Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні у розмірі 151086 грн. 57 коп. Зазначає, що у період з 01 січня 2006 року по 30 вересня 2015 ркоу він працював у відповідача. Під час його знаходження у трудових відносинах, відповідачем була нарахована але не виплачена заробітна плата у розмірі 51041 грн. 98 коп. Вказані грошові кошти позивачу були виплачені 25 березня 2019 року. З огляду на вказане, зазначає, що у день його звільнення з ним не було проведено розрахунок, відповідачем не було виплачено йому всі належні суми. Вказує, що його середньоденна заробітна плата становила 88 грн. 51 коп., а період прострочення становить 1707 робочих днів. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні у розмірі 151086 грн. 57 коп. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04 липня 2019 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст.178 ЦПК України, без поважних причин, хоча ухвалу про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження отримав 11.07.2019 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.115КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Як вбачається із роз`яснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Аналіз наведених положень ст. 117 КЗпП України свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Згідно з записом у трудовій книжці позивача, він був звільнений з займаної посади 30 вересня 2015 року (а.с. 4-7). Відповідно до довідки від 21 червня 2019 року № 26, заборгованість по заробітній платі у розмірі 51041 грн. 98 коп. була виплачена відповідачем 25 березня 2019 року (а.с. 10). Враховуючи наведене, середній заробіток підлягає стягненню за період з 30 вересня 2015 року по 25 березня 2019 року. Судом було встановлено, що за зазначений вище період 872 дні були робочими. Довідкою від 21 червня 2019 року № 26 стверджується, що середньоденна заробітна плата позивача становила 88 грн. 51 коп. (а.с. 10). Таким чином для розрахунку середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд враховує положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Отже, для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2015 року по 25 березня 2019 року середньоденний заробіток позивача помножується на кількість робочих днів за вказаний період, а саме 88,51 * 872 = 77180 грн. 72 коп. Таким чином судом встановлено, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунків при звільненні за період з 30 вересня 2015 року по 25 березня 2019 року становить 77180 грн. 72 коп. За наведеного, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток позивача за час затримки розрахунків при звільненні за період з 30 вересня 2015 року по 25 березня 2019 року у розмірі 77180 грн. 72 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 771 грн. 80 коп. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial