Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності. В обгрунтування вимог зазначила, що з вересня 2002 року вони проживали спільно із відповідачем [PERSON] , який, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, тривалий час не проживав із дружиною. В 2005 році, зі слів відповідача, шлюб було розірвано. Восени 2006 року сторони переїхали до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Оскільки будинок був не придатним до проживання, починаючи з 2006 року, за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] у будинку було проведено ремонті роботи: перекрито підлогу, замінено дерев`яні двері та вікна на нові металопластикові в кількості 9 штук, встановлено металеві вхідні двері замість дерев`яних, виконане парове опалення (5 радіаторів та труби), викопано колодязь, підведено до будинку воду з колодязю та улаштовано водовідвід, змінено призначення приміщень будинку, придбано ванну, кафельний унітаз, пральну машину «Wirpyl», електроплиту, витяжку, газову колонку, кухонний (меблевий) гарнітур. Крім того, було розібрано старий сарай та збудовано новий із блоку ракушняка з шиферним перекриттям, побудовано гараж із блоку ракушняка та перекрито метало профілем. Після реєстрації шлюбу повністю перекрито дах будинку, виконано його утеплення, обкладено сайдінгом. В середині будинку поріг та пічка обкладені плиткою, на стіни наклеєно шпалери. За час спільного проживання придбано також мотоцикл ALPHA. 09.09.2014 року за пропозицією відповідача між сторонами зареєстровано шлюб. В подальшому, в жовтні 2018 року за ініціативи відповідача шлюб розірвано. Позивач вказує на положення ст. 74СК України, згідно якої якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними ; на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8\~цього Кодексу. Оскільки статтею\~62\~СК України\~передбачено можливість\~виникнення права\~спільної сумісної\~власності подружжя\~на майно,\~що належало\~дружині,\~чоловікові в\~разі істотного\~збільшення вартості такого майна внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, позивач, з огляду на вищевикладене, а також з урахуванням висновків проведених по справі експертиз про вартість житлового будинку та проведених робіт у ньому, просить встановити факти проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 01.01.2006 року по 08.09.2014 року включно; визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , визнати об`єктом права спільної сумісної власності збудований гараж та вбиральню, що не введено в експлуатацію, які фактично складаються з будівельних матеріалів, колодязь, мотоцикл марки ALPHA, холодильник, пральну машину «Wirpyl», електроплиту, витяжку, кухонний гарнітур. У поданому відзиві відповідач позов визнав частково, підтвердив спільне проживання в обумовлений позивачем період, а також придбання майна мотоциклу, пральної машини «Wirpyl», витяжки, кухонного гарнітуру. З приводу інших вимог сторона виклала заперечення та зазначила, що ступінь участі позивача у витратах, а також будівельних роботах по улаштуванню будинку не може виправдовувати набуття права власності на нерухоме майно. Відповідач звертає увагу, що під час проживання із [PERSON] за власні кошти ним було улаштовано автономне опалення у квартирі [ADDRESS] , яка на праві власності належить позивачу. Зауважує також на участі у витратах, пов`язаних із лікуванням позивача. В судовому засіданні сторони підтримали вимоги та заперечення, наведені у поданих заявах. Представник позивача, уточнивши, підтвердив, що збудовані гараж та вбиральня є самочинно зведеними об`єктами, а тому, в судовому порядку можливе вирішення питання про визнання права спільної сумісної власності на будівельні матеріали, використані при будівництві. Представник відповідача посилався на згоду його довірителя у визнанні факту спільного проживання та придбання певних побутових речей, при цьому, звернув увагу на відсутності будь-яких ідентифікуючих ознак такого майна. Суд встановив, що між сторонами виник спір, пов`язаний із вимогами позивача з приводу набуття права спільної сумісної власності на майно внаслідок його придбання в період приживання як чоловіка та жінки однією сім`єю, а також внаслідок істотного збільшення вартості майна у такий період та після реєстрації шлюбу. У відповідності до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8\~цього Кодексу. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем визнано факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із позивачем [PERSON] в період в період з 01.01.2006 року по 08.09.2014 року включно, а тому вказана обставина встановлюється судом. Судом також підтверджується придбання у відповідний період сторонами майна: мотоциклу ALPHA, 2012 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , пральної машини «Wirpyl». На підставі вимог ст. 74 СК України вказане майно підлягає визнанню об`єктом права спільної сумісної власності. З приводу наданих сторонами пояснень щодо придбання іншого майна побутового призначення суд зауважує. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч.1 ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. За змістом ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною. Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 263 визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд звертає увагу, що не повідомлення позивачем про будь-які ідентифікуючі ознаки спірних речей, таких як холодильник, витяжка, кухонний гарнітур, унеможливлює прийняття рішення як судового акту, направленого на остаточне припинення спору між сторонами у відповідній сфері. Формальне визнання таких речей об`єктами спільної сумісної власності без наведення хоча б однієї з ознак, таких як назва марки, дата виготовлення, колір, складові частини, зокрема кухонного гарнітуру, що може вміщувати стільці, стіл, набір шаф та поличок, призведе до відсутності однозначності та чіткості сприйняття судового рішення, породжуватиме виникнення спору, пов`язаного із повторним доведенням обставин набуття конкретного майна при його поділі. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом…. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:… сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Стороною позивача не надано доказів, а також не використане право на їх витребування в частині підтвердження даних про спірне майно. Так, позивач не позбавлялась можливості звернутись до пунктів продажу, виробника вищевказаного майна за отриманням достатніх для вирішення спору характеристик. З приводу заявлених вимог про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності суд зауважує таке. У\~статті 62 СК України\~ вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При вирішенні питання про наявність передбачених наведеної нормою умов для визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності суд приймає до уваги складений на виконання ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 20.02.2019 року висновок експертів № 115/09-2019, а також висновок експерта № 872/03-2020 за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, виготовлений на замовлення сторони позивача в порядку ст. 106 ЦПК України із підтвердженням обізнаності експерта про передбачену ст. 384, 385 КК України відповідальність. Вказані висновки є доказами відповідно до ст. 76 ЦПК України, стосуються предмету позову, оцінюються судом як окремо, так і в сукупності з іншими доказами, а тому суд відхиляє твердження представника відповідача про неможливість прийняття до уваги висновку № 872/03-2020 як неналежного та недопустимого. Висновком № 115/09-2019 підтверджується виконання робіт: у період з 10.07.2006 року по 12.04.2019 року: - металопластикові вікна; - металеві вхідні двері; - водопостачання від колодязя; - каналізація у місцеву вигрібну яму; - колодязь із залізобетонних кілець. у період з 19.07.2011 року по 23.03.2014 року: - гараж із газоблоків. у період з 02.08.2014 року по 26.10.2014 року: - влаштування даху з метало черепиці в житловому будинку. У період з 26.12.1984 року по 28.08.2006 року: - система водяного опалення, яка складається із газового котла, металевих труб, чавунних радіаторів. Згідно висновку № 872/03-2020, крім наведених робіт, виконано: У період з 01.01.2006 року по 01.09.2018 року: - демонтаж сараїв та будівництво на їх місці нового, будівництво вбиральні, демонтаж огорожі та будівництво нової огорожі з метало черепиці. Експертом уточнено роботи по обладнанню систем опалення шляхом зауваження про встановлення у вказаних період котла опалення. За висновок експерта вартість проведених робіт та матеріалів в житловому будинку та господарських спорудах в період з 01.01.2006 року по 01.09.2018 року становить 497\~898,00 грн. Вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд становить 426\~300,00 грн. У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Механізм прийняття\~в експлуатацію\~закінчених будівництвом\~об`єктів визначається\~«Порядком прийняття\~в експлуатацію\~закінчених будівництвом\~об`єктів»,\~затвердженим постановою\~Кабінету Міністрів\~України від 13 квітня 2011 року № 461. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 406 затверджено перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Згідно з п.6 постанови до такого переліку робіт віднесено зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків. З огляду на ту обставину, що висновком експерта підтверджено зведення гаражу на фундаменті, улаштування вбиральні з розташуванням стін із цеглі на вигрібній ямі, що становить цегляні стіни з бетонною підлогою, суд погоджується з доводами позивача про потребу в прийнятті до експлуатації наведених споруд. Ґрунтовних заперечень з даного приводу стороною відповідача не надано. Аналізуючи у сукупності положення ст.ст. 331, 381 ЦК України, Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів [ADDRESS] , суд приходить до висновку про необхідність відокремлення від складу садиби, до якої належать збудовані відповідно до встановлених правил будинок (будинки) та господарські споруди, вищезазначеного майна будівельних матеріалів. Вимоги про визнання об`єктом права спільної сумісної власності - будівельних матеріалів, що використані під час будівництва та становлять собою зведені гараж та вбиральню за адресою [ADDRESS] , є обґрунтованими. При цьому, суд не розглядає улаштовану криницю як окрему від будинку споруду, оскільки відповідно до вищевказаного переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, улаштування криниць не потребує дозволу на виконання робіт. Питання про визнання права власності на криницю слід вирішувати в розрізі заявленої вимоги про визнання майна житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності, оскільки витрачені на придбання будівельних матеріалів та виконання будівельних робіт кошти, в такому разі, нарівні із витратами на улаштування, зокрема, паркану, слід відносити до категорії участі одного з подружжя в зміні вартості майна (ст. 62 СК України). Досліджуючи висновок експерта № 872/03-2020, де наведено обрахунок вартості будівельних матеріалів та робіт, необхідних для заміни вікон та дверей у будинку, заміни покриття даху, заміни огорожі, будівництва сараю на заміну старого, заміни покриття даху будинку, заміни віконних блоків, заміни вхідного дверного блоку, влаштування системи каналізації, влаштування колодязю, демонтаж сараїв та будівництво на їх місці нового, демонтаж огорожі та будівництво нової, влаштування котла опалення, слід дійти до висновку про потребу на виконання таких робіт грошових коштів в обсязі 296\~055,00 грн. (497\~898,00 грн. (наведена експертом повна вартість) - (18\~825,00 грн. + 183\~018,00 грн.) (вартість будівельних матеріалів та проведених робіт з улаштування гаражу та вбиральні). Дійсна вартість будинку згідно висновку станом на 19.01.2019 року становить 426\~300,00 грн. Відповідно до висновку № 115/09-2019 дійсна вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд в технічному стані та з системами інженерного забезпечення, як зазначено в технічному описі конструктивних елементів будинку, визначення зносу, станом на 28.08.2006 року на рівні оздоблення приміщень житлового будинку станом на дату проведення дослідження складає 338\~300,00 грн. Виконання робіт у період спільного проживання є підтвердженим дослідженими висновками експертів, поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] .. [PERSON] , які повідомили про відповідні обставини. Верховний Суд у своїх постановах (зокрема від 18\~червня 2018\~року по\~справі №\~711/5108/17)неодноразово звертав увагу, що тлумачення\~статті 60 СК України\~свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідачем не спростовано фактичне придбання будівельних матеріалів та виконання робіт по переоснащенню будинку, зведенню інших споруд під час спільного проживання, а тому вищенаведені обставини суд вважає підтвердженими. Вирішуючи питання про можливість визнання об`єкта - житлового будинку із господарськими спорудами та огорожею, об`єктом права спільної сумісної власності, суд виходить з показників грошової та трудової участі сторін у поліпшенні майна, його вартості до проведених змін та після, вартості використаних матеріалів та виконаних робіт, їх обсягу, значення проведеного по відношенню до об`єкта нерухомості за фактом суттєвого зростання у ціні або іншої зміни або заміщення, яке може призвести до нівелювання та обмеження обсягу прав відповідача як власника майна з одночасним набуттям відповідних прав іншим з подружжя. Суд зауважує, що виконані роботи хоча і є суттєвими за грошовим виразом, фактично направлені на поліпшення побутових якостей та більш зручне улаштування існуючого нерухомого майна. За своїм змістом вони не свідчать про таке перетворення, коли право власності відповідача як гарантованого ст. 41 Конституції України інституту може стати не лише меншим або порівняльним за грошовим виразом, а вимагає необхідного втручання на його обмеження з метою збереження балансу інтересів. У виниклому спорі баланс інтересів, які полягають, з одного боку, в намірі позивача отримати матеріальну компенсації внаслідок участі в ремонтних та будівельних роботах відносно майна, де особа фактично не проживає та не виявляє інтересу до такого проживання, та з іншого, у потребі відповідача зберегти виникле до періоду спільного проживання із позивачем право на майно, яке сприймається особою своїм, не може досягтись обмеженням права власності. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року справі № 214/6174/15-ц зазначила, що істотність збільшення вартості майна підлягає\~з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що\~\~первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла,\~\~тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Відповідно до «Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд», затвердженого Наказом ДержжитлокомунгоспуУкраїнивід 10.08.2004 № 150 до капітального ремонту відносяться роботи з: заміни обличкування фасадів ; улаштування теплоізоляції фасадів; перестилання чистих підлог з вирівнюванням лагів та додаванням нового матеріалу; ремонт м`якої, шиферної, металевої та інших покрівель з використанням нових матеріалів або суцільна заміна їх іншими матеріалами. Виконання капітального ремонту у спірному майні, на думку суду, не призвело до знецінення первісно існуючого майна до такого ступеню, коли попередній стан виявляє несуттєвість у порівнянні із досягнутим результатом. Внаслідок проведених ремонтних робіт вартість будинку не є істотно зміненою. Із системного\~\~аналізу норм статей\~57,\~60,\~63,\~66-68,70 СК України\~вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними. Ці вимоги застосовуються і у разі,\~\~якщо особиста приватна власність одного з подружжя зазнала перетворень і збільшилась у вартості, однак таке збільшення не було істотним, то інший з подружжя, не власник, має право на S частину збільшення вартості такого майна, якщо воно пов`язане з вкладенням у об`єкт особистої приватної власності спільних коштів подружжя\~\~за час шлюбу. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд відмовляє у задоволені вимог про визнання житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності. За положеннями ст.ст. 139, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані із проведенням експертизи, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 2000,00 грн. З приводу вимоги представника позивача про стягнення з відповідача сплачених сум судового збору при поданні заяви про забезпечення позову, забезпечення доказів, суд зазначає, що позивач є особою з інвалідністю 1 групи, є звільненою від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно з\~п.1\~ч.1\~ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» \~сплачена сума\~судового збору\~повертається за\~клопотанням особи,\~яка його\~сплатила за\~ухвалою суду\~в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на будь-якій стадії судового процесу, внесена сума грошових коштів вважається сплаченою в більшому розмірі та підлягає поверненню за клопотанням сторони за ухвалою суду.

Outcome: partial