Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі, в якому зазначив, що відповідач з 2007 року навчалась в Національній академії внутрішніх справ за рахунок коштів державного бюджету і відповідно до Договору № Кв-422 про підготовку фахівця за державним замовленням та його працевлаштування, укладеного з ГУ МВС України в м.Києві, зобов'язувалась після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов'язані з її утриманням у навчальному закладі. Відповідач навчалась в Національному університеті внутрішніх справ в період з 01.09.2007 року по 17.06.2011 року і вартість витрат, пов'язаних з її утриманням у навчальному закладі становить 18 394,41 грн. Позивач зазначає, що відповідач після здобуття вищої освіти відповідно до умов Договору була направлена для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в м.Києві, однак, відповідно до наказу № 4 о/с від 06.01.2012 року відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням відповідно до поданого рапорту, у зв'язку з чим вона повинна відшкодувати витрати, пов'язані з її утриманням у навчальному закладі.. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача вартість витрат на навчання у розмірі 18 394,41 грн., а також судові витрати по справі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надала, явку представника не забезпечила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Київського національного університету внутрішніх справ № 655 від 21.07.2007 року, [PERSON] з 01.09.2007 року була зарахована курсантом першого курсу денної форми навчання (а.с.7). 04.12.2007 між Національною академією внутрішніх справ та ГУ МВС України в м.Києві і відповідачем був укладений Договір № Кв-422 про підготовку фахівця, відповідно до умов якого [PERSON] навчалась за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язалась після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов'язані її з утриманням у навчальному закладі ( п.п.2.1.3., 2.3.6 Договору) (а.с.8-9). Судом встановлено, що з 01.09.2007 року по 17.06.2011 року [PERSON] перебувала на державному утриманні: забезпечувалась харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Після здобуття вищої освіти і отримання диплому за кваліфікацією юриста, спеціальність «Психологія», [PERSON] було направлено до ГУ МВС України в м.Києві для подальшого проходження служби відповідно до умов Договору. Згідно з п.2.3.6. Договору №Кв-422 [PERSON] зобов'язалась у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Підставами відшкодування витрат в силу положень п.3.1 Договору є звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням протягом перших трьох років після закінчення навчання. Згідно з п.3.2 Договору підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. В матеріалах справи міститься наказ ГУ МВС України в м.Києві №4 о/с від 06.01.2012 року, відповідно до якого [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого нею рапорту, за власним бажанням (а.с.23). Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС України затверджено постановою Кабінету Міністрів України 01.03.2007 року №313. Відповідно до п.2 Порядку, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; переведенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотньому напрямку, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Згідно наданого позивачем розрахунку, на утримання відповідача були здійснені наступні витрати: 13 399,24 грн. - вартість грошового забезпечення; 42,42 грн. - вартість продовольчого забезпечення; 370,11 грн. - витрати на речове забезпечення; 4 582,64 грн. - вартість витрат на оплату комунальних послуг та за спожиті енергоносії (а.с.13). Отже, зважаючи на наведене вище та враховуючи те, що відповідач неналежним чином виконувала свої обов'язки за договором в частині відшкодування витрат на утримання у навчальному закладі, суд прийшов до висновку, що позов є законним та обгрунтованим, таким що відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved