Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.05.2011 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей, розмір яких, рішенням суду від 31.08.2017 року збільшено до 930 гривень, щомісячно на кожну дитину, до повноліття дітей. На думку позивача, вказана сума аліментів на цей час є недостатньою для утримання дітей, у зв`язку з тим, що діти підросли та збільшились витрати на їх утримання. Також дочка на даний час є студенткою першого курсу Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара. Рік навчання становить понад 20000 гривень та проживання у гуртожитку складає 500 гривень на місяць, а тому посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд проводити розгляд справи у її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подавав заяв про розгляд справи за його відсутності та не подавав клопотань про відкладення судового розгляду, а тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого у поданій заяві не заперечила позивач. Враховуючи те, що в судове засіданні сторони не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З досліджених свідоцтв про народження серії [NUMBER] та № [NUMBER] встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.08.2017 року, яке є чинним, ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 930 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Суд вважає, що розмір аліментів (930 грн.), які стягуються з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, не відповідає їх звичайним потребам. На судовий розгляд справи відповідач не надав суду доказів, котрі б підтверджували незадовільний стан здоров`я, сплату аліментів на інших дітей, наявність на утриманні інших осіб. Беручи до уваги вказані вище обставини суд прийшов до висновку, що з метою забезпечення рівня життя дітей, достатнього для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку необхідно змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати аліменти з відповідача на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що не є надмірним з точки зору звичайних, найнеобхідніших потреб неповнолітніх дітей. На думку суду, визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб неповнолітніх дітей та достатній рівень життя, який їм гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р.

Outcome: approved