Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» [PERSON] щодо блокування грошових коштів в сумі 137800грн. та 2212,79грн. на банківських рахунках відкритих на імя позивача у ПАТ «Банк Михайлівський» та зобовязати його надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) на затвердження інформацію про вкладника [PERSON] стосовно включення її до загального реєстру вкладників цього банку. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки, а саме не отриману вигоду в розмірі 27% річних від суми заблокованих коштів, яка складає 37206грн, та 5000грн в якості відшкодування моральної шкоди. Відповідач заперечень проти позову не надав. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Пояснила суду, що вона стала заручницею ситуації, за якої працівники банку ввели її в оману та спонукали замість укладання договору банківського вкладу (депозиту) укласти фактично договір позики, за яким вона надала ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» позику в розмірі 135800грн. Зазначені кошти разом з процентами за договором позики були повернуті на її особовий банківський рахунок в ПАТ «Банк Михайлівський», але з невідомих причин під час процедури ліквідації банку операції з перерахування коштів від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на її банківський рахунок визнані нікчемними правочинами. В той же час зазначені кошти обліковуються на її банківському рахунку. Отже вона позбавлена можливості повернути свої кошти з банківського рахунку ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок коштів Фонду. Крім того, внаслідок несвоєчасного повернення їй грошових коштів вона зазнала матеріальної шкоди у вигляді втраченої вигоди, тобто доходу який вона могла б отримати за умови передання своїх грошових коштів у користування іншій особі на тих самих умовах, на яких вони були надані ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». До того ж внаслідок тривалих зволікань з виплатою їй грошових коштів з її банківського рахунку їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 5000грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоча був повідомлений належним чином про що свідчить відповідне поштове повідомлення про вручення судового виклику /а.с.56/. Відповідно до ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 28.10.2014р. позивачем було укладено з ПАТ «Банк Михайлівський» договір банківського рахунку на підставі якого на ім'я позивача в банку відкритий поточний рахунок №26200509075302 для зберігання грошей та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства /а.с.11/. Крім того, в цей же день на підставі заяви [PERSON] на її ім'я відкритий картковий рахунок №26200509075301. 26.04.2016р. між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір позики, за яким позивач передала ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» у позику грошові кошти в сумі 135800грн на умовах користування ними на строк не більше 181 дня із щомісячною сплатою процентів в розмірі 33,54% річних, що складає 27% річних після утримання з них податків /а.с.13/. Надання позивачем позики підтверджується платіжним дорученням від 26.04.2016р. /а.с.14/. 12.05.2016р. до договору позики внесено зміни, відповідно до яких сума позика збільшилась до 137800грн /а.с.15/. 19.05.2016р. по банківським рахункам на імя позивача здійснено операції з перерахування коштів від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь [PERSON]: на рахунок 26200509075301 на суму 2212,79грн та 7,38грн, на рахунок 26200509075302 на суму 137800грн та 5000грн. Призначення платежів по таких операціях визначено як оплата процентів та повернення коштів по договорах /а.с.20/. На підставі рішення Правління НБУ від 12 липня 2016р. № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016р. №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку» /а.с.16-18/. Згідно зазначеного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016р. по 12.07.2018р. та призначено відповідну уповноважену особу Фонду на ліквідацію цього банку. З 01.09.2016р. відповідною уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» є [PERSON]. Листом від 19.09.2016р. відповідач повідомив позивача, що переказ коштів здійснений 19.05.2016р. від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь [PERSON] є нікчемним, а тому не створює ніяких правових наслідків /а.с.20/. одночасно позивача повідомлено про те, що вона не включена до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування їх вкладів за рахунок Фонду /а.с.19/. Після цього позивач неодноразово зверталась до Фонду та відповідача з вимогою про включення її до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування своїх вкладів за рахунок коштів Фонду, але її вимоги залишились без виконання /а.с.21-22, 24-25, 26-28, 29, 32/. Оскільки до теперішнього часу кошти, які надійшли на банківські рахунки на імя позивача не повернуті їй та не відшкодовані за рахунок Фонду, то вона звернулась до суду з зазначеним позовом. Отже між сторонами наявний публічно-правовий спір щодо порядку повернення вкладнику грошових коштів з його банківського рахунку під час ліквідації банку та відшкодування шкоди, завданої внаслідок неповернення таких коштів. За наслідками розгляду справи судом закрито провадження в частині вимог до відповідача про визнання його дій неправомірними щодо блокування грошових коштів на банківських рахунках та зобовязання надати Фонду на затвердження інформацію про вкладника [PERSON] стосовно включення її до загального реєстру вкладників цього банку. Отже предметом рішення суду є вирішення вимог про відшкодування шкоди, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що завдана їй шкода полягає в упущеній вигоді та душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок неповернення їй протягом тривалого часу належних їй грошових коштів. Відповідальною особою за завдану шкоду позивач вважає [PERSON], який є ліквідатором ПАТ «Банк Михайлівський». Згідно ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК одними зі способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені статтями 1166, 1167 ЦК. Аналіз змісту зазначених норм свідчить, що фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В даному випадку спір між сторонами виник через те, що під час дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» уповноважена особа Фонду не зарахувала банківські рахунки заявника до сформованого нею переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Судом встановлено, що підставою таких дій стало те, що відповідачем, як уповноваженою особою Фонду, встановлено нікчемність операцій з перерахування грошових коштів на поточні рахунки позивача. В обґрунтування своїх дій відповідач посилався на положення п.7-9 ч.3 ст.38 Закону України від 23.02.2012р. №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон №4452-VI), що вбачається з повідомлення відповідача від 19.09.2016р. /а.с.20/. Беручи до уваги, що внаслідок дій відповідача позивач до теперішнього часу не повернула собі грошові кошти, які мали бути зараховані на її банківський рахунок, то суд вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність порушення її майнових інтересів, що у свою чергу може бути підставою для відшкодування шкоди. Натомість, надаючи оцінку діям відповідача суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.3, ч.1 ст.4, ч.1 ст.26, ч.1, 2, 4 ст.27 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. За змістом ст.12 Закону №4452-VI виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду. Виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. З аналізу викладених норм вбачається, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку наділена повноваженнями щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з урахуванням обставини, передбаченої ч.2 ст.26 Закону №4452-VI. Повноваження уповноваженої особи Фонду передбачені ст.37 Закону №4452-VI. Згідно з частинами першою та другою зазначеної норми Закону уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; 4) повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 6) звертається до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку (ч.2, 3 ст.37 Закону №4452-VI). Відповідно до ч.2 ст.38 Закону №4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав: … 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства (ч.3 ст.38 Закону №4452-VI). На реалізацію наданих законом повноважень відповідачем було виявлено ознаки нікчемності правочинів із здійснення операцій по перерахунку на банківські рахунки на ім'я позивача грошових коштів від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». Саме зазначена обставина унеможливила в подальшому виплату позивачу грошових коштів за рахунок коштів Фонду. Нікчемний правочин є недійсним, а відтак не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК). З наданих позивачем суду довідок про стан її рахунків /а.с.30, 31/ вбачається, що в банку по таким рахункам обліковуються відповідні банківські операції. Проте, враховуючи, що операції з перерахування коштів є нікчемними, то фактичного надходження грошових коштів на такі рахунки не відбулося, а отже грошові кошти за наслідками таких операцій не зараховані на рахунок позивача і не обліковуються як позитивний залишок. В цьому контексті слід звернути увагу, що позивачем всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК не надано суду доказів того, що ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» здійснило фактичне перерахування коштів із своїх рахунків на її рахунки. За таких обставин доводи позивача про протиправність дій з боку відповідача, як тимчасового керівника банку, щодо затримки з повернення на її користь грошових коштів за рахунок Фонду є необґрунтованими, а отже відсутні підстави для покладання на нього персонального обовязку з відшкодування шкоди, завданої порушенням матеріальних інтересів позивача. Таким чином позовні вимоги про відшкодування шкоди не підлягають до задоволення. Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що суд не наділений повноваженнями рекомендувати сторонам який-небудь конкретний спосіб захисту, яким можуть бути захищені їх права чи законні інтереси. Здійснюючи правосуддя суд, у разі встановлення наявності порушень прав чи законних інтересів позивача, визначає чи підлягають вони захисту у спосіб, визначений позивачем, тобто надає оцінку правомірності позовним вимогам. За наслідками розгляду даної справи судом встановлено наявність порушення майнового інтересу позивача, але такий інтерес не підлягає захисту у спосіб, заявлений в позові. Натомість зазначений висновок суду не позбавляє позивача можливості оскаржити дії відповідача як субєкта владних повноважень в порядку адміністративного судочинства, оскільки між сторонами наявний публічно-правовий спір, під час розгляду якого можуть заявлятись вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок протиправної діяльності такого субєкту. До того ж позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з вимогою про визнання дійсним нікчемного правочину. Стосовно розподілу судових витрат, то суд звертає увагу, що судові витрати по даній справі складаються із судового збору. Беручи до уваги, що позивач звільнена від сплати судового збору, то судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed