Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3-я особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 21 лютого 2015 року до 25 серпня 2016 року перебувала в шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Фактично, з моменту народження сина, відношення відповідача до неї і сина стало стрімко погіршуватися. [PERSON] поступово став нехтувати своїми батьківськими обов'язками, повністю переклав піклування про сина на неї, коштів на утримання дитини надавав все менше і менше. До того ж, відповідач почав влаштовувати вдома сварки і скандали, неодноразово її бив, часто в присутності дитини. Рішенням Комінтернівського районного суду від 15.08.16р. шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу, відповідач взагалі припинив приймати участь в утриманні спільного сина. Зараз вона знаходиться у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку. Всі кошти, які вона має на прожиття, складаються з щомісячної соціальної допомоги по догляду за дитиною в розмірі 860,00 грн. На цю суму зараз вони існують вдвох з дитиною. Тому грошей катастрофічно не вистачає навіть для забезпечення дитини найнеобхіднішим. Забезпечити дитину необхідними харчуванням, одягом, лікуванням на такі кошти вона, звісно, не в змозі. Якби не постійна матеріальна допомога, яку змушені надавати її батьки зі своїх невеликих статків, то вони з сином залишились би на межі голоду. Через таке скрутне становище, вона неодноразово зверталася до відповідача за допомогою, однак відповідач маніпулює її тяжким матеріальним становищем, ображає та принижує, шантажує дитиною під час її спроб домовитися про його участь у забезпеченні і житті сина. Зокрема, під час їх чергової зустрічі 23.10.16р. відповідач побив її публічно, завдавши легких тілесних ушкоджень їй та синові, який знаходився під час побиття в неї на руках. Зазначені обставини були встановлені в кримінальній справі в якій Комінтернівським районним судом м. Харкова 16.02.17р. було постановлено обвинувальний вирок [PERSON]. Хоча вирок було постановлено щодо нанесення тілесних ушкоджень лише їй, це зумовлено тим, що тілесні ушкодження синові [PERSON] наносив неумисно. Але, на її погляд, ці обставини свідчать про поведінку відповідача, яка є небезпечною для життя і здоров'я спільної дитини, небезпеку подальшої участі відповідача в житті сина, негативний вплив на його розвиток і виховання. Особливо цинічною та жорстокою є така поведінка відповідача щодо нашого сина, з огляду на те, що [PERSON] має вроджені вади здоров'я, потребує особливого піклування і турботи, лікування, профілактичних та реабілітаційних заходів. Також позивач була змушена звернутися до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. З 2016 року і до сьогодні її син, [PERSON], проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. У батьків позивача. Вихованням, розвитком, лікуванням та утриманням сина займається вона сама, допомогу в цьому надають її батьки. Матеріально дитина також забезпечується лише нею особисто та за допомоги її батьків. Відповідач в матеріальному забезпеченні сина - [PERSON], участі не приймає, фінансової допомоги не надає. Лікуванням дитини, розвитком і реабілітацією сина відповідач не цікавиться, за місцем проживання дитину не навідує. Всі ці факти, на її погляд, свідчать про безвідповідальне ставлення відповідача до дитини, здоров'я сина, його виховання, належного виконання батьківських обов'язків. Таким чином, відповідач протягом тривалого часу не підтримує зв'язків з сином, участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги дитині не надає. Життям, розвитком, здоров'ям дитини відповідач також не цікавиться, аліменти на дитину не виплачує. Попередня поведінка відповідача характеризує [PERSON] як людину безвідповідальну, небезпечну, неврівноважену, егоїстичну, схильну до насильства у зв'язку з чим позивач вважає, що відповідач злісно ухиляється від виконання всіх своїх батьківських обов'язків і є взагалі небезпечним для дитини, її розвитку і виховання та просить суд позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON], [INFO]. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Відповідач заперечував проти задоволення позову та пояснив, що дуже любить свою дитину, бажає з ний спілкуватися, спілкується з позивачем з приводу побачень з дитиною, та домовляється про зустріч, однак коли настає час зустрічі позивач надумує причини та відміняє побачення. В рахунок аліментів перераховує кошти через пошту на ім'я позивача, крім того переховує кошти на особовий картковий рахунок [PERSON] Купує взуття, одяг та іграшки для дитини, однак позивач іноді відмовляється приймати ці речі, через що йму доводиться перекидати їх через паркан. Ніколи не погодився жорстоко зі своєю дитино, а навпаки дуже любить її та бажає приймати участь у її вихованні. Третя особа служба Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання представника не направила, до канцелярії суду подано висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 571 від 06.10.2017 року. Щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина , [PERSON] [INFO]. Суд, вислухавши думку, пояснення, доводи сторін по справі, свідків, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до свідоцтва народження серія [NUMBER] виданого Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 21 серпня 2015 року [PERSON] народився [INFO] року та батьками його є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). 15 серпня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 7). Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані приймати участь у вихованні дитини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, п. 16 вказаної Постанови передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення цих вимог процесуального закону позивач [PERSON] та її представник доказів на підтвердження злісного ухилення від виконання всіх своїх батьківських обов'язків та жорстокого погодження з дитиною відповідачем [PERSON] не надали та не довели обставин на які посилалися, як на підставу своїх вимог. Посилання представника позивача та його представника на те що відповідач не надає кошти на утримання дітини не відповідає дійсності, оскільки , [PERSON] перераховує на ім'я позивачки аліменти на утримання дитини та матері , про що свідчить лист Поштамта -ЦПЗ-1 Харківської дирекції ПАТ «Укрпошта» № 09-07-840 від 12.07.2017 року (а. с. 70). Також відповідач [PERSON] перераховує кошти на особистий картковий рахунок відповідачки відкритий на її ім'я в ПАТ «ПриватБанк», про що свідчать дублікати чеків терміналів ПАТ «ПриватБанку», оригіналі яких було оглянуто в судовому засіданні, та зазначена обставина визнана сторонами по справі. (а. с. 81-83). Крім того позивач та відповідач неодноразово намагалися домовитись мирним шляхом про спілкування та побачення батька з дитиною, та проводили разом час на прогулянках , про що в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та свідок [PERSON]., які є близькими родичами дитини. Крім того свідки зазначили, що будь яких випадків жорстокого погодження з дитиною з боку батька не було, а навпаки коли він приїздить до дитини вони граються із задоволенням. Також в судовому засіданні були оглянуті фотокартки на яких відповідач разом з позивачем та з їх спільною дитиною проводять час та відпочивають разом. Дану обставину визнала та підтвердила в судовому сама позивач. Суд зазначає, що доказів винної поведінки відповідача та свідомого його ухилення від виконання батьківських обов'язків матеріали справи не містять, а під час судового розгляду зазначені обставини судом не встановлені. Посилання позивача та його представника на факт спричинення відповідачем телісних ушкоджень дитині [PERSON] його батьком під час подій які викладені у вироку стосовно [PERSON] не відповідають дійсності , оскільки висновком експерта № 6387-ая/16 від 28.10.2016 року, на підставі даних судово-медичної експертизи [PERSON], 1,3 роки, з урахуванням наданої медичної документації та консультації лікаря дитячого нейрохірурга, встановлено, що у дитини мали місце наступні тілесні ушкодження - синець, садно на обличчі , садно на тлі синця на червоній каймі верхньої губи. Ці ушкодження утворились: синець від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар або удар-стиснення; садно утворилось за механізмом тертя-ковзання; садно тлі синця за механізмом удар-тертя-ковзання, та могли бути отримані за 4-6 діб до моменту огляду. Цей висновок підтверджується характером ушкоджень, а а також стадією загоєння саден і кольором синців. За ступенем тяжкості: синець садно, садно на тлі синця викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і відносяться до категорії Легких тілесних ушкоджень. Діагноз: «наслідки перенесеного гіпоксично - ішемічного ураження головного мозку», ймовірніше всього є наслідком гіпоксії, яка могла розвинутись, як під час вагітності, так і під час пологів. Виходячи з вищевикладеного, даний діагноз має ознаки захворювання центральної нервової системи, тому при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень не враховувався. Вирішення питання про можливість утворення тілесних ушкоджень, встановлених при конкретних обставинах та умовах, на які вказує мати дитини тобто в конкретній обстановці та мовах події не входить до компетенції судово-медичного експерта, а є виключно компетенцією судово-слідчих органів (а. с. 31-33). З медичної документації та консультаційних висновків спеціалістів вбачається, що [PERSON] [INFO] встановлений Діагноз: «наслідки перенесеного гіпоксично - ішемічного ураження головного мозку» та є наслідком гіпоксії, яка могла розвинутись, як під час вагітності, так і під час пологів. Даний діагноз встановлений після народження дитини, про що не заперечують сторони по справі та підтверджено свідками [PERSON] та [PERSON]., які є близькими родичами дитині. Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України , тобто скоєння умисного легкого тілесного ушкодження саме потерпілої [PERSON], а тому не може бути прийнятий судом як доказ стосовно стверджень позивача, щодо жорстокого погодження батьком відносно своєї дитини (а. с. 26-27). Щодо утворення у дитини тілесних ушкоджень у вигляді синця, садна на обличчі , садна на тілі, синця на червоній каймі верхньої губи від дій відповідача не підтверджено жодним належним та допустимим доказом у порозумінні положень ст.. 57-60 ЦПК України, через що судом критично оцінено висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 571 від 06.10.2017 року, яким визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дитини, оскільки зазначеному висновку зазначено однією із підстав позбавлення батьківських прав [PERSON] є те, що [PERSON] своєю протиправною поведінкою відносно матері дитини [PERSON] наніс дитині психологічну та фізичну травму , через що не може виконувати свої батьківські обов'язки (а. с. 90-93). Ст. 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьківських прав: 1. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини., та вони є вичерпними. Відомості щодо засудження відповідача [PERSON] за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини [PERSON] судом не встановлено, не є хронічним алкоголіком та наркоманом, будь яких належних та допустимих доказів щодо жорстокого погодження з дитиною відповідачем та ухилення його від батьківських обов'язків, матеріали справи не містять, а під час судового розгляду зазначені обставини судом не встановлені, а тому підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON] суд не вбачає. Оскільки позов залишено без задоволення, підстави для стягнення витрат пов'язаних зі сплатою судового збору на користь позивача відсутні, що відповідає положенню ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed