Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він працював з 31.10.1980 по 30.09.1985 слюсарем з ремонту обладнання на поверхні при майстернях дільниць РУ ПАТ «ПівдГЗК», з 27.10.1988 по 17.03.2015 майстром дільниці дробильно-щебневого комплексу РУ ПАТ «ПІВДГЗК», виконував роботи в умовах, що характеризувалися тривалою дією шкідливих факторів виробничого середовища та недосконалістю робочих місць, та підпадав під вплив шуму, рівень якого перевищував нормативні показники. \~ \~ \~ \~Загальний стаж роботи на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів становить 31 рік 3 місяці. \~ \~ \~ \~У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримав хронічне професійне захворювання. \~ \~ \~ \~Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання» від 31.01.2019 позивачу встановлено діагноз: нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху). \~ \~ \~ \~Причинами виникнення професійного захворювання є: еквівалентний рівень шуму перевищував нормативний на 4-14 дБ (84-94 дБА при гранично допустимому рівні 80 дБА). Позивач 21.05.2019 пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 15% по туговухості з 06.05.2019 безстроково. \~ \~ \~ \~У зв`язку з професійним захворюванням порушено нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває больові відчуття, а саме: зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах тощо. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає Позивачу душевного болю та страждань. У зв`язку із чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 62595 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 6531,40 грн. Представник відповідача надав відзив на позов. Вважають позовні вимоги необґрунтованими. В обґрунтування заперечення зазначають, що відшкодування моральної шкоди можливе лише за наявності вини особи, яка її заподіяла. Загальний стаж роботи позивача на підприємстві становить 31 рік 3 місяці 23 дні, стаж у шкідливих умовах 26 років 4 місяці 22 дні. Відповідно до п. 10 інформаційної довідки поро умови праці позивач букв забезпечений у повному обсязі застосуванням засобів колективного та індивідуального захисту, медико-санітарним та санітарно-побутовим забезпеченням. ПАТ «ПІВДГЗК» проводило належне забезпечення позивача необхідними засобами захисту при виконанні трудових обов`язків. Позивач, усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо пов`язані із використанням обладнання, машин та механізмів, свідомо тривалий час працював у шкідливих умовах праці, отримуючи за це відповідні пільги. Позивач пропрацював у шкідливих умовах праці 26 років, незважаючи на те, що для отримання права на пенсію на пільгових умовах, йому достатньо було пропрацювати в таких умовах лише 10 років. Зазначають, що професійне захворювання у позивача було встановлено лише через 21 рік після отримання права на пенсію на пільгових умовах. Таким чином, позивач значно перевищив необхідний для отримання права на пенсію на пільгових умовах час роботи у шкідливих та важких умовах. При цьому позивач знав про негативний вплив на його здоров`я, проте не вчиняв заходів для усунення шкоди міг перевестися на іншу роботу, вийти на пенсію на пільгових умовах, проте продовжував працювати. Відповідач сумлінно виконує всі вимоги ст. 13 Закону України «Про охорону праці», а саме: забезпечує безоплатну видачу працівникам спеціального одягу, взуття та інших засобів індивідуального захисту; вживає заходів для усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів; здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці. Вважають, що твердження позивача про порушення відповідачем законодавства про охорону праці ґрунтується на припущеннях. Зазначають, що ПАТ «ПІВДГЗК» є неналежним відповідачем, оскільки відсутній причинний зв`язок між працею позивача та отриманням ним професійного захворювання. Крім того, професійне захворювання встановлено позивачу більше, ніж чотири роки після звільнення, група інвалідності не визначена. Позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди та спричинення йому моральних страждань. Звертають увагу, що позивач має низку захворювань, які не є професійними, та больові відчуття через зазначені захворювання не можуть завдавати йому моральних страждань у зв`язку із втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначають, що до позову не додано доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим неможливо встановити правомірність нарахування, сплати та реальний розмір правової допомоги. Просять відмовити у задоволенні позову та стягненні витрат на правничу допомогу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [PERSON] працював у відповідача з 31.10.1980 по 30.09.1985 слюсарем з ремонту обладнання на поверхні при майстернях дільниць рудника; з 27.10.1988 по 17.03.2015 майстром дільниці дробильно-щебневого комплексу в рудоуправлінні; 17.03.2015 звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с.29-35, 66). Відповідно до інформаційної довідки про умови праці [PERSON] від 04.02.2016 умови праці позивача на робочих місцях відносяться до: слюсар з ремонту обладнання РУ (31.10.1980-30.09.1985) -по шуму до 3.2; -по речовинам фіброгенної дії до 3.2; -по мікроклімату до 3.4; -по важкості праці до 3.3. майстер дільниці ДЩК РУ (27.10.1988-17.03.2015) -по шуму до 3.2; -по речовинам фіброгенної дії до 3.4; -по мікроклімату до 3.4; -по важкості праці до 3.3 (а.с. 36-42). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 31.01.2019 № 210 встановлено професійне захворювання [PERSON] : нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху) (а.с. 14-15). Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.02.2019 проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] , а саме: нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху). Зазначений діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 31.01.2019. Відповідно до пункту 16 акту професійне захворювання виникло за таких обставин: внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та недосконалості робочих місць підлеглого майстру дільниці персоналу [PERSON] підпадав під вплив шуму, рівень якого перевищував нормативні показники. Згідно з п. 17 акту причиною професійного захворювання визнано: еквівалентний рівень шуму перевищував нормативний на 4-14 дБ (84-94 дБА при ГДР 80 дБА) згідно з ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку» (а.с. 10-13). При огляді МСЕК 21.05.2019 [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15 % з туговухості з 06.05.2019 безстроково. Група інвалідності не визначена. (а.с. 9). [PERSON] з приводу професійного захворювання проходив лікування в медичних закладах з 13.06.2013 по 21.06.2013, з 29.05.2014 по 11.06.2014, з 10.04.2015 по 22.04.2015, з 21.03.2016 по 28.03.2016, з 10.11.2016 по 22.11.2016, з 02.06.2017 по 14.06.2017, з 02.02.2018 по 14.02.2018, з 22.01.2019 по 04.02.2019 (а.с. 16-28). 24.05.2019\~між [PERSON] \~та Адвокатським\~бюро «Гузєв\~та партнери»\~в особі\~керуючого \~адвоката Гузєва\~І.Г.\~укладено договір\~про надання\~правової \~допомоги,\~за умовами\~якого адвокатське\~бюро зобов`язалося\~надати позивачу\~правову (правничу)\~допомогу:\~представництво/захист\~інтересів і\~надання правової\~допомоги,\~в тому\~числі,\~консультування \~клієнта в\~рамках справ\~про відшкодування\~моральної \~шкоди,\~завданої в\~зв`язку з\~ушкодженням здоров`я\~(втрати\~працездатності)\~… Відповідно\~до п.\~2\~додаткової годи\~№ 1\~до договору\~гонорар клієнт\~сплачує не\~пізніше 30\~робочих днів\~з моменту\~набрання законної\~сили судовим\~рішенням у\~справі (а.с.\~45-48). Згідно з актом надання правової допомоги розмір гонорару становить 6531,40 (а.с. 49). Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. \~ \~ \~ \~ Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача у її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці та настанням у позивача негативних наслідків стійкої втрати професійної працездатності: 15 % безстроково без визначення групи інвалідності. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача що позивач був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства у заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. При цьому суд зазначає, що позивачем та його представником не доведено, що моральна шкода завдана, серед іншого, внаслідок стійкого болю та обмеження рухів у шийному та попереко-крижовому відділах хребта з іррадацією у праву ногу, головний біль, запаморочення при підвищенні артеріального тиску, періодичні перебої у роботі серця, загальної слабкості, оскільки зазначені захворювання не визнані професійними. Також суд враховує вину підприємства в отриманні позивачем професійного захворювання, тривалість роботи позивача на підприємстві, наявність шкідливих умов праці. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 15000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави. Витрати на правничу допомогу не підлягають задоволенню, оскільки позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження факту таких витрат.

Outcome: partial