Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 11.03.2013 року з відповідача на користь неї стягуються аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 17.12.2012 року і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , в подальшому в розмірі 500,00 грн. щомісячно до 27.03.2025 року. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дітей, з моменту ухвалення рішення розмір витрат на дітей значно зріс, діти потребують постійного догляду, профілактичного лікування, додаткових вітамінів, одягу, харчування, відвідуванням місць дозвілля, гуртків, на даний час відповідач має заборгованість за попереднім рішенням суду у розмірі 79000,00 грн., на підставі чого просить суд стягнути на користь неї з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 5000,00 грн. щомісячно на обох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивач не з`явилася, проте її представник надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги не визнає повному обсязі, так як надає матеріальну допомогу на тримання дітей по мірі своєї можливості. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 11.03.2013 року з відповідача на користь неї стягуються аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 17.12.2012 року і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , в в подальшому в розмірі 500,00 грн. щомісячно до 27.03.2025 року, що підтверджується копією рішення. Відповідно до довідки з сільської ради про склад сім`ї, діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю, тобто позивачем. Відповідно до листа з Роздільнянського МРВ ДВС ГТУЮ в Одеській області, станом на 30.06.2019 року відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 79000,00 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для часткового задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п.23Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, відповідно дост.192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням суду або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У зв`язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров`я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов`язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення. Якщо розмір аліментів було визначено за рішенням суду, заінтересована особа вправі звернутися з позовом до суду про його збільшення або зменшення. У разі задоволення позову аліменти на дитину у зміненому розмірі будуть стягуватися від дня набрання чинності рішення суду, а не від дня пред`явлення позову. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів мати дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (правова позиція ВСУ від 05.02.2014 по справі № 6-143цс13, реєстраційний № судового рішення у ЄДРСР 37401891). Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, зазначено, що дитина, в наслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 18 Конвенції зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Суд вважає, що дійсно з моменту прийняття судового рішення про стягнення аліментів значно збільшились ціни на продовольчі та промислові товари, на комунальні послуги, а також інші послуги. В зв`язку з чим, з урахуванням інтересів дитини, розмір аліментів повинний бути збільшений. Зміна розміру аліментів, повинна бути здійснена з дня набранням рішенням законної сили, , що відповідає п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 р. № 3, отже в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.(ч.1 ст.76 ЦПК України). Згідно із ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1300,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дітьми повноліття. При визначені даного розміру аліментів суд виходив з того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків та зважаючи на встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також ту обставину, що позивачем не було надано доказів на обґрунтування заявленої суми до стягнення, а відповідач в свою чергу не надав доказів надання дітям матеріальної допомоги у добровільному порядку. З ч.6 ст.141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли(держави). Враховуючи те, що позивач сплатила судовий збір за подання позовної заяви, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 840,80 грн. з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial