Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач звернулась в суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] . Позов мотивувала тим, що 21 червня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Калуського міського управління юстиції Івано-Франківської області вона уклала шлюб з відповідачем. В шлюбі у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що причиною розірвання шлюбу стала та обставина, що сторони не створили міцної сім`ї. Подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. У зв`язку з наведеним просила розірвати шлюб з відповідачем, дітей залишити на проживання з нею. Відповідно до поданого відзиву відповідач позовні вимоги не визнав. Зазначив що розірвання шлюбу суперечить інтересам сім`ї. У разі розірвання шлюбу дітей слід залишити на проживанні з ним. Син [PERSON] бажає проживати з батьком, а проживання молодшого сина [PERSON] окремо від старшого брата є недоцільним, так як брати створили тісний родинний зв`язок. Окрім того, [PERSON] навчається в м. Івано-Франківську, а позивач за місцем проживання своїх батьків у селі Дем`янів Галицького району Івано-Франківської області. Зміна місця проживання та навчання дитини негативно вплине на його психологічний стан. Окрім того, молодший син проти розірвання шлюбу. 25 вересня 2019 року відповідач подав до суду заяву, у якій позов визнав частково. Не заперечив проти задоволення вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. Позов в частині вимог про визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] не визнав. Ухвалою від 25 вересня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] . Ухвалою від 23 жовтня 2019 року клопотання про долучення до матеріалів справи документів, яке подано до суду 21 жовтня 2019 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] залишено без розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 21 червня 2003 року (а.с. 9), сторони зареєстрували шлюб 21 червня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Калуського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 207. В шлюбі у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 19, 20). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально. Сторонами, їх представниками визнано, що сторони разом не проживають з квітня-травня 2019 року. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб з урахуванням приписів ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 1 ст. 161 ЦПК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідач щодо проживання сина [PERSON] з матір`ю не заперечував. Враховуючи що сторони, як батьки дітей добровільно вирішили питання визначення місця їх проживання, відповідач позов частині визначення місця проживання молодшого сина визнав, проживання дитини з матір`ю не суперечить інтересам малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що повні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, малолітнього сина [PERSON] , залишити на проживанні з матір`ю. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved