Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку № 35 по вул. Молодіжна в м. Мелітополь Запорізької області, зазначивши, що зазначивши, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі та він як члени її сімї був зареєстрований у належному їй будинку. В 2013 році шлюб між сторонами було розірвано, та відповідач зібравши свої речі, виїхав із вказаного будинку. Враховуючи те, що відповідач не проживає у належному їй будинку з 2013 року, претензій щодо проживання в будинку не має, його речей в будинку не має, тому він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не зявилась, від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на будинок № 35 по вул. Молодіжна в м. Мелітополь Запорізької області зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області [PERSON]І від 22 липня 1998 року, зареєстровано в реєстрі за № 4225, та договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 17 квітня 2008 року, зареєстровано в реєстрі за № 1890 /а.с.17-19/. Вказана обставина також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18575789 від 19 квітня 2008 року /а.с.16/. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про народження, серії І-ЖС № 075475, актовий запис № 92 /а.с.14/. Відповідно до копії домової книги відповідач зареєстрований за адресою: [INFO] з 04 грудня 2008 року /а.с.12,13/. Згідно заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2013 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.15/. Згідно довідки голови квартального комітету № 5 від 05 березня 2018 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], однак з 01 червня 2013 року в будинку не проживає /а.с.11/. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] більше одного року в будинку № 35 по вул. Молодіжна в м. Мелітополь Запорізької області не проживає, його речей та іншого майна в будинку немає, вимог щодо проживання у вказаному будинку відповідач не предявляв. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved