Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду, посилаючись в його обґрунтування на те, що 08 жовтня 2013 року між [PERSON] та АТ «Сбербанк», правонаступником якого є ТОВ «Росвен Інвест Україна», був укладений кредитний договір на суму 21000 грн. Натомість, у січні 2021 року позивачу стало відомо про здійснення виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу в сумі 56475,45 грн., у зв`язку з чим була заблокована банківська картка. Вважає, що виконавчий напис № 2346 від 22 грудня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором в сумі 50602,23 грн. із порушенням встановленої законодавством процедури його вчинення та сума заборгованості за кредитним договором не є безспірною, а також сплинули строки позовної давності. На підставі викладеного, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2346 від 22 грудня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Григорян Д. Г., про стягнення з позивача заборгованості на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» за кредитним договором на загальну суму 50602,23 грн., стягнути з відповідача на користь [PERSON] також судові витрати. Позивач [PERSON] надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г., приватний виконавець Табінський О.В. в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що представник відповідача своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 грудня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна за п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, видала виконавчий напис, реєстр № 2346, за яким запропоновано звернути стягнення на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» (ЄДРПОУ 37616221) з [PERSON] , [INFO] , за кредитним договором № 159#00017769860 від 08.10.2013 року, укладеним з АТ «Сбербанк», правонаступником прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу № 475/БД06-2/19 від 19 грудня 2019 року є ТОВ «Росвен Інвест Україна», заборгованість за період з 20 грудня 2019 року по 06 листопада 2020 року в сумі 50102,23 грн., а також за вчинення виконавчого напису - 500 грн. Судом також встановлено, що на підставі заяви представника стягувача приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В. постановою від 04 січня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64019247 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Григорян Д. Г. від 22 грудня 2020 року, реєстр № 2436, про стягнення на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» з [PERSON] за кредитним договором № 159#00017769860 від 08.10.2013 року боргу в загальному розмірі 50602,23 грн., визначено розмір основної винагороди виконавця в сумі 5060,22 грн. та суму мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 810 грн. Крім того, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінським О.В. від 05.01.2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Суд зазначає, що відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції до 26 листопада 2014 року), документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Натомість, постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 були внесені зміни. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесених змін, зокрема, розділ 2, за яким внесено до такого «Переліку документів» «кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису за якими додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» При цьому ухвалою від 1 листопада 2017 року Вищого адміністративного суду України постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином суд встановив, що для видачі виконавчого напису нотаріусу відповідно до «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, які для одержання виконавчого напису повинні подаватися нотаріусу в оригіналі разом із документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14. Натомість, суд встановив, що договір кредитування № 159#00017769860 від 08.10.2013 року, укладений [PERSON] із АТ «Сбербанк Росії» на суму 21000 грн., не був нотаріально посвідчений, внаслідок чого у порушення ст. 87 Закону України «Про нотаріат», пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», приватним нотаріусом Григорян Д. Г. було видано 22 грудня 2020 року виконавчий напис, реєстр № 2346, який оспорюється позивачем. На підставі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Тобто сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Таким чином суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур, оскільки суд повинен установити чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник безспірну заборгованість перед стягувачем. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15 а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року по справі № 916/3006/17. Суд зазначає, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем, тому не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином суд робить висновок, враховуючи положення ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: 1) з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення; 2) а також з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на наведене, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ТОВ «Росвен Інвест Україна» до позивача за кредитним договором № 159#00017769860 від 08.10.2013 року. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц. Таким чином, встановивши в судовому засіданні факт порушення приватним нотаріусом Григорян Д. Г. процедури вчинення виконавчого напису від 22 грудня 2020 року, реєстр № 760, за яким з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором №\~ 159#00017769860 від 08.10.2013 року за період з 20 грудня 2019 року по 06 листопада 2020 року в сумі 50102,23 грн., а також за вчинення виконавчого напису - 500 грн., то вказане є самостійною та достатньою підставою для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі переліченого заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Григорян Д. Г. від 22 грудня 2020 року, реєстр № 2346. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які на підставі ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків, надання правової допомоги за рахунок держави, а за результатами розгляду справи витрати на правовому допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд встановив, що позивачем за подачу позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. та у розмірі 454,00 грн. при поданні заяви про забезпечення позову, що загалом складає 1261,20 грн. Таким чином, враховуючи, що суд повністю задовольнив заявлені позовні вимоги, то на підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню судові витрати, понесені останньою, в загальному розмірі 1362,00 грн.

Outcome: approved