Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

позивач звернувся з позовом, який уточний у подальшому, про визнання незаконним наказу відповідача, від 22.02.2016 № 58-К щодо його звільнення, поновлення його на роботі на посаді заступника директора з соціальних питань та Євро -2012 Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України (далі по тексту Львівськи й РСП Украерорух») з 22.02.2016, стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який згідно з поданим ним до суду розрахунком за період з 23.02.2016 дня, наступного після його звільнення по 04.10.2016 дня розгляду справи по суті у суді становить 185076,23 грн., одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 86\~963,36 грн. матеріального заохочення у розмірі 27\~952,50 грн. і моральної шкоди у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на невиконання відповідачем однієї з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату це обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, що передбачено ч.2 ст.40 і ч.3 ст.49-2 КЗпП України. Його як інваліда третьої групи загального захворювання звільнено за ініціативою відповідача всупереч Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Йому не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, що передбачено програмою соціального захисту колективного договору на 2016 рік, і матеріальне заохочення згідно з наказом відповідача від 24.12.2015 № 172 /О. Щодо відшкодування моральної шкоди позивач виходить з того, що протиправна поведінка відповідача негативно вплинула на його фізичний та психологічний стан, що призвело до погіршення його здоровя і як наслідок тривале перебування на лікуванні. Завдану матеріальну шкоду позивач оцінює з огляду на неправомірність дій відповідача, приниження його ділової репутації, душевні страждання, повязані з протиправною поведінкою відповідача. В судовому засіданні позивач за його згодою на підставі ст. 62 ЦПК України допитаний як свідок дав пояснення про обставини про обставини, що обґрунтовують його вимоги до відповідача, мають значення для вирішення справи і є аналогічні, викладеним у позовній заяві уточненням, просить суд заявлені ним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлений позов, просить суд вимоги позивача задовольнити повністю. В судовому засіданні представник відповідача адвокат [PERSON] проти позову заперечила, подала до суду заперечення, покликавшись на незаконність вимог позивача, їх необґрунтованість. Зокрема вказала на те, що відповідно до ст. 64 ГК України відповідач самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Посаду заступника директора з соціальних питань та Євро 2012 Львівського РСП Украероруху виведено з штатного розпису шляхом її скорочення з 10.02.2015 наказом від 24.11.2014 № 430/к «Про скорочення чисельності (штату) працівників Львівського РСП Украероруху». Зі змістом даного наказу позивача ознайомлено 24.11.2014. Одночасно позивача попереджено про наступне його вивільнення і надано йому для ознайомлення перелік вакантних посад станом на 24.11.2014, які пропонуються для його працевлаштування у відповідача. У подальшому відповідач інформував позивача про наявність у нього вакантних посад станом на 15.12.2014, 16.11.2015 і у день його звільнення 22.02.2016. Вважає, що відповідач вжив усі можливі заходи для переведення позивача за його згодою на іншу роботу, а тому не вбачає порушення трудового законодавства при його звільненні з посади заступника директора з соціальних питань та Євро -2012 Львівського РСП Украероруху» у звязку із скороченням цієї посади. Щодо положень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», то відповідач не допустив їх порушень. Позивачеві не виплачено одноразової грошової допомоги у розмірі 86\~963,36 грн. у звязку з безпідставністю та згідно з рішенням комісії з питань програми соціального захисту працівників Львівського РСП Украероруху (протокол № 4 від 02.03.2016). Що стосується відшкодування моральної шкоди вважає, що ні позивач, ні його представник не надали суду доказів заподіяння такої шкоди. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності, юридичної оцінки обставин справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, що були досліджені в судовому засіданні, суд встановив в такі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. На підставі наказу Міністерства інфраструктури України від 24.05.2011 № 29-О «Про звільнення [PERSON] позивача 24.05.2011 звільнено з посади генерального директора Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» і відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України переведено для подальшої роботи до відповідача. Між сторонами 25.05.2011 був укладений на невизначений строк трудовий договір, згідно якого позивач працював на посаді заступника директора з соціальних питань та Євро 2012 Львівського РСП Украероруху (наказ від 27.05.2012 № 206 /к). Звільнено позивача з посади заступника директора з соціальних питань та Євро -2012 Львівського РСП Украероруху 22.02.2016 на підставі п.1ч.1ст.40 КЗпП Українти у звязку із скороченням чисельності (штату) працівників, зокрема посади заступника директора з соціальних питань та Євро 2012 Львівського РСП Украероруху (наказ від 22.02.2016 № 58/к). Вказані обставини знайшли своє підтвердження відповідними записами до трудової книжки позивача [PERSON] (серія БТ 1 № 2358136). На підставі штатного розпису Львівського РСП Украероруху від 10.11.2014 № 7.1.12-1, затвердженого в.о.директора відповідача і яким виключено з 10.02.2015 штатну одиницю заступника директора з соціальних питань та Євро 2012, наказом від 24.11.2014 № 430/к « Про скорочення чисельності (штату) працівників Львівського РСП Украероруху» скорочено [PERSON] заступника директора з соціальних питань та Євро 2012. З цим наказом 24.11.2014 було ознайомлено позивача і одночасно попереджено про наступне його звільнення (не раніше 24.01.2015) згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Із записів трудової книжки позивача (п.19 і п.20) випливає, що його двічі 23.11.2015 і 06.01.2016) було звільнено з роботи. Згодом ці записи анульовано. Наказом від 22.02.2016 № 58/к позивача звільнено з посади заступника директора з соціальних питань та Євро 2012 Львівського РСП Украероруху 22.02.2016. Незважаючи на безумовне право відповідача, надане йому ч.3 ст. 64 ГК України, на самостійне визначення своєї організаційної структури, чисельності працівників і штатного розпису, що не є предметом судового розгляду, процедура звільнення позивача у звязку із скороченням чисельності (штату) працівників має чітко відповідати вимогам законодавства про працю, а тому підлягає зясуванню судом. Виходячи з вимог трудового законодавства та змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення працівника у звязку із скороченням чисельності (штату) працівників має вважатися правомірним тільки з наступних умов: 1) скорочення чисельності або штату працівників дійсно має місце і 2) роботодавець дотримався норм законодавства щодо вивільнення працівників, відповідні дії належним чином задокументовані. Відповідно до п. 1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником уповноваженим ним органом у вигляді скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. (ч.2 ст.40 КЗпП України) Частинами першою і третьою статті 49-2 КЗпП України визначено порядок вивільнення працівників. Згідно яких про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці і одночасно з попередженням про звільнення працівникові пропонується інша робота на тому ж підприємстві. У п.2.1. розділу 2 Програма соціального захисту (додаток № 17), яка є невідємною частиною колективного договору на 2016 рік, укладеного між адміністрацією відповідача та профспілками, зазначено, що працівнику, який не може перебувати на займаній посаді, пропонується всі наявні в підприємстві вакантні посади з урахуванням факторів (п.п.2.1.1.0. В першу чергу пропонується вакантні посади за місцем проживання. Якщо такі посади відсутні, працівникові пропонується робота в регіональних структурних підрозділах підприємства, розташованих в інших адміністративно-територіальних одиницях (п.п.2.1.2.). Якщо працівник дає згоду на переведення на роботу в іншу місцевість, йому надається відповідні пільги та компенсації, передбачені законодавством України та колективним договором (п.п.2.1.3). Відповідно до ст.18 КЗпП України і ч.1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обовязковим для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Належним виконанням вимог ч.2 ст.40 , ч.3 ст.49-2 КЗпП України, положень колективного договору щодо працевлаштування позивача вважається, якщо власник або уповноважений ним орган запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну, чи іншу вакантну роботу, яку позивач може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. незалежно від того, в якому структурному підрозділі позивач, який підлягав вивільненню, працював. Так , як обовязок по працевлаштуванню позивача покладався на власника або уповноважений ним орган з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган є таким, що виконав цей обовязок, якщо позивачу були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Такі висновки містяться у правових позиціях Верховного Суду України, викладених у постановах від 01.04.2015 у справі № 6-40 цс 15 і від 01.07.2015 у справі 6-491 цс 15, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перехід судових рішень з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Суд встановив, що відповідач наказом від 24.11.2014 № 430/к «Про скорочення чисельності (штату) працівників Львівського РСП Украероруху» скоротив з 10.02.2015 посаду заступника директора з соціальних питань та Євро 2012 Львівського РСП Украероруху, про що належним чином 24.11.2014 довів до відома позивача. Одночасно позивача попереджено про наступне його звільнення з роботи і ознайомлено з [PERSON] вакантних посад в цілому по Украероруху станом на 24.11.2014, в якому вказані вакантні посади лише в регіональних структурних підрозділах відповідача, окрім апарату управління. У Львівському РСП серед вакантних посад значилась посада головного інженера із ЗНС. Позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою від 28.11.2014 (вх. реєстр № 1370) про його переведення з 11.02.2015 на вакантну посаду головного інженера із ЗНС. Не отримавши від відповідача відповіді щодо свого працевлаштування позивач повторно звернувся до нього з письмовою заявою від 01.12.2014 (вх. реєстр №1388), не отримавши відповіді і не цей раз позивач утретє звернувся до відповідача з письмовою заявою від 05.01.2014 (вх. реєстр № 1407) про перехід на вакантну посаду головного інженера із ЗНС. Позивач також просив надати йому інформацію щодо наявності вакантних посад в цілому у відповідача станом на 05.12.2014. Відповідач листом від 05.12.2015 № 15.7.7. 2677 повідомив позивача, що питання його переведення на вакантну посаду головного інженера із ЗНС буде розглянуто на засіданні місцевої кваліфікаційної комісії. Про прийняте рішення буде повідомлено додатково. Щодо звернення позивача про надання йому [PERSON] вакантних посад в цілому по Украероруху станом на 05.12.2014 відповідач не відреагував. Тоді позивач повторно звернувся до відповідача із письмовою заявою від 15.12.2014 (вх. реєстр. № 15.7.-2759) про надання йому [PERSON] вакантних посад в цілому по Украероруху станом на 15.12.2014. Відповідач листом від 16.12.2014 № 15.7.8. 2773 надіслав позивачу [PERSON] вакантних посад в цілому по підприємству станом на 15.12.2014, в якому значились вакантною посада головного інженера із ЗНС. Згодом відповідач листом від 22.12.2014 № 15.7.8. 2815 повідомив позивача, що згідно із зміною у штатному розписі від 15.12.2014 № 7.1.12.- 1 вакантну посаду головного інженера із ЗНС виключено з штатного розпису. Тому переведення позивача на цю посаду з 11.02.2015 не вбачається можливим. Відповідач листом від 30.12.2014 № 15.7.7.- 2838 запропонував позивачу вакантну посаду начальника Рівненської служби ОПР, яка входить до складу Львівського РСП. Позивач згодом не дав, т.я. у той час по стану здоровя не міг змінити місце праці і проживання, підтверджується призначенням йому МСЕК третьої групи інвалідності загального захворювання, поясненнями в запереченні проти позову, поданого до суду 26.05.2016. Відповідач 16.11.2015 ознайомив позивача з [PERSON] вакантних посад по регіональних структурних підрозділах, у тому числі уперше в апараті управління відповідача станом на 02.11.2015. Останній раз відповідач ознайомив позивача з [PERSON] вакантних посад регіональних структурних підрозділах, у т.ч. в апараті управління, станом на 22.02.2016 в день його звільнення. У листі від 22.02.2016 № 6.3.3. 415 відповідач вказав, що вразі відсутності на підприємстві вакантних посад за кваліфікаційним рівнем позивача, останньому пропонується скористатись можливістю перекваліфікації з метою працевлаштування на підприємстві на інші вакантні посади. Позивач звернувся до відповідача із письмовими заявами від 22.02.2016 (вх. реєстр № 177), про згоду перейти на посаду заступника директора відповідача з операційних питань і від 22.02.2016 (вх. реєстр № 182) про згоду перейти на посаду заступника директора відповідача з виробництва. В заяві від 22.02.2016 (вх. реєстр № 183) позивач інформував про згоду на перекваліфікацію у звязку з переходом на обрані ним вищевказані вакантні посади. Крім того, позивач повторно просив надати йому для ознайомлення копії посадових інструкцій заступників директора відповідача з операційних питань і з виробництва. У п.3 звернення від 23.02.2016, надісланого поштою рекомендованим листом, позивач утретє просив надати йому копії посадових інструкцій заступників директора відповідача з операційних питань і виробництва, в яких визначено кваліфікаційні вимоги. Натомість відповідач листом від 22.02.2016 № 6.3.3.- 420 запропонував позивачу вакантні посади, на які той може претендувати відповідно до кваліфікаційних вимог: експедитора (0,25 посадового окладу), техніка з матеріально технічного постачання 2 категорії ( 0,25 посадового окладу) і комірника відділу забезпечення виробництва «Укравіасервіс» Листом від 22.02.2016 № 6.3.3. 417 відповідач повідомив позивача, що його заяви про переведення на посаду заступника директора з операційних питань не підлягає задоволенню, у звязку із невідповідністю кваліфікаційним вимогам. У листі від 03.03.2016 № 6.3.3.-533 відповідач відповів позивачу, що за копіями посадових інструкцій заступника директора з операційних питань і з виробництва йому необхідно звернутись безпосередньо до керівництва Украероруху у м.Києві, так як вказані посади передбачені штатним розписом апарату управління підприємства. Що стосується вакантної посади заступника директора з виробництва, то відповідач листом від 29.02.2016 № 6.3.3. 483 (після звільнення) повідомив, що дана посада є вакантною до 18.03.2016. Переведення було б можливе виключно на умовах строкового трудового договору за погодженням сторін. Заяви позивача на це немає. Незважаючи на приписи ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо обовязку відповідача запропонувати позивачу всі інші вакантні посади (іншу роботу), які зявилися на підприємстві з дня попередження про вивільнення і які існували на день звільнення незалежно від того, в якому структурному підрозділі працював позивач, з його пояснень, допитаного як свідок, вбачається, що в апарат управління, починаючи з 24.11.2014 і до кінця 2014 року, було прийнято на вакантні посади: [PERSON] 24.11.2014 на посаду заступника начальника відділу охорони та захисту АУП, [PERSON] 24.11.2014 на посаду начальника служби організації виробництва авіакомпанії, [PERSON] 25.11.2014 на посаду провідного інженера відділу охорони АУП, [PERSON] 03.12.2014 на посаду провідного інженера відділу охорони АУП, [PERSON] 05.12.2014 на посаду інженера І категорії відділу служби безпеки АУП тощо. Вказані вакантні посади позивачу не пропонувались. Відповідач заперечуючи проти позову, не надав суду належні та допустимі докази, які спростовували б наведені позивачем факти прийняття на вакантні посади нових працівників, а також обєктивної неможливості виконання відповідачем свого обовязку перед позивачем щодо його працевлаштування і, відповідно, обєктивної потреби розірвання трудового договору з позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог ї заперечень. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов є підставним иа підлягає до задоволення.

Outcome: approved