Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернулась\~\~до суду з вищевказаним позовом до відповідача та просила визнати\~\~за нею право власності на квартиру №85 по вулиці 152-ої Дивізії, 3а у місті Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], який помер 17.05.2011 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 17.05.2011 року помер її батько, [PERSON], який за життя був членом кооперативу ОК ЖБК «Житлово-будівельний кооператив №108 «Луна» та проживав у квартирі №85 по вулиці 152-ої Дивізії, 3а у місті Дніпропетровську. Пайовий внесок ним було сплачено у повному обсязі. 03.07.2012 року вона звернулась до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 13.07.2012 року завідуючою Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що реєстрація права власності на вищезазначене нерухоме майно не проводилась. Вона є єдиною дитиною померлого, її матір померла ще раніше 28.08.2010 року, тому вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. Оскільки за життя її батько не встиг зареєструвати право власності на квартиру, вона вимушене звернутись до суду з цим позовом. В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі., не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Представник третьої особи Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно до ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести\~\~ті обставини, на які\~\~вона посилається, як на підставу\~\~своїх\~\~вимог\~\~або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням\~\~фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно\~\~до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали цивільної справи,\~суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON], свідоцтво про народження серії ІІ-КИ №295772. З 20.03.1992 року позивач зареєстрована у квартирі 85 будинку 3а по вул.152-ої Дивізії, 3а в м.Дніпропетровську, паспорт серії АН №577823. 28.08.2010 року померла матір позивача [PERSON], свідоцтво про смерть серії 1-КИ №364215. 17.05.2011 року помер [PERSON], свідоцтво про смерть серії 1-КИ №399609. Відповідно довідки відповідача №995 від 17.10.2012 року, померлий [PERSON], який був членом кооперативу, сплатив за життя повну вартість квартири [ADDRESS], в сумі 3430 руб. та заборгованості не мав. 13.07.2012 року постановою завідуючої Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру 85 буд.3а по вул.152-ої Дивізії, 3а в м.Дніпропетровську після смерті [PERSON] та [PERSON]. При цьому, нотаріусом установлено, що заповіти батьками позивача не складались, нотаріальна дія здійснена бути не може, оскільки реєстрація права власності на квартиру не проводилась. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно технічного паспорту від 26.03.2015 року, квартира [ADDRESS], загальною площею 38,9 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м., складається з: поз.1 коридору, площею 4,2 кв.м., поз.2 житлової, площею 14,6 кв.м., поз.3 житлової, площею 11,5 кв.м., поз.4 кладової, площею 0,5 кв.м., поз.5 кухні, площею 5,3 кв.м., поз.6 ванної, площею 2,0 кв.м., поз.7 туалету, площею 0,8 кв.м. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року за № 868 зі змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 337 від 13.08.2014 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», було затверджено «Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 49 зазначеного Порядку: «Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна». У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до положень ст.ст.1216-1217 Цивільного Кодексу України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, проаналізувавши здобуті докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки вищенаведені встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач як спадкоємець за законом після померлого 17 травня 2011 року [PERSON] набув право на вищезгадане спадкове майно, та з незалежних від нього підстав позбавлений можливості оформити право власності в нотаріальному порядку на спадкове майно, належність якого спадкодавцю документально підтверджена, чим порушені права та законні інтереси позивача, права інших осіб не порушені, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved