Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача та просить постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнеш нею повноліття, поклавши судові витрати на відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2012 року по справі № 1306/4714/2012 р. з відповідача [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 458,50 грн. щомісячно з 25.05.2012 року і до досягнення нею повноліття. Відповідач хоч і не систематично, однак, сплачує аліменти, при цьому, жодної участі у вихованні дитини не приймає, він не цікавиться її життям, інтересами, і після розлучення жодного разу не спілкувався із дочкою. Відповідач вважає, що виховання дитини полягає лише у сплаті ним аліментів. У зв'язку із складним матеріальним становищем вона планувала влаштуватись на роботу, однак оформити дочку в дитсадок не можливо, і тому вона позбавлена змоги піти на роботу. Жодних інших доходів у неї немає, відповідач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, має нерегулярний, мінливий дохід, може сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж визначено рішенням суду, а тому звернулась до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та додатковій заяві про обґрунтування позову, просили суд постановити рішення, яким задоволити даний позов. Одночасно позивач вказала, що їх з відповідачем дитина потребує на утримання значно більше коштів, аліменти, які сплачує відповідач є незначними, останній приховує свої реальні доходи та має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог позивача з підстав викладених у поданому письмовому заперечені та спростуванні на заяву про обґрунтування позову, просили суд відмовити в задоволенні позову позивача. Відповідач додатково повідомив суд, що позивач не надає йому можливості бачитись, спілкуватись з донькою, у зв'язку з чим він звертався з відповідними заявами до міського голови з метою зобов'язання позивача усунути перешкоди в його спілкуванні з дитиною, та визначення порядку участі у вихованні, спілкуванні з дитиною. Вказав, що його матеріальне становище жодним чином не покращилось, він не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн., не відмовляється від утримання своєї дитини і погоджується сплачувати аліменти на її утримання у визначеному раніше судом розмір 458,50 грн. щомісячно. Відзначив і те, що на даний час, він одружився з іншою жінкою, яка є інвалідом третьої групи з дитинства та перебуває на 11-12 тижні вагітності. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника, пояснення відповідача його представника, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами цивільної справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась донька [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про її народження, Серії [NUMBER]. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2012 року з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 458,50 грн. починаючи з 25.05.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Одночасно даним рішенням з відповідача [PERSON] стягуються аліменти в користь позивача [PERSON] в сумі 200 грн. до досягнення дочкою [PERSON] трьох річного віку. Як пояснила в судовому засіданні позивач, розмір аліментів, який їй сплачує відповідач щомісячно на дитину в розмірі 458,50 грн. їй не вистачає, щоб належним чином утримувати їхню дитину. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому перелік обставин, які можуть слугувати підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів є вичерпним. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. В даному конкретному випадку позивач [PERSON], заявляючи позов про збільшення розміру аліментів, виходила із потреб дитини - доньки [PERSON] [INFO], у зв'язку з її дорослішанням, збільшенням витрат на її утримання. Статтею 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із змісту ст. 141 СК України вбачається, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із змісту ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований як фізична особа підприємець, отримує нерегулярний, мінливий та не достатній дохід, що стверджується копією книги № 280 обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці. Згідно розрахунку заборгованості, який виданий старшим державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ Львівської області, вбачається, що за період з 01.12.2013 року по 23.05.2014 року за відповідачем [PERSON] числиться заборгованість по сплаті аліментів в сумі 581,00 грн. відповідно до виконавчого листа № 1306/4714/2012 року, який виданий 16.01.2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області на підставі рішення суду у справі за позовом позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 06.09.2014 року, яка в свою чергу змінила своє дошлюбне прізвище на [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER]. Довідкою № 80 від 21.10.2014 року, яка видана Бориславською жіночою консультацією стверджується те, що [PERSON] (теперішня дружина відповідача) перебуває на обліку з приводу вагітності терміном 11-12 тижнів. Таким чином суд вважає, що позивачка належним чином не обґрунтувала запропонований нею розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на дитину, не довела покращення матеріального стану відповідача, і що останній взмозі сплачувати аліменти в зазначеній нею сумі. На думку суду, раніше визначені аліменти в розмірі 458,50 грн. щомісячно, відповідають інтересам дитини, враховуючи її вік та матеріальні потреби, можливості відповідача, який погоджується на такий розмір аліментів. Крім цього, визначений раніше розмір аліментів відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, покращення його матеріального становища, позивач не позбавлена можливості заявити повторно вимогу про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази повинні бути належними і допустимими; докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях (ст. ст. 57, 58, 59 ЦПК України). Позивачем [PERSON] та її представником не надано доказів у підтвердження правомірності позовних вимог, доказів покращення матеріального стану відповідача [PERSON], які б давали підстави для збільшення розміру отримуваних аліментів. Доводи позивача ґрунтуються на припущеннях щодо приховування відповідачем фактичних доходів. Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] щодо зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід відмовити.

Outcome: dismissed