Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з названим позовом, посилаючись на те, що їй належить житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS]. Вказаний будинок належить їй на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2011 року. Вказує, що відповідач по справі є її колишньою невісткою. Далі зазначає, що відповідачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином позивача [PERSON]. 27.01.1999 р. позивач зареєструвала у своєму будинку відповідачку [PERSON] Шлюб між сином позивача та відповідачкою розірвано 11 травня 2011 року. З 2008 року відповідач в будинку хоча і зареєстрована, але не проживає, її речей в будинку немає, поштової кореспонденціїї на її ім»я не надходить, комунальні послуги не сплачує. Факт непроживання відповідача та відсутність її речей в будинку підтверджується актом депутата Гоголівської сільської ради про обстеження житлово-побутових умов. Вказує, що відповідач не є членом сім»ї позивача офіційно з травня 2011 року. Будь-яких перешкод відповідачу в корисутванні будинком ні позивач, ні члени її сім»ї не чинили, замок на вхідних дверях не змінювався. Оскільки відповідач без поважних причин не проживає в будинку, то позивач просить визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку на підставі ст. 405 ЦК України. У судове засідання представник позивача адвокат [PERSON] не з»явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов своєї доверительки підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання особи і місце розташування майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачу на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2011 року належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Із свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірвано 11 травня 2011 року (а.с. 7). В довідці про склад сім»ї № 405 від 08.04.2014 р. вказано, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані: позивач -[PERSON] її син - [PERSON], внучка -[PERSON] та відповідач по справі [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов вбачається, що [PERSON] в спірному будинку зареєстрована, але не проживає там з травня 2008 року(а.с. 8). Доказів того, що відповідач не проживає в будинку з поважних причин судом не здобуто. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов»язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов»язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення парва користування житловим приміщенням. У разі порушення права власності, власник у відповідності з вимогами ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй майном, доказів того, що відповідач не проживає в будинку з поважних причин суду не надано, то суд задовольняє позов. На підставі викладеного та

Outcome: approved