Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем було розірвано шлюб 23.10.2018. На теперішній час вона не працює, є інвалідом ІІІ групи, внаслідок професійного захворювання, що встановлено з 30.09.2008 безстроково. Пенсію по інвалідності позивач отримує в сумі 1452,00 грн. Також з Фонду соціального страхування вона отримує 1679,00 грн. Інших доходів [PERSON] не має. Натомість кількість захворювань потребує постійного лікування, тому її матеріальне становище потребує матеріальної допомоги. Колишній чоловік матеріальної допомоги не надає, хоча відповідно до чинного законодавства на нього покладено обов`язок з утримання непрацездатної дружини. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісячно. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що 12.04.2021 він звільнився з роботи, а тому сплачувати аліменти на користь колишньої дружини в нього не має можливості. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 17.07.1982 та 23.10.2018 розірвали його, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №31 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №170. У період шлюбу [PERSON] набула третьої групи інвалідності внаслідок втрати професійної працездатності 30% з 01.10.2008 та безстроково, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії ДНА-02 №028117 від 30.09.2008. Відповідно ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно зі ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п`ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років. Якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема у постановах від 22 листопада 2018 року у справі № 758/4690/15-ц (провадження № 61-27192св18) та від 27 грудня 2018 року у справі № 165/1728/17 (61-3163св18). Такий висновок також відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 13 квітня 2016 року № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року № 6-1111цс17. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2021 року - 1769,00 гривень, з 1 липня - 1854,00 гривні, з 1 грудня - 1934,00 гривень. Згідно з довідкою, виданою управлінням обслуговування громадян Центрально-Міського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розмір пенсії по інвалідності позивача становить 1452,00 грн на місяць. Також, відповідно до змісту довідки про доходи, виданої КВ УВД ФСС України в Дніпропетровській області №07/520 від 16.04.2018 (а.с. 36) вбачається, що загальна сума доходу позивача за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року становить 7639,43 грн. У сукупності дохід позивача забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Разом з цим, враховуючи те, що матеріальне становище [PERSON] потребує матеріальної допомоги, відповідач є працездатною особою, доказів про наявність на його утриманні неповнолітніх осіб або непрацездатних батьків не встановлено, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на позивача у розмірі 1/8 частини доходу (заробітку) відповідача, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», слід стягнути з відповідача на користь держави понесені судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 96,05 грн.

Outcome: partial