Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з жовтня 20102 року по 24.02.20141 року сторони у справі проживали однією сім'є. не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі у них народилася донька - [PERSON], [INFO], батьком якої записано відповідача у справі. На даний час донька проживає разом з позивачем, відповідач, починаючи з вересня 2014 року не приймає жодної участі у вихованні дитини, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться навчанням, здоров'ям, моральним та духовним розвитком дитини. Таким чином, у зв'язку з тим, що зв'язок між донькою та батьком втрачено, позивач просила позбавити відповідача батьківських прав. Зазначила, що відповідач отримав від позивача грошові кошти та не повернув, такі дії він вчиняв і з іншими особами. Одночасно з позбавленням батьківських прав, позивач просила стягнути на її користь аліменти на утримання дитини, оскільки вона сама утримує доньку, від відповідача не надходить жодної матеріальної підтримки. У судове засідання позивач не з'явилася. Подала до суду заяву, якій просила розглянути справу за наявними у справі доказами з урахуванням рішення комісії та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність останнього та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Третя особа служба у справах дітей надіслала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та заяву, у якій просила розглядати справу без участі її представника. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] - є матір'ю, а [PERSON] - є батьком дитини [PERSON], [INFO]. Згідно висновку Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації № 104-2336 від 19.03.2018 року дитина - [PERSON], народилася під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] Зі слів матері, батько з дитиною не спілкується, інтересами доньки не цікавиться не приймає участі у її вихованні, не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ніяким чином не приймає участі у забезпеченні здобуття дитиною повної загально-середньої освіти, підготовці до самостійного життя.Донька проживає разом з матір'ю. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13.03.2018 року складеною службою у справах дітей, в квартирі позивача створено всі належні умови для навчання, виховання та проживання дитини. Донька повністю знаходиться на утриманні матері. Згідно матеріалів справи батько дитини в навчальний виховний заклад, який відвідує дитини не з'являвся, з вихователями не знайомий. З метою захисту майбутнього та інтересів дитини на підставі статті 164 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. З матеріалів справи вбачається, що відповідач, будучи батьком неповнолітньої дитини свідомо ухиляється від виховання своїх батьківських обов'язків, що може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Враховуючи зазначене, суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, в їх сукупності та взаємозв'язку, вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої доньки. Разом з цим, щодо заявлених позивачем вимог про стягнення аліментів, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 2 ст. 166 СК України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дичини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом Згідно зі ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає, розмір аліментів у твердій грошовій сумі Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той їз батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина має право звернутися до суду із заявою про видачу наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері,батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитиниі платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатнихчоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотнезначення. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє особу від утримання дитини. Судом встановлено, що відповідач знаходиться у працездатному віці, інших осіб на утриманні не має, доказів, що він має постійний дохід, немає, тому суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на підставі ст.184 СК України, в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, як просить позивач в своїй заяві. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], сплачений нею судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved