Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є наймачем квартири [ADDRESS]. Також, в спірній квартирі, крім неї, зареєстровані її неповнолітній син [PERSON], [INFO] та її батько відповідач у справі [PERSON] іванович, [INFO]. Спірна квартира [ADDRESS] була надана на правах користування на підставі Ордера на житлове приміщення № 102 в якому зазначено, що спірне житлове приміщення видається в користування громадянину [PERSON] на сім*ю у складі трьох осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач [PERSON] вже 3 роки, а саме з 2014 року не проживає в спірній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Оскільки відповідач не сплачує зазначені платежі, то позивач змушена сплачувати всі комунальні платежі самостійно. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинила. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин. Тому, посилаючись на норми ст.ст.71, 72 ЖК України та ст. ст. 15, 118, 119 ЦПК України, позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 19 у будинку № 1-В по вул. Валдайській в м. Харкові. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, оскільки батько не мешкає за вищевказаною адресою більше чотирьох років. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про час та місце судового розгляду сповіщений належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Ордером на житлове приміщення № 102, виданим начальником Харківської дирекції залізничних перевезень, підтверджується право [PERSON], сім*я якого складається з трьох осіб, а саме: [PERSON] (основний), [PERSON]І.(донька), [PERSON]С.(онук), на зайняття квартири № 19 за адресою м. Харків, вул. Валдайська, 1-В, загальною площею 10,8 кв.м. З довідки зуступника начальника виробничого підрозділу «Основ*янська дистанція колії» регіональної філії «Південна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 809 від 15.06.2017 вбачається, що [PERSON] дійсно проживає за адресою [INFO]. Склад сім*ї: батько [PERSON], син: [PERSON] Відповідно до акту від 18.06.2017 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтверджують, що дійсно громадянин [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не мешкає з початку 2014 року. Місце його знаходження невідоме. Згідно повідомлення начальника Основ*янського ВПГУНП в Харківській області [PERSON] від 11.05.2018, громадянин [PERSON] до Основ*янського ВПГУНП в Харківській області із заявами стосовно нерухомості за адресою [ADDRESS] не звертався. Також, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знайома з позивачем та відповідачем по справі, а саме вона є сусідкою позивачки, мешкає в квартирі [ADDRESS]. Зазначила, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі № 19 близько 13-14 років, чому покинув житло не знає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що проживає з народження за адресою [ADDRESS], є подругою позивачки з дитинства. У квартирі [ADDRESS] [PERSON], але близько 4-х років тому залишив квартиру, чому - не знає. Марина погасила всі його заборгованості, стала жити там з дитиною. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребувані судом у передбаченому ЦПК України випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Спірна квартира є неприватизованою. Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Відповідно до частини 1, 2 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Виходячи з вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, під час вирішення питання про втрату наймачем права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. При цьому вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, у зв'язку з чим указане питання повинно вирішуватися судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [INFO], перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено. Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік суду не надано. Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджає відповідачу у користуванні спірною квартирою в матеріалах справи також відсутні. Відповідно до частини 1 статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Згідно з частиною 1 статті 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Частиною 2 статті 65 ЖК України визначено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилими приміщенням. Таким чином, судом встановлено, що відповідач залишається бути зареєстрованим у спірній квартирі, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірній житловій квартирі фактично не проживає з 2014 року, тобто станом на момент розгляду справи більше одного року. Наявність реєстрації відповідача у спірній житловій квартирі порушує право позивача на вільне володіння та користування власністю, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved