Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування вимог позивач зазначила, що відповідач з серпня 2016 року вказаним житловим приміщенням не користується, на даний час позивачу не відоме місце проживання відповідача, перешкод у користуванні житловим приміщенням позивачем не чиниться. Також позивач вказала, що комунальні платежі нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб та оплачуються лише позивачем, реєстрація відповідача в даній квартирі ускладнює також оформлення субсидій на комунальні послуги. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп. 9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судову повістку було направлено за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS], оскільки інше місце проживання відповідача не відоме. Судова повістка повернулась на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному провадженні за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON], яка померла [INFO], на праві приватної власності належала частина будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON], [INFO], є сином померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER]. Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області, місце проживання [PERSON], зареєстроване за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає з позивачем чотири з половиною роки та за весь цей час відповідач [PERSON] там не проживає. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з огляду на відсутність відповідачів за місцем реєстрації понад один рік, та зважаючи, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть На підставі викладеного встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], проте з серпня 2016 року в данному будинку не проживає, чим чинить перешкоди позивачу у користуванні його власністю. Судом не встановлено поважних причин не проживання відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку, що право позивача порушується та підлягає захисту що відповідно до ст.ст. 391, 405 ЦК України є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у зв'язку з його відсутністю за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved