Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про поділ майна подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, в якому зазначив, що 05.10.2005 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. Сторони перебувають у шлюбі, проте з лютого 2016 року вони проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Як на підставу своїх вимог вказував на те, що під час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру [ADDRESS] загальною площею 150,9 кв.м.; машиномісце [ADDRESS] машиномісце [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,244 га, розташована за адресою: [ADDRESS]; транспортний засіб марки «Тойота», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд визнати вказане майно спільною сумісною власністю позивача та відповідача, в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за кожним з подружжя право власності на 1/2 частину [ADDRESS], на 1/2 частину машиномісця [ADDRESS] та [ADDRESS]; на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,244 га, за адресою: [ADDRESS]; та на 1/2 частину транспортного засобу марки «Тойота», д.н.з. [NUMBER]. В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, 05.10.2005 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується Довідкою №841/03-61 від 05.10.2005 року (а.с. 9). За час перебування у шлюбі відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 06.06.2007 року позивач та відповідач придбали квартиру [ADDRESS], право власності зареєстровано за відповідачем, реєстраційне посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №035809 від 13.06.2007 року (а.с. 10, 11). Відповідно до Договору купівлі-продажу машиномісця від 04.04.2007 року позивач та відповідач придбали машиномісце [ADDRESS] у напівпідземному паркінгу у [ADDRESS] (а.с. 12, зворот). Крім того, сторони придбали машиномісце [ADDRESS] у відповідності до Договору купівлі-продажу машиномісця від 04.04.2007 року (а.с. 13, зворот). Із Державного акту на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 07.09.2006 року вбачається, що позивач та відповідач придбали земельну ділянку площею 0,244 га, за адресою: [ADDRESS], право власності зареєстровано за відповідачем (а.с. 14). Згідно Довідки територіального сервісного центу Регіонального сервісного центру у м. Києві МВС України за транспортним засобом «Тойота» д.н.з. [NUMBER] обмеження та заборони щодо відчуження відсутні (а.с. 70). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна відомості про обтяження об'єктів: квартири [ADDRESS], машиномісця [ADDRESS] машиномісця [ADDRESS]; земельної ділянки площею 0,244 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] - відсутні (а.с. 71-75). Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 2 ст.71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Враховуючи те, що спірне майно є об'єктом спільної сумісної власності сторін, суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог. Отже, зважаючи на наведене вище, суд вважає, що позов є правомірним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved