Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26.11.2010 року відповідач був визнаний батьком їхньої спільної доньки [PERSON], [INFO], згідно цього ж рішення з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 250 грн щомісячно, починаючи з 12.10.2010 року і до досягнення донькою повноліття. За рішенням суду було видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні ВДВС Маловисківського РУЮ. Відповідач ухилявся від сплати аліментів, у зв»язку з цим виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 01.11.2013 року складає 4447 грн. Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2010 року по листопад 2013 року становить 29 628 грн 50 коп. Вважає, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, оскільки він має роботу та про обов»язок сплачувати аліменти на утримання доньки знав. Тому вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила стягнути з відповідача пеню по сплаті аліментів у сумі 29 628 грн 50 коп, починаючи з жовтня 2010 року по листопад 2013 року. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості та на ту обставину, що відповідач про наявність заборгованості по сплаті аліментів в сумі 1410 грн дізнався лише 16.10.2013 року від державного виконавця та відразу ж ним вказана заборгованість була погашена. В зв»язку з погашенням заборгованості державним виконавцем було винесено постанову від 16.10.2013 року про звільнення його майна з-під арешту, у мотивувальній частині цієї постанови зазначено, що боржником борг було сплачено в повному обсязі, тому [PERSON] був упевнений, що по сплаті аліментів на утримання доньки ніякої заборгованості немає, а про заборгованість по аліментам в сумі 4447 грн він дізнався в усній формі від виконавця лише 18.12.2013 року. Посилаючись на те, що відповідач не знав про наявність заборгованості, оскільки претензій ні зісторони стягувача ні зі сторони виконавчої служби раніше не було, просив відмовити в задоволенні позову. Представник Дежавної виконавчої служби Маловисківського РУЮ Кіровоградської області пояснила, що постановою від 03.12.2010 року було відкрито провадження за виконавчим листом № 2-1828 від 26.11.2010 року про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання його доньки, копія вказаної постанови відповідачу була надіслана 07.12.2010 року. Про свій обов»язок сплачувати аліменти відповідач знав. При проведенні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за заявою боржника, станом на 01.09.2013 року була допушена помилка, в ньому помилково зазначено, що сума заборгованості становить 1410 грн, про що повідомлено [PERSON] Помилково вважаючи , що [PERSON] сплатив всю суму заборгованості, 16.10.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про звільнення майна з-під арешту. Але при здійсненні розрахунку заборгованості за заявою стягувача, було встановлено, що станом на 01.11.2013 року заборгованість по аліментам становить 4447 грн. Просила позов задовольнити, посилаючись на те, що відповідач знав про свій обов»язок сплачувати аліменти, а доводи його представника з приводу того, що [PERSON] про наявність заборгованості в сумі 4447 грн дізнався лише 18.12.2013 року є безпідставними. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26.11.2010 року визнано батьківство [PERSON] щодо дитини - доньки [PERSON] , [INFO] та стягнуто з відповідача на користь [PERSON] кошти (аліменти) на утримання доньки в розмірі 250 грн щомісячно, починаючи з 12.10.2010 року і до повноліття доньки. Рішення суду набрало законної сили 06.12.2010 року (а.с. 12). Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків з утримання дитини, аліменти не сплачує, тому станом на 01.11.2013 року існує заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки, яка становить 4447 грн.,що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам зробленим державним виконавцем ВДВС Маловисківського РУЮ (а.с. 8). Посилання представника відповідача на ту обставину, що відповідач про існуванні заборгованості не знав є безпідставним, оскільки, як вбачається зі змісту рішення суду, під час постановлення Маловисківським районним судом Кіровоградської області рішення від 26.11.2010 року про стягнення з відповідача аліментів, [PERSON] був присутній в судовому засіданні та знав про свій обов»язок сплачувати аліменти(а.с.12). 03.12.2010 року державним виконавцем ВДВС Маловисківського РУЮ Кіровоградської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 26.11.2010 року № 2-1828 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки, копія вказаної постанови 07.12.2010 року була надіслана боржнику (а.с.38) Починаючи з січня 2011 року [PERSON] сплачував кошти в рахунок погашення заборгованості по аліментам, що не заперечується представником відповідача та в силу частини 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України не потребує доказуванню, а також підтверджується матеріалами справи (а.с. 8, 35-37). Статтею 196 Сімейного кодексу України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене статтею 196 Сімейного кодексу України, не пов'язується з обов'язковим попередженням боржника про наявність заборгованості по аліментам та наданням йому строку для її погашення. За положеннями Сімейного кодексу України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Оскільки згідно з положеннями Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Матеріалами справи підтверджується, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідач не своєчасно або не в повному розмірі сплачував аліменти на утримання доньки, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментам. Зокрема, станом на 01 листопада 2013 року заборгованість по аліментам становила 4447грн. за період з 12 жовтня 2010 року по 31 жовтеня 2013 року. Відповідач був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти й періодично сплачував аліменти протягом 2011-2013 років. (а.с.8, 35-37). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статті 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України зобов'язують кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають статті 58 ,59 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Всупереч зазначеним нормам, представником відповідача не доведено відсутності вини відповідача у простроченні сплати аліментів. Розрахунок заборгованості представником відповідача не оспорювався. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим представником відповідача не надано жодного доказу про наявність правових підстав для звільнення [PERSON] як платника аліментів від передбаченої статті 196 Сімейного кодексу відповідальності. З огляду на викладене, суд погоджується з розрахунком неустойки позивача в сумі 29 628 грн. 50 коп, обрахованої представником позивача за правилами статті 196 Сімейного кодексу України (а.с. 10-11). Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved