Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом і просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Обґрунтовує вимоги таким, що з 10.01.2004 року вони з відповідачем перебували у шлюбі в якому у них народились діти [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Дружківського міського суду від 27.05.2014 року шлюб було розірвано та діти залишились проживати з позивачем. З даного часу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та догляду за дітьми, не цікавиться життям та здоров'ям синів, не виявляє бажання піклуватись про них, не надає матеріальної допомоги на їх утримання. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Дружківської міської ради [PERSON] не заперечує проти задоволення позову, та вважає, що в інтересах дітей доцільним буде позбавити батьківських прав відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився двічі, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив ним не подано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ч.2 ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечив проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача [PERSON], малолітніх свідків [PERSON], [PERSON],оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 10 січня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №5 (свідоцтво про шлюб серії І-НО №241736) (а.с.6), від шлюбу мають синів [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія І-НО №397586) (а.с.7) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія І-НО №045421) (а.с.8). Відповідно до рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27.05.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, діти залишилися проживати з матірю (а.с.9). Відповідно до довідки, виданої КП «Комсервіс» від 06.10.2017 року №3255 та акту від 05.10.2017 року, складеного головою Теркома №13, [PERSON] та [PERSON] мешкають разом з матірю (а.с.12, 13). Відповідно до повідомлення Дружківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області №Т-448-14.29/11/21395 від 24.10.2017 року зазначено розрахунок заборгованості по аліментам з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, який складає 14556,78 грн. (а.с.12). Згідно довідок №№282, 283 від 12.10.2017 року та характеристик, підписаних класним керівником та директором школи [PERSON] не брав участь у вихованні синів, не цікавився їх успішністю, школу не відвідував жодного разу, на контакт із класним керівником не виходив. Вихованням хлопців займається мати, приділяє достатньо уваги вихованню синів, бере активну участь у житті класу та у шкільних заходах, регулярно відвідує батьківські збори (а.с.15-16, 17-18). Згідно довідки лікаря педіатра огляд дітей у дитячій поліклініці, лікування та нагляд за дітьми здійснюється під наглядом матері (а.с.14). В судовому засіданні були допитані в якості свідків малолітній [PERSON], [INFO], який повідомив, що з батьком зовсім не бачиться, останній не приймає участі в його житті, вихованні, не турбується про стан його здоровя, фізичний та духовний розвиток, не цікавиться його успіхами, взагалі ухиляється від зустрічей з ним. Аналогічні пояснення надав малолітній [PERSON], [INFO]. З висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 21.12.2017 року №16-3421/1-01 вбачається, що відповідач самоусунувся від виконання обовязків щодо виховання та утримання дітей, у звязку з чим орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.16-17). Відповідно до ч.1 ст.19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п.2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В судому засіданні встановлені докази винної поведінки відповідача, яка свідчить саме про безпідставне ухилення його від виконання своїх батьківських обов'язків. Своєю поведінкою відповідач не забезпечує своїм дітям рівня життя, необхідного для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Характер поведінки відповідача, його особистості та інші конкретні встановлені судом обставини вимагають позбавлення батьківських прав і не свідчать про наявність підстав збереження батьківських прав з відмовою в позові і попередженням відповідача про необхідність зміни її ставлення до виховання дитини, відсутні підстави для надання переваги інтересам відповідача, а не дітям, які саме в цей час, з урахуванням віку, потребують захисту своїх прав. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи, суд вважає захист саме інтересів дітей і стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція за протиправну винну поведінку. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своїх дітей, відповідно до положень ст.169 СК України.

Outcome: approved