Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, вказуючи, що на підставі договору дарування від 31.12.2004 року їй на праві власності належить будинок [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований у цьому будинку з 14.07.2011 р., проте у ньому не живе, будинком не цікавиться, оплату за комунальні послуги не здійснює, його особистих речей в будинку немає. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує право власності позивача та створює перешкоди у його реалізації. Просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зняти відповідача з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивача - [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, надав до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив про розгляд справи у його відсутність у зв'язку з перебуванням за межами України. Представник третьої особи: Департаменту реєстрації Харківської міської ради- у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, просив про розгляд справи у його відсутність, що суд вважає можливим. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та задовільняє його частково, з наступних підстав. Згідно ст.150 ЖК України, ст.319 ЦК України, громадяни, що мають у приватній власності квартиру або її частину, користуються нею для особистого проживання і проживання членів сім*ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст.391 ЦК України. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано на ім'я позивача [PERSON] на підставі договору дарування від 31.12.2004 р., що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За вказаною адресою зареєстровані : позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та [PERSON], що підтверджується матеріалами справи (а.с.25, 28). Свідки [PERSON], 1945 року народження, та [PERSON]., 1973 року народження, показали суду, що відповідач є родичем чоловіка позивача, на прохання якого він і був зареєстрований. В будинку відповідач не мешкає з 2011 р., коли одружився та вирішив жити з дружиною окремо. Наразі він виїхав до РФ, де працює та отримав громадянство. Позивач не чинила відповідачеві перешкод для проживання, його речей у будинку немає. Суд вважає, що відповідач, який не є членом сім'ї позивача та не проживає в спірному будинку з 2011 р., зберігаючи в ній реєстрацію, без згоди та проти волі власника - позивача [PERSON], порушує її права, передбачені ст.150 ЖК України та ст.319 ЦК України. Враховуючи наведене, суд визнає відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відповідно до положень ст.405 ЦК України, оскільки він не проживає в спірній квартирі більше року, без поважних причин. Оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку є зайвою та передчасно заявленою, тому в її задоволенні суд відмовляє у зв'язку з відсутністю предметі спору. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed