Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач звернулась в суд з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10 липня 1965 року. Малолітніх та неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. В 1981 році відповідач покинув сім»ю, проживають окремо. З того часу відповідач не цікавився життям позивача та дітей, які на той час були неповнолітніми. Жодних стосунків з відповідачем вона не підтримує більш як 35 років, будь-яких спроб примиритися не вживали, оскільки не бажали відновлювати сімейні стосунки. Між ними відсутня взаємоповага та підтримка. Шлюб носить формальний характер. Де проживає відповідач їй не відомо, а тому розірвати шлюб в органах ДРАЦС не має можливості. Спільного майна та спорів з цього приводу -не мають. Просить розірвати шлюб. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначяено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.11.2019 року, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує, прізвище просить залишити «[PERSON]». Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач відзив на позов не подав, про причини неявки не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, відповідно до ст.ст.280,281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що зареєстрований 10 липня 1965 року районним бюро ЗАГС м.Новогрудок Гродненської області, актовий запис №72 (а.с.7). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відсутність взаєморозуміння призвела до розпаду сім»ї. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені восени 1981 року з того часу стосунки не підтримують. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які виникають з права одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу до суду. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Відповідно до положень ст.12 вказаної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Відповідно до ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Встановлено. що подальше збереження шлюбу протирічить інтересам позивача. За таких обставин, а також оскільки сторони не підтримують жодних стосунків, суд вважає, що сім»я розпалась остаточно, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо та в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються протягом тривалого часу, шлюб між сторонами фактично розпався, сім'я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач бажає залишити своє прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище - «[PERSON]». Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. Однак, оскільки позивач просить залишити за нею понесені судові витрати по сплаті судового збору, останні слід віднести на її рахунок.

Outcome: approved