Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягненням [PERSON] повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що подружжя проживають окремо, відповідач добровільної участі у забезпеченні дитини не приймає, при цьому має можливість надавати допомогу. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити. Представник відповідача, вказував на те, що вимоги позивача визнає частково. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28.10.2000 року . Мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з матір'ю. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно п. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно п. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 183 Сімейного кодексу України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідач участі в утриманні дітей не приймає, при цьому має обов'язок встановлений ст. ст.84 , 180 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурної духовного і соціального розвитку. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає, при цьому має обов'язок встановлений ст. ст.84 , 180 СК України. При цьому, згідно п. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що відповідач працює, за станом здоров'я здатний працювати, отримує регулярний, стабільний дохід , тому підлягають стягненню з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. При таких обставинах позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розміоі 640,00 грн. не сплачений при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved