Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги відсутністю відповідачів у квартирі без поважних причин понад встановлені законом строки. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені у заяві, та зазначила, що квартира [ADDRESS] була надана їй з чоловіком - відповідачем [PERSON] для тимчасового поселення в звязку з тим, що сімя не мала житлової площі. 01.08.2002 між Фастівською ЖЕК та [PERSON], [PERSON] було укладено типовий договір піднайму житлового приміщення квартири, який згодом було продовжено до 16.07.2010. 11.10.2002 позивачка та її чоловік [PERSON] прописались в зазначеній квартирі, а згодом в дану квартиру прописались сестра [PERSON] відповідачі [PERSON] та її син [PERSON] У вересні 2004 року [PERSON] з [PERSON] виїхали з квартири, забрали свої особисті речі. 21.03.2012 позивачка розлучилась з [PERSON], а 04.01.2014 [PERSON] виїхав з квартири, забрав всі свої особисті речі, не цікавиться квартирою, не сплачує комунальні послуги. Таким чином, відповідачі за місцем реєстрації не з'являються і нею не цікавляться, не несуть будь-яких обов'язків з утримання житла і не приймають участі в оплаті комунальних послуг, у квартирі відсутні будь-які належні відповідачам особисті речі і майно. Знятися з реєстрації добровільно відповідачі не бажають, тому посилаючись на викладене та правове обґрунтування - з підстав статей 71,72 ЖК України, позивач просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування спірною квартирою у зв'язку з відсутністю в ній без поважних причин понад встановлений законом строк та стягнути з відповідачів сплачений нею судовий збір. Відповідачі, які про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, повторно в судове засідання не з'явилися, не повідомивши про причини неявки, від них не надійшло заяв про розгляд справи за їхньої відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами частини 1 статті 224 ЦПК України за відсутності відповідачів, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Пославшись на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають за зареєстрованим місцем проживання з 2004 року, а відповідач [PERSON] не проживає з 2014 року. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, допитавши свідків та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо права користування жилим приміщенням, регулюються положеннями статей 71 і 72 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до яких при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що 16.07.2009 року між [PERSON], [PERSON] та начальником Фастівської ЖЕК було укладено типовий договір піднайму житлового приміщення квартири [ADDRESS] строком до 16.07.2010 року. В квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою КП Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК» від 09.10.2015 за № 3360 (а.с.7). Згідно довідки №07-372 від 06.11.2015, виданої КП Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК» та завірену майстром ЖЕК [PERSON] постійно проживає і прописана з 2002 року за адресою Київська область, м.Фастові, вул..Л.Толстого, 10, кім.7 зі своїм сином [PERSON] (а.с.36). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в кімнаті з 20.09.2004 року, а відповідач [PERSON] не проживає в кімнаті з 04.01.2014 року, що підтверджується відповідними актами (а.с.11, 12, 13). Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України», висловив правову позицію, відповідно до якої у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], яка є сусідкою позивачки та проживає в [INFO] показала, що відповідачі в квартирі [ADDRESS] не проживають, [PERSON] з сином [PERSON] не проживають з вересня 2004, а [PERSON] виїхав з квартири в січні 2014 року. Аналогічні покази в судовому засіданні дала свідок [PERSON], яка є сусідкою позивачки та проживає в [INFO] . У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачка перешкоджає проживанню відповідачів в спірній квартирі, а також будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідачі до суду із заявою про продовження строку збереження за ними житлового приміщення не зверталися, не надали доказів поважності причин відсутності у квартирі понад встановлений строк. У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Таким чином, у судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідачі у зв'язку з обраним ними способом життя, за власною ініціативою і у добровільному порядку залишили квартиру [ADDRESS]. На протязі тривалого часу (понад шість місяців) відповідачі не робили спроб самостійно прийти та вселитися до неї, таких вимог у встановленому законом порядку не ставили. Під час своєї відсутності в квартирі відповідачі плату за житло, комунальні послуги не вносили. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що право відповідачів на користування житлом зі сторони [PERSON] порушено не було, відповідачі відсутні в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратили право користування нею, у зв'язку з чим вимоги позивачки підлягають задоволенню. Нормою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зі змісту нормативно-правового акта убачається, що рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved