Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та своє утримання. Вказувала, що з 12.07.14 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], разом сторони не проживають, спільного господарства не ведуть. Крім того позивач зазначала, що відповідач абсолютно не піклується про дитину, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку відповідача на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на її утримання до досягнення дитиною трьох років, а також 1000 грн. додаткових витрат на дитину щомісячно. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], в якому вказував, що проживають сторони окремо і не мають наміру примиритися. Зазначав, що мати дитини перешкоджає йому та його батькам спілкуватися з дитиною, у зв'язку з чим просив, визначити спосіб участі у вихованні доньки шляхом: зустрічей з донькою щосуботи протягом трьох годин як за місцем проживання дитини так і за його межами. В судовому засіданні [PERSON] з представником підтримали первісну позовну заяву, проти задоволення зустрічного позову частково заперечували, а саме у частині зустрічей [PERSON] з дитиною без присутності матері. [PERSON] з представником підтримали зустрічну позовну заяву, проти первісного позову заперечували в частині розміру аліментів. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала наданий нею висновок Козелецької РДА Чернігівської області про участь батька у вихованні дитини. Вислухавши пояснення учасників, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.07.14 року, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач зазначає, що на даний час разом із відповідачем не проживають, відповідач не надає їй матеріальну допомогу на її утримання та утримання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно із ч. 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України право на утримання вагітна дружна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На даний час дитина знаходиться на утриманні матері. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров′я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183, 184 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліменти у частковому відношенні до його заробітку, а саме в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини та 1/10 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання дружини. Згідно ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно залежно від причини, що зумовила додаткові витрати. Доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на її навчання у платному навчальному закладі, на проведення з нею додаткових занять, на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, і спеціальних допоміжних засобів, необхідних для дитини з вадами фізичного розвитку, висновки МСЕК, судово-медичної експертизи, довідки медичних закладів, а також інші документи, які підтверджують те, що дитина страждає на тяжке захворювання або їй заподіяно травму, і свідчать про необхідність у зв'язку з цим збільшення витрат на придбання ліків, спеціальний медичний і звичайний догляд за дитиною, її побутове обслуговування, санаторно-курортне лікування тощо. Розмір додаткових витрат на дитину має обґрунтовуватись відповідними документами. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази витрат, понесених позивачем на розвиток дитини. Таким чином, підстав для покладення на відповідача обов'язку фінансувати додаткові витрати, враховуючи характер таких додаткових витрат та їх тривалість, судом не встановлено. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст.ст. 150, 151 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог статті 157 вказаного Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34 , 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року. Як вбачається з висновку Служби у справах дітей Козелецької РДА Чернігівської області від 23.03.16 року №128, вважає за доцільне призначити дні та години для зустрічей: за попередньою домовленістю з матір'ю дитини, щосуботи з 10:00 год. до 13:00 год., зустрічатись з дитиною в присутності матері. На підставі ст.153 СК України, передбачено право батьків на спілкування з дітьми незалежно від того, де вони знаходяться. Спілкування з дітьми може бути як періодичним, так і систематичним, можливість сумісного відпочинку, відвідування дитини вдома, в школі, у дитячому закладі. Відповідно до частини 1 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина 2 статті 159). Відтак враховуючи положення наведених правових норм, враховуючи інтереси дитини, а також те, що виховання дитини, участь у піклуванні про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток є не лише правом, але і обов'язком позивача, а також із врахуванням висновку орану опіки та піклування від 23.03.16року та з урахуванням того, що між сторонами (батьками дитини) неприязні стосунки, прояв яких може негативно впливати на дитину, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову. Разом із цим, з огляду на зміст положення частини 3 статті 157 СК України, суд зобов'язує відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною та у його вихованні. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині щодо зобов'язання не чинити батькам позивача перешкод у спілкуванні з дитиною, так як суд не може вирішувати питання про права та обов'язки осіб, які не залучені до розгляду справи та не є її учасниками.

Outcome: partial