Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом уточнивши який просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, та стягнути на його, [PERSON] користь 207783 грн. 04 коп. поворотної фінансової допомоги, одержаної за договорами №1 від 09.01.2008 року, №2 від 12.01.2009 року, №3 від 12.01.2010 року, №4 від 11.01.2011 року, №5 від 01.04.2011 року, №6 від 01.07.2011 року, стягненні 116587 грн. 20 коп. коштів витрачених позивачем під час вчинення дій в інтересах відповідача, та стягненні 27296 грн. 30 коп. безпідставно збережених підприємством за рахунок позивача коштів. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він, [PERSON], в період з 20 травня 2008 року по 23 липня 2013 року працював на посаді директора даного підприємства. За період його роботи на даному підприємстві для організації нормального функціонування підприємства на підставі Договорів про надання поворотної фінансової допомоги № 1 від 09.01.2008 року, № 2 від 12.01.2009 року, № 3 від 12.01.2010р., № 4 від 11.01.2011 р., № 5 від 01.04.2011р., № 6 від 01.07.2012 року, ним неодноразово вносились до каси підприємства грошові кошти на покриття поточних витрат на виплату заробітної плати, сплату податків, та обов'язкових платежів, оплату сировини та матеріалів. Факт внесення ним даних коштів підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів за період з 10.10.2008 року по 21.09.2011 року. Вважає, що вказані договори про надання поворотної фінансової допомоги є нікчемними в силу вимог ч.2 ст. 215 ЦК України у зв'язку із порушенням при їх укладенні норм ч.3 ст. 238 ЦК України. А відповідно до ч.2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Крім того під час роботи на посаді директора зазначеного підприємства він неодноразово придбавав в інтересах підприємства різний товар, оплачував послуги, про що ним до бухгалтерії підприємства були подані відповідні звіти про використання даних коштів, квитанції та чеки на загальну суму 116 587 гривень 20 копійок. Даний факт підтверджується копіями звітів про використання коштів за період з 11.08.2008р. по 20.09.2010 р., та довідкою №37 від 03.11.2011 року. (а/с 21-52) Також, у період з 01.11.2011 року по 23.07.2013 року на підставі усної домовленості, ним до каси підприємства вносились грошові кошти з цільовим призначенням «поворотна фінансова допомога». Факт внесення ним даних коштів також підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів за період з 20 липня 2012 року по 23 липня 2013 року. В установлений вищевказаними договорами строк та на момент його звільнення із займаної посади, а саме 23 липня 2013 року, одержана підприємством: фінансова допомога в повному обсязі не повернена. Сума коштів, що підлягає поверненню на підставі вимог ст. 1212 ЦК України, як безпідставно збережені відповідачем згідно довідки №16 від 01.06.2013 року становить 25402 грн. 19 коп.. Крім того ним внесено відповідно до прибуткового касового ордеру №15 від 22.07.2013 суму - 434 грн. 12 коп. та відповідно прибуткового касового ордеру №16 від 23.07.2013 року суму - 1459 грн. 99 коп. Загальна сума коштів що підлягає поверненню йому на підставі вимог ст. 1212 ЦК України, як безпідставно збережені відповідачем становить 27296 грн. 30 коп. Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала та пояснила, що позивач перебував на посаді директора ПП «Карпатресурс» 2008-2013 роки, між ним та підприємством укладалися неодноразово договори поворотної фінансової допомоги. (а/с 9, 11, 13, 15, 17) Позивач [PERSON] вносив через касу підприємства, і касова операція заповнялася із заповненням прибуткових касових ордерів. (а/с 53-68). Ці договори поворотної фінансової суперечить ч.3 ст. 238 ЦК України, оскільки вони вчинені представником з самим собою в якості позикодавця. Відповідно до ч.2 ст. 215 ці договори є нікчемними. Просить застосувати наслідки нікчемного правочину. По другій вимозі представник позивача пояснила, що у період з 2008 по 2013 роки позивач неодноразово здійснював придбання матеріальних цінностей за власні кошти, дошки, послуги зв'язку та електроенергії. Підприємство мало повернути йому ці кошти видавши при цьому прибутковий касовий ордер. Всього позивачем витрачено 142639 грн. 54 коп. частину повернуто а тому згідно довідки №37 (а/с 8) 116587 грн. 20 коп. Ця сума зазначена також у висновку експерта (а/с 160). Оскільки позивач був у трудових відносинах з відповідачем, то відповідно до ст. 1160 ЦК України має право на відшкодування, якщо витрати були виправдані. Оскільки кошти пішли на забезпечення виду діяльності то їх можливо відшкодувати. Твердження представників відповідача про те, що позивач не повідомив про витрати спростовується поданими звітами (а/с 21-52) Що не було зборів, то згідно статуту підприємства директор здійснює без доручення, і в його повноваження входить в тому числі і укладання договорів, і не передбачено що директор повинен повідомляти збори про здійснення поточних господарських витрат. Директор у відповідності до п.5.5 має право розпоряджатися усім майном. Що стосується протоколу зборів (а/с 119 т.2) від 18 лютого 2010 року з приводу зобов'язання позивача надати повну фінансову звітність станом на 01.01.2010 року то він не подав тому, що тодішній головний бухгалтер [PERSON] не виконав його наказ з приводу підготовки фінансового звіту і не надав йому його. Доказу того, що такий наказ виносився немає. Питання про звільнення бухгалтера на рішення загальних зборів ним не виносилось. Вона не може говорити що витрати не були виправдані, однак не може навести докази, які б виправдовували обставини їх внесення. На час подання звітів при надходженні коштів вони витрачалися на зарплату і податки, а тому не зважаючи на наявність коштів потрібні були кошти на інші виробничі потреби. По третій вимозі, коли закінчилась дія договорів позивач вніс кошти до каси підприємства, однак договорів про надання поворотної фінансової допомоги укладено не було. Однак дані кошти на підставі ст. 1212 ЦК України підприємство безпідставно зберегло у себе. У грудні 2012 року шляхом зміни способу виконання частина майна ПП передана [PERSON] в рахунок погашення боргу. Станом на 01.06.2013 року довідка про заборгованість з врахування погашення попереднього боргу.(а/с 89 т.2) Обґрунтованість потреби здійснення витрат підтверджується необхідністю придбання сировини, оплети за послуги. Доцільність використання і куди вони були спрямовані експерт дав запит про необхідність надання документів, однак підприємством документів надано не було, а тому експерт не відповів. Вважає, що кошти було витрачені на господарські потреби. Обмежень директору не встановлено статутом. Доказами внесення коштів на суму 27296 грн. 30 коп. є довідка №16 від 01.06.2013 року. На суму 25402 грн. 19 коп. та прибуткові касові ордера т.1 а/с 85-86. Представники відповідача позовних вимог не визнали, та пояснили, що по першій вимозі договори поворотної фінансової між пп «Карпатресурс» та [PERSON] є не нікчемними а оспорювані, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом. Якщо правочини не порушують публічний характер то правочини є оспорювані. Вина не встановлена, а тому дані правочини не порушують публічний порядок, він виконувався, а тому є оспорюваний а не нікчемний. По другій вимозі представники відповідача пояснили, що спір має вирішуватися у відповідності до ст.ст. 1158, 1160 ЦК України, але якщо без доручення має право вимагати якщо вони були виправдані обставинами. Ці витрати не оприбутковувались, їх здійснювати не було потреби. У відповідності до ст. 1160 ч.2 якщо особа не повідомила то не має права вимагати. У відповідності до п. 5.1 Статуту підприємства загальні збори вищий орган. (т2 а/с 126) Директор згідно п.5.5 Статуту мав діяти відповідно до затверджених загальними зборами планів, яких не було. Всупереч п. 5.6 Статуту не подавав письмовий звіт. Не погоджував залучення коштів і не повідомляв про зроблені витрати що підтверджується протоколом і перепискою. Директор мав повідомляти загальні збори про залучення коштів та витрати. Згідно актів а/с 219-221 первинні документи були знищені самим позивачем. Крім того якщо кошти було внесено, то не в інтересах підприємства. Директор мав повідомляти загальні збори про залучення коштів при першій нагоді. Поданий позивачем звіт про використання коштів (т.1 а/с 21-52) було подано в бухгалтерію а не загальним зборам, як би мало бути відповідно до п. 5.2 Статуту. Протокол загальних зборів №1 від 18 лютого 2010 року (т.2 а/с 119) по другому питанню фінансова звітність станом на 01.01.2010 року в друге порядок денний включено питання отримати повну фінансову звітність - зобов'язали позивача подати звітність. Що були кошти на рахунку і безпідставно оплачувалося за електроенергію підтверджується тим, що (т.2 а/с 87 п.30) оплачено за електроенергію 8672 грн. 96 коп., які згідно видаткового касового ордеру в той же день повернуто. Довідка з банківської установи, виписка за особовим рахунком свідчать що потреб для залучення додаткових коштів не було, підприємство з коштів які були на рахунках свідчать про те, що підприємство могло оплачувати усі необхідні платежі. Частина коштів по п. 2 було повернуто самим же директором. По третій вимозі про стягнення 27296 грн. представники відповідача пояснили, що22500 грн. внесено і зразу оплачено за електроенергію, що свідчить про відсутність збереження коштів без достатньої правової підстави. Кошти які підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру а/с 84, 85 повинні розглядатися в чистині вимог про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів (як перша вимога) а не як безпідставно збережені кошти (ст.1212 ЦК України) Свідок [PERSON] пояснила, що вона з 2010 року по травень 2012 року працювала на ПП «Карпатресурс» бухгалтером, поворотної фінансова допомога відображається в додатку інші доходи податкової декларації податку на прибуток. Директор вносив фінансову допомогу інколи через касу, інколи на рахунок. Коли в касу то оформлялося ордером, а коли на рахунок, то було видно по виписці. На виконання ухвали про зміну способу виконання підприємство передало майно позивачу і відобразило про це у звітності та довідці, що заборгованість погашена. У податковій звітності контрагент не зазначається. Вносились кошти і як підприємцем так і фізичною особою. У довідці про заборгованість ввійшли кошти сплачені паламарчуком як фізичною особою, так і як приватний підприємець. Заслухавши пояснення представника позивача, та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON], в період з 20 травня 2008 року по 23 липня 2013 року працював на посаді директора ПП «Карпатресурс», чого не заперечують представники позивача. За період його роботи на даному підприємстві на підставі Договорів про надання поворотної фінансової допомоги № 1 від 09.01.2008 року, № 2 від 12.01.2009 року, № 3 від 12.01.2010р., № 4 від 11.01.2011 р., № 5 від 01.04.2011р., № 6 від 01.07.2012 року, (т.1 а/с 9-20) вніс до каси підприємства грошові кошти. Факт внесення ним даних коштів підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів за період з 10.10.2008 року по 21.09.2011 року. (т.1 а/с 53-68) Суд вважає, що по вказаній вимозі позивача про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення з ПП «Карпатресурс» на користь [PERSON] 207783 грн. 04 коп. поворотної фінансової допомоги, одержаної за вище наведеними договорами слід відмовити, оскільки ці договори не є нікчемними, а позивач не заявляє вимоги про визнання їх недійсними. Крім того під час роботи на посаді директора ПП «Карпатресурс» [PERSON] неодноразово придбавав в інтересах підприємства різний товар, оплачував послуги, що підтверджується відповідними звіти про використання даних коштів, квитанції та чеки на загальну суму 116 587 гривень 20 копійок. Даний факт підтверджується копіями звітів про використання коштів (т.1 а/с 21-52) за період з 11.08.2008р. по 20.09.2010 р., та довідкою №37 від 03.11.2011 року.(т.1 а/с 8) Суд вважає, що позивачу необхідно відмовити у задоволенні вимоги простягненні 116587 грн. 20 коп. коштів витрачених позивачем під час вчинення дій в інтересах відповідача, оскільки позивачем не надано доказів того, що витрати вчинені ним були виправдані обставинами, так як згідно виписки за особовим рахунком (т.3 а/с 184) у позивача на рахунках були кошти. Представник позивача пояснила, що не може навести докази, які б виправдовували обставини внесення коштів позивачем. Крім того ці дії позивача не були схвалені другою особою, про що заявляють представники відповідача, а позивачем не надано доказів протилежного. У задоволенні вимоги про стягнення 27296 грн. 30 коп. безпідставно збережених підприємством за рахунок позивача коштів з підстав ст. 1221 ЦК України також необхідно відмовити, оскільки письмові докази про внесення даних коштів є фактично доказом договірних зобов'язань, та не свідчать про їх безпідставне збереження. ( т.2 а/с 89, т. 3 а/с 104, т.3 а/с 186) На підставі наведеного, суд вважає, що взадоволенні позовної заяви необхідно відмовити.

Outcome: dismissed