Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області із вказаною позовною заявою в якій просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 18 березня 1983 року. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Через несумісність характерів, різні погляди на шлюб та сім`ю, у сторін припинились сімейні відносини, вони перестали вести спільне господарство та спільно проживати. Примирення та подальше сімейне життя позивач вважає неможливим, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 18 червня 2021 року справу прийнято до провадження та ухвалено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В ухвалі визначений строк для надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечення. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі зазначила, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ст. 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 18 березня 1983 року, актовий запис № 270, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10 липня 2019 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - « [PERSON] » (а.с. 17). Як зазначає позивач у позовній заяві, вони з відповідачем припинили вести спільне господарство, сімейні відносини між ними припинились остаточно. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між ними. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 110, 112, 115, СК України,

Outcome: approved