Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом КМНО Голяченко М.В. 26.10.2011 року за №4465 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 200000,00 грн. таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2012 року судом розглядалась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус КМНО Єлісєєва О.А., приватний нотаріус КМНО Голяченко М.В., ПП Адвокатська компанія «Гарант Права» про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Під час розгляду вказаної справи позивач [PERSON] помер та в якості правонаступника було залучено його доньку [PERSON] Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.02.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.04.2017 року, було визнано недійсним договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] від 10.03.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Єлісєєвою О.А. за реєстровим №300. В ході розгляду даної справи позивачу стало відомо, що 26.10.2011 року приватним нотаріусом КМНО Голяченко М.В. було вчинено виконавчий напис на зазначеному договорі позики. Вважає, що вказаний виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений на договорі позики від 10.03.2011 року, який визнаний судом недійсним. Крім того, вважає, що в ході вчинення виконавчого напису було порушено п.п. 284, 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, а саме заборгованість не була безспірною. Також, було порушено п. 283 Інструкції оскільки письмової вимоги про усунення порушень боржнику не направлялась. Наявність у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконавчого провадження щодо оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса порушує права позивача, як спадкоємиці [PERSON] На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 26.07.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦК України призначив справу до розгляду з викликом учасників справи. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Також, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Від третьої особи приватного нотаріуса КМНО Голяченко М.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Зазначила, що надати будь-яку інформацію щодо виконавчого напису від 26.10.2011 року за реєстровим №4465 не має можливості, у зв'язку зі знищенням документів на підставі акту про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 25.01.2018 року №2. Третя особа Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяви представника позивача та третьої особи приватного нотаріуса КМНО Голяченко М.В., дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.03.2011 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) був укладений договір позики, згідно з яким [PERSON] отримав у безпроцентну позику суму в розмірі 200000 гривень строком до 11 вересня 2011 року. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою О.А. а зареєстрований під №300. 26.10.2011 року приватним нотаріусом КМНО Голяченко М.В. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №4465 на договорі позики від 10.03.2011 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] У Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса за реєстровим №4465. 10.10.2012 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК №249277, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві. Правонаступником усіх прав та обов'язків [PERSON] є його донька позивач [PERSON] Позивач просила визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом КМНО Голяченко М.В. 26.10.2011 року за №4465 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 200000,00 грн. таким, що не підлягає виконанню, на що слід зазначити наступне. Встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.02.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.04.2017 року, було визнано недійсним договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] від 10.03.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Єлісєєвою О.А. за реєстровим №300. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Оскільки правочин, на підставі якого було вчинено оспорюваний виконавчий напис нотаріуса визнаний в судовому порядку недійсним, дані обставини є підставою для визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Голяченко М.В. 26.10.2011 року за №4465 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 200000,00 грн. таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідно до п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Відповідно до Переліку, для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність, заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до п. 286 Інструкції при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів Судом не встановлено, що заборгованість була безспірною, оскільки з 2012 року в провадженні суду перебувала справа про визнання договору позики від 10.03.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Єлісєєвою О.А. за реєстровим №300 недійсним. Матеріали щодо виконавчого напису від 26.10.2011 року за реєстровим №4465 були знищені на підставі акту про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 25.01.2018 року №2, а тому у суду немає можливості дослідити їх. Крім того, згідно п. 283 Інструкції, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Як зазначила позивач у своєму позові, письмової вимоги про усунення будь-яких порушень боржнику не надсилалося, що також не спростовано сторонами у справі. Відповідно до п.п. 3 п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення. Примусове виконання, серед іншого, здійснюється на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», п.п. 19, п. 2 п. 5 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що становлять заборгованість. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У зв'язку із тим, що договір позики від 10.03.2011 року, на підставі якого було вчинено оспорюваний виконавчий напис визнано в судовому порядку недійсним, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 704,80 грн.

Outcome: approved