Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу тим, що сім`я розпалась на ґрунті нерозуміння і небажання розуміти один одного. Вважає збереження сім`ї неможливим, просить шлюб розірвати. Позовні вимоги щодо стягнення аліментів, позивач обґрунтовує тим, що вони з відповідачем мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Оскільки батько у добровільному порядку не виконує обов`язки по утриманню дітей, позивач просила суд стягнути аліменти на утримання дітей у мінімально рекомендованому розмірі, який на одну дитину, становить один мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання позивача у розмірі 1 500, 00 грн. до досягнення молодшою дитиною трирічного віку. Ухвалою суду від 03.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. 24.09.2019 року [PERSON] через канцелярію суду подала заяву, про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Крім того, зазначає, що підготовче судове засідання просить завершити та призначити справу до судового розгляду по суті. 24.09.2019 року [PERSON] через канцелярію суду подав заяву про розгляд справу його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, визнає повністю та просить їх задовольнити. Також, просить завершити підготовчий розгляд справи та призначити справу до судового розгляду по суті. 25.09.2019 року ухвалою суду явку позивача та відповідача визнано обов`язковою та призначено наступне підготовче судове засідання. 07.11.2019 року позивачем в судовому засіданні подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання їхніх спільних дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку та стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на її утримання у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно. 07.11.2019 року протокольною ухвалою Вишгородського районного суду Київської області з урахуванням положень ст. 200 ЦПК України, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 17.01.2020 року позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з урахування вимог поданої уточненої позовної заяви. 15.01.2020 року відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.12.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 20.12.2011 року. Під час спільного перебування в шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 02.03.2012 року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 17.06.2014 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 18.10.2017 року, батьками яких зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та мають різний сімейний бюджет. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 111 СК України, передбачено, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття. Мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя ( ст. 110 СК України). Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За таких обставин та враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку оскільки шлюбу ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Крім того, згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь у матеріальному утриманні дітей, що прямо передбачено чинним законодавством. Однак, в матеріалах справи є заява від [PERSON] про визнання позовних вимог, яка підтверджує той факт, що відповідач не утримує своїх дітей. У відповідності до ст.181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Зі змісту положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів у частці, яка буде стягуватися, на дитину, суд бере до уваги те, що дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Частина 2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи матеріальне становище дітей, які проживають разом з матір`ю, позивача, відповідача, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у розмірі 768,40 грн. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» оскільки, позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів, від сплати судового збору під час розгляду справив усіх судових інстанціях звільняються. Абзац 4 частина 1 стаття 3 Закону України «Про судовий збір» визначає, що судовий збір справляється у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача стягнути на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved