідок повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями за розпорядженням № 461 (а.с.104) на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 05.11.2020, у зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] у відставку, справу передано та прийнято до свого провадження суддею Яременко І.В., призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні (а.с.106). Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.167-168). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Матрос І.М. позов підтримали та просили суд його задовольнити, в обгрунтування позовних вимог посилались на доводи, викладені у позовній заяві. Законний представник малолітнього відповідача [PERSON] та представник відповідача та його законного представника - адвокат Кушнеренко Є.І. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи - Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, до суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, просять прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини (а.с. 92, 213). Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.05.2020, [PERSON] померла [INFO] , про що складений відповідний актовий запис № 1433 від 22.05.2020 (а.с. 30). Згідно довідки про причину смерті, причиною смерті [PERSON] є цереброваскулярна хвороба з артеріальною гіпертензією (а.с.31). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на 2/7 частин будинку по [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі Рішення нарсуду Ново заводського району м.Чернігова від 05.01.1978 р. та дублікату договору дарування від 08.09.1978 р. № 1-6972 (а.с. 150) та земельну ділянку по [ADDRESS] , загальною площею 0,0380га на підставі Державного акту від 25.04.2005 ЯА 405843 (а.с.146-148). 22.05.2020 року до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] звернувся [PERSON] (а.с.111), на користь якого 21.04.2017 року було складено заповіт який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. та зареєстрований у реєстрі за № 268 (а.с. 126). У зв`язку з чим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. 22.05.2020 було заведено спадкову справу № 13/2020 після померлої [PERSON] (а.с.110-150), яку зареєстровано у спадковому реєстрі за № 65863961 (а.с.122) 27.05.2020 року до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті рідної сестри [PERSON] також звернулась позивач [PERSON] (а.с.132). 02.07.2020 року до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] звернувся [PERSON] , як законний представник малолітньої [PERSON] (а.с.137). на користь якої 13.09.2018 року було складено заповіт який посвідчений державним Другої чернігівської державної нотаріальної контори Шатуновою Світланою Миколаївною та зареєстрований у реєстрі за № 2-766 (а.с. 131, 143, 144). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 16.11.2018 № 15532, [PERSON] , [INFO] , з 25 березня 1970 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] станом на 14.11.2018 одноособово (а.с. 25). За заявою [PERSON] від 22.05.2007 року до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Новозаводського району м. Чернігова (а.с.18) наказом № 19 від 31.05.2007 року її було прийнято на обслуговування до відділення соціальної допомоги (а.с.20). Згідно облікової картки самотнього (самотньо проживаючого) пенсіонера, [PERSON] - за здатністю до самообслуговування: «ІІІ гр. двигательной активности», потребує: в обслуговуванні відділу соцдопомоги; знаходиться на обслуговуванні у відділі соцдопомоги 22.05.2007 р. [PERSON] , з 14.10.2013р. - [PERSON] . У графі «дані про родичів, близьких, знайомих та їх допомога» вказано: «не дала, внучка [PERSON] , рідна сестра [PERSON] (а.с.21). З [PERSON] було укладено договір про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) одинокого (проживаючого самотньо) непрацездатного громадянина з ІІІ групою рухової активності відділенням соціальної допомоги вдома, ІV з 07.05.2013 року. Договір набирає чинності з 04.01.2011 строком на один рік, та неодноразово продовжено його дію (а.с.22-23). Згідно індивідуального плану надання соціальної послуги догляду вдома за зверненнями від 04.01.2017, 04.01.2018 допомогу у веденні домашнього господарства надавала соціальний працівник [PERSON] . [PERSON] потребувала засоби реабілітації: окуляри, слуховий апарат (а.с.24, 45). Згідно доповідної соціального працівника [PERSON] , [PERSON] померла в лікарні [INFO] . Похованням займалася рідна сестра [PERSON] (а.с.35) Відповідно до витягу з наказау Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Ново заводського району м.Чернігова від 26.03.2020 за № 83-АД, знято з обслуговування на безоплатній основі відділенням соціальної допомоги вдома громадянку [PERSON] у зв`язку зі смертю (а.с.36). Згідно копії виписки-епікризу № 11314 [PERSON] в період з 05.12.19 по 13.12.19 перебувала на стаціонарному лікуванні у ІІ кардіологічному відділенні Чернігівської міської лікарні № 1(а.с. 26). Згідно копії виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 1807, [PERSON] в період з 20.02.20 по 23.03.20 перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Чернігівської міської лікарні № 1(а.с. 27). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що позивач - це його рідна бабуся, а померла [PERSON] її рідна сестра. З [PERSON] у нього були добрі стосунки. У 2017 році [PERSON] виявила бажання скласти на нього заповіт, і всі родичі, з ким вони спілкувались, знали про це, оскільки це було її бажання. Про заповіт, який складений [PERSON] на користь [PERSON] , він дізнався, коли звернувся до нотаріуса, щоб подати заяву про прийняття спадщини. Сама ж [PERSON] про цей заповіт нічого не розповідала. Про день складення заповіту 13.09.2018 року йому нічого не відомо. Також вказав, що коли [PERSON] у лютому 2020 року потрапила до лікарні, перебувала у комі, та лікарі повідомили, що вона не видужає, то він організував її перевезення до відділення «Хоспіс», де [INFO] [PERSON] померла. Організацією похорону [PERSON] займався він особисто. Свідок [PERSON] суду показала, що померлій вона доводиться родичкою, оскільки їх чоловіки були рідними братами між собою. Проживала [PERSON] на [ADDRESS] , це приватний будинок, який будували власними силами після війни. Померла та її чоловік були педагогами, однак своїх дітей у них не було, це була дуже болюча тема для померлої. [PERSON] був виділений соціальний працівник, пізніше ним була [PERSON] , прізвище [PERSON] свідок дізналась вже після смерті [PERSON] . Також вказала, зі слів [PERSON] , [PERSON] скаржилася на свою долю померлій. З приводу нерухомого майна, [PERSON] казала, що залишить тому, хто буде доглядати. Вона складала заповіт на [PERSON] , оскільки вважала, що він молодий, працездатний, зможе допомогти. Свідок [PERSON] пояснила, що у 2018 році у [PERSON] був нормальний психічний стан, проблем з пам`яттю у неї не було, вона була запальна за характером. [PERSON] ніколи їй не скаржилась, що її хтось залякує або погрожує чи змушує розпорядитись майном. Свідок [PERSON] суду показав, що з [PERSON] вони колеги, останній просив його надати транспортні послуги особі похилого віку за адресою [ADDRESS] , возили до лікарні, на кладовище, це було восени 2018 року та у 2019 році. [PERSON] часто допомагав цій жінці, казав, що допомагає, купує продукти, слідкує за здоров`ям, іноді була і дружина [PERSON] , яка супроводжувала цю жінку, допомагала прибирати на кладовищі. З приводу заповіту йому нічого невідомо. Свідок [PERSON] суду показала, що працювала соціальним працівником з [PERSON] з жовтня 2013 року, ходила по роботі 2 рази на тиждень. На кожного підопічного складається індивідуальний план, подаються звіти. Кожному підопічному, як одинокому призначається обов`язково психолог, однак у [PERSON] з психологом вона не зустрічалась. Коли у лютому 2020 року вона із [PERSON] їхали до лікарні, то вона мабуть відчувала, що бачаться востаннє, подякувала їй ( [PERSON] ) за те, що всі роки були поруч, і сказала, що змінила заповіт на користь її дочки [PERSON] , це була воля покійної, чому вона так зробила їй невідомо. [PERSON] ображалась на родичів, що вони її кинули після операції. Розумово [PERSON] була дуже розвинутою людиною, але у неї було онкозахворювання. У городі вона не могла працювати, але могла приготувати їжу, була дуже гостинна, дітей дуже любила. Вона приводила до [PERSON] своїх двох доньок. Її дітям будь-яких речей, взуття померла не купувала, не могла за фізичним станом. Її чоловік [PERSON] допомагав [PERSON] , коли необхідна була чоловіча робота. Позивач, звернувшись до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту, позов обґрунтовує тим, що у зв`язку з похилим віком та наявністю хронічних захворювань, волевиявлення [PERSON] під час складання останнього за часом заповіту 13.09.2018 року на користь [PERSON] не було вільним, оскільки соціальний робітник [PERSON] та її чоловік [PERSON] , схилили [PERSON] до складання заповіту на користь їх неповнолітньої дитини. Позивач вважає, що [PERSON] із співчуття до [PERSON] , яка скаржилась їй на своє сімейне життя, а також боячись [PERSON] , склала цей заповіт. Позивач вказує на невідповідність оскаржуваного заповіту нормам закону та посилається на частину другу статті 1257 ЦК України, відповідно до якої за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з частинами другою та третьою статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Частиною першою і другою статті 1257 ЦК України встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Згідно з пунктами 1.4, 1.6, 1.7 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Зі змісту оспорюваного заповіту, складеного [PERSON] 13.09.2018 року, який посвідчений державним Другої чернігівської державної нотаріальної контори Шатуновою Світланою Миколаївною та зареєстрований у реєстрі за № 2-766 (а.с. 131, 143, 144) убачається, що він складений за допомогою загальноприйнятих технічних засобів; записаний зі слів [PERSON] ; до підписання прочитаний уголос заповідачем, і власноручно нею підписаний у присутності уповноваженої на це особи - державного нотаріуса Шатунової СМ.; особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Отже, доводи позивача про те, що волевиявлення заповідача не було вільним, не відповідало її волі не ґрунтуються на матеріалах справи. Щодо посилання позивача на обман, як на підставу визнання заповіту недійсним, то згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Однак обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Подібні висновки зроблено у постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14. Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Презумпції психічного здоров`я заповідача, суть якої полягає у тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, поки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та у порядку, передбачених Законом України «Про психіатричну допомогу» та іншими законами України. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 727/9908/17-ц. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оцінивши наявні у справі докази, суд не знайшов належних та беззаперечних доказів на підтвердження викладених позивачем обставин, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справ. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача та її представника підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі по 13 000 грн, оскільки вони підтверджені належними доказами (а.с. 53, 54, 55, 77, 78, 79, 80, 81, 203,204, 205,206). Враховуючи викладене,

Outcome: approved