Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 2/5 квартири [ADDRESS], як на частку у спільному майні подружжя та право власності на 3/10 вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що 28 червня 1959 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. 10 липня 1979 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. Розірвання шлюбу мало фіктивний характер і було необхідне для того, щоб позивач мала змогу стати в чергу для отримання квартири. Позивач та [PERSON] продовжили проживати разом, вести спільне господарство, підтримувати притаманні сім'ї відносини і жити разом до смерті [PERSON] в [INFO]. В період перебування в шлюбі з позивачем [PERSON] почав виплачувати пайовий внесок за квартиру [ADDRESS]. Всього за весь час перебування в шлюбі спадкодавець за спільні сімейні кошти сплатив 2793 руб. 66 коп., що підтверджується Довідкою ОСББ «Центральний-1» №36 від 18 жовтня 2017 року. Пайові внески за квартиру [PERSON] сплачував з 1969 року по 1983 роки і сплатив всього 3432 рублі 27 коп. Провівши прості математичні розрахунки, позивач зробила висновок, що в період шлюбу було виплачено більше 81% пайових внесків за квартиру (2793,66*100/3432,27 = 81,4 (заокруглено для зручності розрахунків до 80/100 частки= 4/5). Таким чином, вважає, що більша частина пайового внеску за спірну квартиру була виплачена [PERSON] в період зареєстровано шлюбу з позивачем з 1969 року по 1979 рік, а значно менша частина (всього близько 1/5) в період їх спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1979 по 1983 рік. 16 червня 1991 року між позивачем та [PERSON] було знову укладено шлюб. В 2002 році право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 11 березня 2002 року та довідкою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №1007809 від 23 травня 2017 року. [INFO] [PERSON] помер. За свого життя [PERSON] заповіт не складав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Зважаючи на вказане вище, до складу спадщини входить 2/5 квартири, що є часткою спадкодавця у праві спільної сумісної власності подружжя, та 1/5 квартири, пайові внески за яку були виплачені після розірвання шлюбу між Позивачем та померлим, а всього 3/5 вказаної квартири. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина та онук, відповідач по справі, який має право на спадкування за правом представлення після смерті [INFO] свого батька [PERSON], у порядку ст. 1266 Цивільного кодексу України. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а в січні 2018 року - з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Постановою державного нотаріуса від 29 січня 2018 року Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у зв'язку з неможливістю визначити, яка частка спірної квартири є спільною сумісною власністю подружжя. У зв'язку з чим, позивач вимушена звертатись з вказаним позовом до суду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 28 червня 1959 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується довідкою №366/354 від 16 липня 2003 року, виданою відділом актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції у місті Харкові. 10 липня 1979 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ВЛ №421460, виданим Московським відділом записів актів цивільного стану міста Харкова. В період перебування в шлюбі з Позивачем [PERSON] почав виплачувати пайовий внесок за квартиру [ADDRESS], а саме 29.08.1969 року зроблено перший пайовий внесок в сумі 2793 руб. 66 коп., що підтверджується Довідкою ОСББ «Центральний-1» №36 від 18 жовтня 2017 року. Пайові внески за квартиру [PERSON] сплачував з 1969 року по 1983 роки і сплатив всього 3432 рублі 27 коп. Згідно ч. 1,2 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР в редакції від 20 червня 1969 року, що діяв на момент розірвання шлюбу між позивачем та померлим, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Частиною 2 ст.112 ЦК Української PCP 1963 року було визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. 16 червня 1991 року між позивачем та [PERSON] було знову укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ №302378, виданим Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області. В 2002 році право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №1007809 від 23 травня 2017 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 21 листопада 2016 року. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Таким чином, Позивач та [PERSON] набули права спільної сумісної власності на вищевказану квартиру у 2002 році. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у [INFO] після смерті [PERSON], частки співвласників є рівними якщо інше не передбачено письмовою угодою між ними, то частка позивача, як дружини померлого, у праві спільної сумісної власності на квартиру становить - 1/2. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на іншу 1/2 частку спірної квартири, яка розподіляється між спадкоємцями померлого. За свого життя [PERSON] заповіт не складав. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина та онук (Відповідач), який має право на спадкування за правом представлення після смерті [INFO] свого батька [PERSON], у порядку ст. 1266 Цивільного кодексу України. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а в січні 2018 року - з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Постановою державного нотаріуса від 29 січня 2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку подружжя після смерті її чоловіка. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Визнання права власності на майно через звернення до суду не суперечить чинному законодавству. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Підсумовуючи викладене, позивачем не надано належних та допустимих доказів про виділ їй часток у сумісній власності, а саме 2/5 частки спірної квартири, та чому саме. Не надано доказів, що за нею необхідно визнати 3/10 частки спірної квартири в порядку спадкування за законом, оскільки суд зазначає, що право власності на спірну квартиру померлим було набуто у 2002 році під час шлюбу з позивачем. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed