Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 08.10.1994 виконкомом Костянтинівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис №11. В позові позивач вказує, що вони мають двоє повнолітніх дітей. Причиною розпаду сім'ї позивач вказує на те, що їх спільне життя із відповідачем не склалось, у зв'язку із чим три роки тому вони припинили спільне проживання, за цей час вони стали зовсім чужими людьми, спільного господарства не ведуть, а тому збереження шлюбу суперечить її інтересам, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилась, проте надала суду заяву, в якій просить суд позов задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи оповіщеним про день та час розгляду справи за адресою зареєстрованою у встановленому законом порядку місця проживання, однак судовий виклик повернувся за не запитом, утім за приписами п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, він вважається таким, що судову повістку отримав. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні, в загальному порядку, на підставі зібраних у справі доказів, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.10.1994, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Їх діти є повнолітніми. Позивач не бажає миритись, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, вказуючи, що більш як три роки вони не проживають разом. Відповідач на пропозицію суду зазначену в ухвалі від 04.12.2017 жодних заперечень проти позову не висловив. Правилами ч.4 ст.56 СК України, передбачено, що примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Зважаючи на те, що шлюб втратив ознаки сім'ї, сторони не виявили наміру на його збереження, суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 105, 110, 112, СК України,

Outcome: approved