Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав в позовній заяві зазначила, що 15.09.2001 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, [INFO] року у них народився син [PERSON], [INFO] року у них народилась донька [PERSON]. Шлюб між ними розірвано 19.07.2016 року, відповідно до рішення суду. Батько про дітей не піклується, їх життям не цікавиться та не виявляє такого бажання, матеріально не забезпечує. Тому позивачка, на підставі ст. 164 СК України, приймаючи до уваги, що [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до дітей, права і інтереси, яких повинні бути захищені у встановленому зако\-ном порядку, просить позбавити його батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON]. Позивачка, у судовому засіданні позов підтримала, просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його дітей [PERSON] та [PERSON], оскільки батьківські обов'язки ним не виконуються, аліменти не сплачуються. Просила ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи, надала суду висновок Запорізької міської ради по Дніпровському району №05/01-27/0348 від 03.05.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] та його малолітньої доньки [PERSON]. Відповідач у судове засідання вдруге не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 223 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідача. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.164 СК України, оскільки батько і матір можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що 15.09.2001 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] актовий запис № 992. [INFO] року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. [INFO] року у сторін народилась дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2016 року № 334/3053/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2016 року № 334/3050/16-ц з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 33% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 20.05.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. 29.11.2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя виданий виконавчий лист та направлений на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Дніпровського району м. Запоріжжя. Станом на 30.06.2017 року аліменти на утримання дітей від відповідача позивачка не отримує, що підтверджується довідкою від 26.07.2017 року № 1649 Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Батько про дітей не піклується, їх життям не цікавиться та не виявляє такого бажання, матеріально не забезпечує, до органів опіки та піклування з приводу встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька з дітьми не звертався. 12.03.2018 року відділом по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради отримано поясненнянеповнолітнього [PERSON], де зазначено, що з батьком він майже не спілкується, батько його життям та здоров'ям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. У поясненнях зазначає, що спілкуватись з батьком він не бажає. 12.03.2018 року відділом по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради отримано пояснення малолітньої [PERSON], де зазначено, що з батьком вона майже не спілкується, батько не знає скільки їй років та у якому класі вона навчається. Коли батько приїжджає, він влаштовує сварки, погрожує мамі. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності суд розцінює як свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків та характеризує [PERSON] з негативної сторони, як особу яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно з висновком Запорізької міської ради по Дніпровському району №05/01-27/0348 від 03.05.2018 року, визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] та його малолітньої доньки [PERSON]. У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не надає необхідного матеріального забезпечення для них, що негативно впливає на їх розвиток, як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] та його малолітньої доньки [PERSON]. Судові витрати відповідно дост.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача в сумі 640 грн.

Outcome: approved