Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , ПАТ «Райффайзен банк Аваль», третя особа - відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про звільнення майна з під арешту. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 23.05.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11350706000, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 90600 доларів США, та зобов`язувався провернути в повному обсязі в строк до 22.05.2029р. або достроково зі сплатою 13% річних за користування кредитом. 05.02.2009р. укладено Додаткову угоду № 1, згідно якої номер договору змінено на № 11350706001 та Додаткову угоду № 2, згідно якої відповідачу було продовжено кінцевий термін повернення кредиту 22.05.2039р. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором згідно Договору іпотеки № б/н від 23.05.2008р. іпотекодавець [PERSON] передав у іпотеку нерухоме майно - домоволодіння разом із майновими правами на земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 944,55кв.м., кадастровий номер: [NUMBER] . Вказане домоволодіння складається з житлового будинку, загальною площею 69,8кв.м., житловою площею 50,3кв.м.; сараю, загальною площею 21,5кв.м.; сараю, загальною площею 6,2кв.м.. Зазначається, що 08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Станом на 28.02.2018 року, Позичальник умови Кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язання згідно умов Кредитного договору. Однак зобов`язання не виконані, у зв`язку з чим, за Позичальником наявна заборгованість у сумі: 5 219 683,15 гривень. 20.12.2017 року АТ «Дельта Банк» на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 108340851, стало відомо наступне: 24.12.2015 року, згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 39075584, виданий 24.12.2015 року накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] , в тому числі на об`єкт нерухомого майна, а саме земельна ділянка (кадастровий номер: [NUMBER] ), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Номер запису про обтяження: 12742485); 24.12.2015 року, згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 39075584, виданий 24.12.2015, року накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] , в тому числі на об`єкт нерухомого майна, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Номер запису про обтяження 12742124). Відповідно до вищенаведеного, АТ «Дельта Банк» вважає що накладення вищезазначеного арешту на майно, що передане в іпотеку АТ «Дельта Банк», порушує право АТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя на переважне перед іншими кредиторами право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, встановлене ст.ст. 1,36 ЗУ «Про іпотеку». А тому просить: зняти арешт з нерухомого майна, а саме земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER] ), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , який накладено 24.12.2015 року, згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: 39075584, виданий 24.12.2015 року (Номер запису про обтяження 12742485), а також зняти арешт з нерухомого майна, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: : [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , який накладено 24.12.2015 року, згідно постанови Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 39075584, виданий 24.12.2015 року (Номер запису про обтяження: 12742124) . Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила його задоволити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , вимоги позову заперечив. 24.04.2018р. головний державний виконавець Стельмах С.Л. подав клопотання про розгляд справи без участі представника Івано-Франківського МВ ДВС. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча в належний спосіб повідомлялися про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23.05.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11350706000, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 90600 доларів США, а відповідач зобов`язувався його повернути в повному обсязі в строк до 22.05.2029 року або достроково зі сплатою 13% річних за користування кредитом. 05.02.2009р. укладено Додаткову угоду № 1, згідно якої номер договору змінено на № 11350706001 . З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір іпотеки № б/н від 23.05.2008р., відповідно до умов якого іпотекодавець [PERSON] передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння разом із майновими правами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 944,55кв.м., кадастровий номер: [NUMBER] , яке складається з житлового будинку, загальною площею 69,8кв.м., житловою площею 50,3кв.м.; сараю, загальною площею 21,5кв.м.; сараю, загальною площею 6,2кв.м. Крім цього, 08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги по кредитному договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Як вбачається із копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 108340851, сформованої 20.12.2017р.: -24.12.2015 року, згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 39075584, виданий 24.12.2015 року накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] , в тому числі на об`єкт нерухомого майна, а саме земельна ділянка (кадастровий номер: [NUMBER] ), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Номер запису про обтяження: 12742485); -24.12.2015 року, згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 39075584, виданий 24.12.2015, року накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] , в тому числі на об`єкт нерухомого майна, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Номер запису про обтяження 12742124). Згідно відповіді Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 19.04.2018 року, на виконанні у Івано-Франківському МВ ДВС згідно реєстрів ЄДРВП та АСВП перебувала виконавче провадження ВП №39075584 щодо виконання ухвали про накладення арешту на майно, стягувачем виступало ПАТ «Райффайзен банк Аваль». Таким чином, арешти та заборону відчуження було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно копії рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франкіської області від 03.03.2015 року, в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , третя особа: Державна реєстраційна служба України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність - відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.02.2018 року, рішення суду від 03.03.2015 року набрало законної сили 19.02.2018 року. Відповідно до п. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав нанерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності Право приватної власності надувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом частини шостої ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 7 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» пріорітет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріорітетом - у черговості їх державної реєстрації. Так, відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Також відповідно до ст. 55 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна і у разі наявності заборони угода про відчуження майна, обтяженого боргом, посвідчується лише у разі згоди кредитора і набувача на переведення боргу на набувача. Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. При зверненні до суду з позовом та під час розгляду справи, представник позивача зазначив, що наявний арешт на іпотечне майно перешкоджає реєстрації права власності на іпотечне майно на підставі іпотечного застереження. Однак, такі доводи не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону, що відповідає 3 частини 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Виходячи з вищевикладеного, у зв`язку з тим, що арешт накладений відділом державної виконавчої служби не перешкоджає позивачу у реалізації своїх прав та не порушує його інтереси, позивачем не доведено достатніх підстав для звільнення іпотечного майна з-під арешту. Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини, суд дійшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог позивача, а позов суд вважає таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Інші доводи учасників справи, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). На підставі вище наведеного та

Outcome: dismissed