Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідач, [PERSON] , 04.02.2013 року приблизно о 17 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем, «Чері Амулет», що належить йому на праві власності, рухаючись в м.Дніпропетровську по вул.Білостоцького з боку Центрального моста в напрямку пров. Білостоцького, на шляху прямування, проявляючи неувагу до дорожньої обстановки і її змін, порушуючи вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, при виникненні небезпеки для руху, а саме пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзжу частину дороги зліва направо за напрямком руху автомобіля, заходів для своєчасного зниження швидкості не прийняв і в районі б.№2 по вул.Білостоцького у місті Дніпропетровську, передньою частиною свого автомобіля скоїв наїзд на позивачку. у результаті наїзду згідно З висновкОМ експерта №1131е від 21.03.2013 року за результатами судово-медичної експертизи [PERSON] були причинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани голови, закритого перелому хірургічної шийки правого плеча, гематоми правого плечового суглобу, закритого перелому седалищної та лонної кісток праворуч, рани правого ліктьового суглобу, саднин верхніх та нижніх кінцівок, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більше як 21 день). Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська по справі 199/5044/13-к (провадження 1-кп/199/166/13) від 20.06.2013 року, [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки, без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши засудженому іспитовий строк 1 рік. На підставі п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України покладено на [PERSON] обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на її користь у рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 15 624,28 грн., моральної шкоди 20 000 грн., а всього 35 624,28 грн. Позивач отримала виконавчий лист, який нею було пред`явлено до виконавчої служби, однак відповідач жодним чином рішення суду не виконував, завдану шкоду не компенсував, внаслідок чого [PERSON] звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська із цивільним позовом про стягнення встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Рішенням суду по справі №199/2713/15ц (провадження 2/199/1669/15) від 16.12.2015 року позов [PERSON] був задоволений, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за невиконання грошового зобов`язання суму інфляції у розмірі 22 549, 06 гривень, три проценти річних 1 929,41 гривень, всього: 24 478, 47 гривень та судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Рішенням суду по справі № 199/5129/18 від 22.11.2018 позов [PERSON] був задоволений, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за невиконання грошового зобов`язання суму інфляції у розмірі 20094,80 гривень, три проценти річних 4578,06 гривень, всього: 24672,86 гривень та судовий збір у розмірі 704,80 гривень. Виконавчі листи також були подані до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального юстиції у Дніпропетровській області, проте рішення суду не виконується, жодного платежу в рахунок виконання рішень суду від відповідача не надходило. Оскільки відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення позивачу всієї суми грошових коштів, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму нарахованого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 18.03.2019 (день набрання законної сили рішення суду по справі № 199/5129/18) по 05.03.2020 в розмірі 1714,48 грн., трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період в розмірі 2492,96 грн., стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних шляхом їм нарахування на основну суму заборгованості за кожен день просрочення починаючи з 06.03.2020 до моменту належнго виконання рішення по данній справі, а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою від 15 квітня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29 вересня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання позивач не з`явилася, в окремо поданій заяві просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають чатсковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тому вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі 199/5044/13-к (провадження 1-кп/199/166/13) від 20.06.2013 року йому призначено покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки, без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши засудженому іспитовий строк 1 рік. На підставі п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України покладено на [PERSON] обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на її користь у рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 15 624,28 грн., моральної шкоди 20 000 грн., а всього 35 624,28 грн. Оскільки відповідач визначену судом матеріальну та моральну шкоду не відшкодував, тому рішенням суду по справі №199/2713/15ц (провадження 2/199/1669/15) від 16.12.2015 року позов [PERSON] було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за невиконання грошового зобов`язання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду від 20.06.2013 року, суму інфляції у розмірі 22 549, 06 гривень, три проценти річних 1 929,41 гривень, всього: 24 478, 47 гривень та судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Рішенням суду по справі № 199/5129/18 від 22.11.2018 позов [PERSON] був задоволений, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за невиконання грошового зобов`язання суму інфляції у розмірі 20094,80 гривень, три проценти річних 4578,06 гривень, всього: 24672,86 гривень та судовий збір у розмірі 704,80 гривень. Виконавчі листи були подані до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального юстиції у Дніпропетровській області, однак рішення суду відповідачем не виконується, грошові кошти за виконавчими документами з боржника не стягувалися. Через відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, а також через те, що здійсненні виконавцем заходи щодо розшуку майна виявились безрезультатними, постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 28.12.2017 року ВП№50638303 виконавчий лист 2/199/1669/15 від 12.02.2016 року було повернуто стягувану. Загальна сума заборгованості, присудженої до стягнення з [PERSON] на користь позивачки становить 85724,01 гривень, з яких: за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20.06.2013 року - 35 624,28 гривень, за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 16.12.2015 року сума інфляційних витрат та 3 відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання - 24 478,47 гривень, сума судового збору - 243,60 гривень, за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 22.11.2018 року сума інфляційних витрат та 3 відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання - 24672,86 гривень, сума судового збору - 704,80 гривень, на теперішній час відповідачем не сплачена. Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору;свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з ст.4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). За ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідальність за порушення грошового зобовязання регламентується ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дослідивши спірні правовідносини та застосовуючи відповідні норми права, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем упродовж періоду, починаючи з березня 2019 року по березень 2020 року, матеріальна та моральна шкода на загальну суму 85724,01 гривень, з яких: за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20.06.2013 року - 35 624,28 гривень, за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 16.12.2015 року сума інфляційних витрат та 3 відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання - 24 478,47 гривень, сума судового збору - 243,60 гривень, за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 22.11.2018 року сума інфляційних витрат та 3 відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання - 24672,86 гривень, сума судового збору - 704,80 гривень, на теперішній час не сплачена, тому за невиконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі ухваленого судом рішення, наступає відповідальність. Суд погоджується із наданим позивачкою розрахунком та вважає стягнути з відповідача на її користь кошти у вигляді інфляційних збитків на суму 1714,48 гривень, що розрахована за формулою [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]; трьох відсотків річних на суму 2492,96 гривень, загальною сумою на 4207,44 гривень, яка підлягає до стягнення з відповідача. Відповідно до ч.10 ст.265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Згідно ч. 11 ст . 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Отже, встановлення подальшого нарахування відсотків або пені є правом, а не обов`язком суду. Оскільки приписи вказаної статті не містять імперативного характеру, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача три проценти річних шляхом їм нарахування на основну суму заборгованості за кожен день просрочення починаючи з 06.03.2020 до моменту належнго виконання рішення, оскільки такі вимоги не обгрунтовані та не конкретні. Враховуючи обставини справи, суд не вбачає підстав для встановлення подальших нарахувань відсотків та пені до виконання рішення суду, оскільки позивач на відповідні приписи законодавства України, що регулюють таке нарахування, не послався. Щодо стягнення судових витрат суд повідомляє наступне. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивач на підтвредження понесених витрат на професійну правничу допомогу надав до суду оригінал квитанції до прибуткового касового ордера № 5 від 05.03.2020, однак в матеріалах справи відсутні договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.), тому такі витрати належними та допустими доказами не підтвердженні. Разом з тим, враховуючи результат розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial