Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів за минулий час та стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2008 року по 11 грудня 2012 року, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2012 року шлюб розірвано. Від шлюбу вони з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. На даний час син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо та допомоги на утримання дитини не надає, хоча працює неофіційно та має таку можливість. Позивач вживала заходів щодо добровільної сплати аліментів відповідачем, проте вони були безрезультатними. Позивач вказує, що протягом деякого часу вона сама була в змозі здійснювати належне утримання сина, проте з квітня 2014 року у зв'язку з проблемами зі здоров'ям вона вимушена була звільнитися з роботи та проходити курс лікування, який триває і дотепер. Також позивач зазначає, що її витрати на комунальні платежі становлять близько 1600 грн. на місяць, щоденне харчування дитини на місяць становить близько 1700 грн., на одяг дитини, канцтовари, товари гігієни щомісячно позивач витрачає 800 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в твердій грошовій формі у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття. Також, позивач вказує, що в травні 2015 року нею було придбано планшет для уроків з інформатики у математичній школі для належного розвитку дитини вартістю 5000 грн., в лютому 2016 року з останніх витрат на розвиток дитини нею було придбано мікроскоп вартістю 986 грн., а також у зв'язку з тим, що дитина є досить хворобливою, у минулому році хворіла запаленням легень, позивачем було придбано спеціальний засіб для інгаляцій вартістю 2300 грн. Позивач зазначає, що з червня 2012 року по липень 2014 року син відвідував дошкільний загальноосвітній навчальний заклад «Ямб», за який щомісячно позивач сплачувала 4340 грн. Згідно квитанцій, які збереглися у позивача, на оплату вказаного закладу було витрачено 21036 грн. Крім того, дитина додатково відвідувала спортивну секцію (300 грн. на місяць) та театральну студію (350 грн. на місяць), на які, згідно квитанцій, було витрачено позивачем 900 грн. та 1225 грн. відповідно. Таким чином, позивач вказує, що понесені нею додаткові витрати на утримання дитини становлять 31447 грн., тому оскільки батьки повинні спільно утримувати дитину, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину в розмірі 15723,50 грн. (половину вказаної суми). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти за минулих три роки в розмірі 12791,10 грн. виходячи з 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, за період з березня 2013 року по березень 2016 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Додатково суду пояснив, що син позивача перейшов у третій клас. У квітні 2015 року син позивача переніс запалення легень, на даний час здоровий. До квітня 2014 року у позивача не було потреби у стягненні аліментів, вона працювала заступником художнього керівника з загальних питань в Київському національному академічному театрі оперети, потім звільнилася з роботи у квітні 2014 року, у 2014-2015 роках позивач перенесла кілька операцій, має захворювання хребта, хронічне порушення мозкового кровообігу у вертебробазилярному басейні, екстровазальна компресія лівої хребтової артерії, на даний час позивач в стані оформлення інвалідності, ходить у корсеті та веде малорухомий спосіб життя. Позивачу допомагає мати, друзі, крім того у позивача залишились деякі заощадження. Також представник позивача вказав, що позивач в шлюбі не перебуває, інших дітей не має, мати позивача є пенсіонером, живе окремо, а батько позивача помер. Представник позивача зазначив, що позивач зверталася до відповідача щодо надання коштів на утримання дитини, він обіцяв утримувати, проте з моменту розлучення жодним чином не утримує дитину, про хворобу позивача відповідач знає. Крім того, представник позивача повідомив, що відповідач працює менеджером в магазині дитячих товарів «Антошка» на складі постачання товарів до магазинів та отримує близько 10000 грн., чи оформлений відповідач офіційно представнику позивача невідомо, знає, що відповідач оформляє візу в Польщу з метою працевлаштування, шлюб не реєстрував, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, здоровий. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Представник позивача проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є товаришем позивача з 2013 року, 20 березня 2013 року вони познайомились в опереті, з вересня 2013 року вони тісно спілкуються. Свідок вказав, що працює звукорежисером Національної опери України. Відповідача знає півтора роки, він є колишнім чоловіком позивача, який, як йому про це казала позивач, нічим їй не допомагає. В лютому 2016 року свідок зустрічався з відповідачем, коли він забирав свої речі у квартирі, де той жив разом з позивачем, і свідок запитав його, чому він не утримує дитину, на що він сказав, що буде допомагати позивачу утримувати дитину, проте не допомагає. Свідок вказує, що позивач зверталася до відповідача за допомогою, але він не допомагав. Свідок також повідомив, що коли оперували позивача, то її син був у мами позивача, відповідач в цей час був за кордоном. Свідку відомо, що після розірвання шлюбу позивач з відповідачем ще намагалися жити разом, проте не вийшло. Заслухавши пояснення представника позивача та свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 181, 182 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України здійснюється у тому випадку, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу отримує в натурі. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2008 року по 11 грудня 2012 року, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2012 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. З урахуванням повідомлених представником позивача обставин, наданих доказів, матеріального становища позивача та відповідача, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд вважає, що витрати позивача на оплату за відвідування дитиною дошкільного навчального закладу згідно укладеного договору від 07 червня 2012 року не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача половини коштів, витрачених нею на дошкільний навчальний заклад (21036 грн.), задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з відповідача половини витрат, понесених позивачем на придбання планшету вартістю 5000 грн. та мікроскопу вартістю 986 грн., суд зазначає, що позивачем не надано доказів, що їх придбання пов'язане саме з розвитком здібностей дитини та що вказані речі використовуються саме для цього. Належних доказів придбання дитині спеціального засобу для інгаляцій вартістю 2300 грн. позивачем не надано, оскільки фотографія коробки цього засобу та чек про перерахунок в якості поповнення картки 2286,51 грн. не є належними доказами придбання вказаного засобу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача половини витрат на придбання планшету в розмірі 5000 грн., мікроскопу в розмірі 986 грн. та спеціального засобу для інгаляцій в розмірі 2300 грн. Як вбачається з наданих позивачем квитанцій, нею понесено витрати на оплату відвідування дитиною театральної студії: за грудень 2013 року в розмірі 350 грн., за квітень 2014 року в розмірі 175 грн., за травень 2014 року в розмірі 350 грн., а всього 875 грн. На оплату відвідування дитиною спортивної секції позивачем понесено витрати: за березень 2014 року - 300 грн., за червень 2014 року - 300 грн., а всього 600 грн. Таким чином, всього позивачем понесено додаткових витрат на загальну суму 1475 грн. (875 грн. + 600 грн.), половина з яких 737 грн. 50 коп. (1475 грн. : 2) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. З пояснень позивача вбачається, що до квітня 2014 року вона не потребувала аліментів, оскільки працювала та отримувала високу заробітну плату, тому у неї не було підстав звертатися до відповідача. Доказів того, що позивачем з квітня 2014 року вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але він ухилявся від їх сплати, суду не надано. Допитаний в судовому засіданні свідок не повідомив суду таких обставин, які б свідчили про вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів від відповідача, свідком яких він би був особисто. За таких обставин підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина за минулий час за період з березня 2013 року по березень 2016 року відсутні. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., а на користь позивача - понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі ст. ст. 180-185, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial