Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом до відповідача. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 01.08.2013 року між ним та відповідачем був укладений трудовий договір, за яким він був прийнятий на роботу єгерем. Трудовий договір був укладений шляхом подачі ним відповідачу заяви про прийняття на роботу, була здана трудова книжка, а відповідач видав посвідчення єгеря, яке необхідне було для здійснення трудових обов'язків щодо охорони мисливських та рибальських угідь, і зобов'язувався виплачувати йому заробітну плату у розмірі 2500 грн. щомісячно. З роботи позивач звільнився 01.08.2014 року, пропрацювавши у відповідача рівно один рік. Протягом цього часу заробітна плата йому не виплачувалась. При звільненні, отримавши трудову книжку, виявилось, що записи про прийняття на роботу про звільнення відповідачем не внесені. З огляду на явні порушення трудового законодавства, позивач просив суд зобов'язати відповідача внести записи до трудової книжки про прийняття на роботу та про звільнення з неї, а також стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 14261 грн., з розрахунку мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, і перший, будучи допитаним за його клопотанням у якості свідка, показав, що 01.08.2013 року він влаштувався на роботу до відповідача єгерем. Ним була написана заява про прийняття на роботу. За домовленістю заробітна плата мала складати 2500 грн. Факт того, що він був єгерем у відповідача з 01.08.2013 року по 01.08.2014 року, підтверджується посвідченням, виданим відповідачем. Робочий день був ненормований. Заробітної плати йому так за рік роботи і не заплатили, проте не заперечували наявності заборгованості перед ним. 01.08.2014 року він звільнився (написав заяву про звільнення за угодою сторін. Тривалий час йому не віддавали трудової книжки, а коли таки домігся її повернення, виявилось, що ніяких записів за цей рік (ні про прийняття на роботу, ні про звільнення) до неї відповідачем не внесено. Враховуючи викладене позивач та його представник просили позов задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно шляхом надіслання рекомендованої кореспонденції, яка, як вбачається з поштового повідомлення отримана 10.10.2014 року. Про причини неявки суд не повідомили. У зв'язку з чим, суд, зі згоди позивача та його представника постановляє рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, його представника, вивчивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні факти. Позивач з 01.08.2013 року був прийнятий на роботу до відповідача на посаду єгеря, що підтверджується посвідченням [NUMBER] від 01.08.2013 року, показами позивача, які ним дані в якості свідка. Ст. 21 КЗпП України передбачено, що «Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін». Ст. 24 КЗпП України «При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи». В даному випадку позивача було допущено до роботи, визначені його трудові обов'язки щодо охорони мисливських та рибальських угідь, видане відповідне посвідчення, що підтверджує факт укладення трудового договору. Ст. 48 КЗпП України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, установі, організації або у фізичної особи понад 5 днів, до трудової книжки заносяться відомості про роботу. В порушення цієї вимоги законодавства, в трудову книжку позивача не було внесено запису про його прийняття на роботу, як і даних про звільнення за угодою сторін (з 01.08.2014 року). В ст. 116 КЗпП передбачено, що «при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму». Як зазначив сам позивач, ніяких належних йому сум при звільненні від відповідача він не отримав. Суму боргу визначає у розмірі мінімальної заробітної плати, визначеної законодавством: 14261 грн. =(1147 грн. х5 +1218 грн. х 7) (мінімальна заробітна плата у період з 01.08.2013 року по 01.01.2014 року становила 1147 грн., з 01.01.2014 року по 01.08.2014 року - 1218 грн.). Ст.94 КЗпП передбачено, що «заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Згідно ст. 95 КЗпП «Мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт)». Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як уже зазначалось вище, відповідач, який належним чином повідомлений про час і місце слухання справи у судове засідання не з*явився. Про причини неявки суд не повідомив, як і не скористався правом подачі заперечення проти позову. З огляду на викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. У відповідності із ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати: судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved