Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про аліментів на утримання неповнолітньої дитини та повнолітньої дитини, що продовжує навчання посилаючись на те, що від шлюбу вони з відповідачем мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Син [PERSON] навчається в Державному університеті інфраструктури та технологій (Київський інститут водного транспорту ім. Гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного), із оплатою навчання в розмірі 20 200,00 грн. на рік, що щомісячно складає 1 683,33 грн. Щомісячно на дітей вона витрачає 7 700,00 грн. Після розірвання шлюбу відповідач надавати матеріальну допомогу на утримання дітей добровільно не бажає. У зв'язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, та з проханням задовольнити позовні вимоги. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала щодо заочного порядку розгляду справи. В судове засідання відповідач не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов до суду не подавав, що дає підстави прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Даний позов зареєстровано в суді 17.09.2018 року. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Клопотання по суті спору сторонами не подавалися. В суді встановлено, що сторони з 11.10.1997 року перебували в шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Встановлено, що діти знаходяться на утриманні матері. З довідки № 515/д від 10.09.2018 року встановлено, що [PERSON] є студентом ІІ курсу Державного університету інфраструктури та технологій Київського інституту водного транспорту ім. Гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного, факультет експлуатації технічних систем на водному транспорті, денної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2017 року до 30.06.2020 року. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. В даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.ст. 198-200 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей до досягнення 23 років, які продовжують навчання та потребують матеріальної допомоги. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Розмір аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених в ст. 182 СК України. Законодавець передбачив обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до закінчення такого навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років під умовою можливості надання такої допомоги, тобто законодавець обов'язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, поставив у залежність від матеріального стану батьків. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Позивач просить стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі 3 850,00 грн., та на повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, аліменти в розмірі 841,66 грн. На думку суду, враховуючи економічну ситуацію в країні та надані документи, аліменти на утримання дітей слід стягнути в розмірі 2 500,00 грн. на неповнолітнього сина [PERSON], та 850,00 грн. на повнолітнього сина [PERSON]. Аліменти на утримання неповнолітньої дитини слід стягувати до повноліття дитини, а аліменти на утримання повнолітньої дитини до часу закінчення навчання - до 30.06.2020 року (23 роки виповниться [INFO]). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з'явився, та не скористався процесуальним правом висловити свої відзив (заперечення) на позов та надати докази. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial