Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] з 06 серпня 2004 року по 05 вересня 2007 року в них народився син [PERSON], [INFO]. Але починаючи з липня 2007 року відповідач з сином не проживає, надала письмову заяву-згоду про проживання сина разом з батьком [PERSON]. В зв'язку з тим, що вона не має коштів на утримання дитини та не має постійного місця проживання. Вихованням та утриманням сина повністю заямається батько- [PERSON] та його дружина - [PERSON] (позивач). Мама хлопчика [PERSON] з 2007 року взагалі не бачила свого сина, проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої допомоги у вихованні сина. В новій родині дитині створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. [PERSON] відвідував дошкільний дитячий заклад №416 в м.Києві, також, дитина з народження наглядається Центральною районною дитячою поліклінікою Голосіївського району. Виходячи з вищевказаного, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON]. Позивач та представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, надала свої письмові заперечення. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час і місце проведення судового засідання судом повідомлялася. Вислухавши пояснення сторін, свідків, думку прокурора, дослідивши докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.15 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам для досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні встановлено, що за домовленістю сторін після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], малолітній [PERSON], [INFO], з 2007 року проживає з батьком [PERSON]. З 20 листопада 2014 року відповідно до вимог Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» [PERSON] призваний для проходження військової служби по мобілізації (а.с.82). Згідно Висновку Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві держаної адміністрації за № 100-1670 від 13 лютого 2015 року, служба вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.48-49). Суд, у відповідності до частини 6 статті 19 СК України не погоджується з висновком № 100-1670 від 13 лютого 2015 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], оскільки він є недостатньо обґрунтованим. З'ясувавши у судовому засіданні повно та всебічно всі обставини справи, суд приходить до висновку, що зазначені обставини неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків по вихованню сина [PERSON] хоча і мали місце, однак не вказують на нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Так, [PERSON], в судовому засіданні надала докази, що вона працює, що підтверджується копією Трудового договору від 01 грудня 2007 року та позитивною характеристикою з місця роботи (а.с.71-73). А також, відповідно до Довідки виконкому Фастівської міської ради Київської області №1162 від 22 грудня 2014 року [PERSON] з 19 жовтня 2007 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], де і проживає по теперішній час (а.с.69). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов від 23 грудня 2014 р. за місцем проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] будинок упорядкований, необхідні умови для проживання створені на задовільному рівні (а.с.20). Відповідач [PERSON] запевнила суд, що бажає спілкуватися з сином, і спілкується з сином при можливості, а також, і син не відмовляється від спілкування з нею. Таким чином, наведені в позовній заяві обставини про ухилення відповідача [PERSON] від виховання неповнолітнього сина та нехтування своїми батьківськими обов'язками, не знайшли свого належного підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, в даному випадку з урахуванням характеру винної поведінки [PERSON], даних про особу, суд вважає, що відсутні всі правові підстави, згідно частини 1 пункту 2 статті 164 Сімейного кодексу України, для позбавлення відповідача батьківських прав. Виходячи з викладеного, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed