Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, просить зобов`язати Державне казначейство України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь грошові кошти у розмірі 20 000 грн моральної шкоди, завданої незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП за накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн, а також за незаконне складання адміністративного протоколу про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Стягнути з відповідача всі витрати по справі. Позовні вимоги мотивував тим, що в його користуванні є автомобіль марки ВАЗ 2103 реєстраційний номер [NUMBER] . 26.09.2019 біля 15 години до нього прийшов товариш [PERSON] , з яким вони поїхали до вітчима [PERSON] , який проживає у с. Підбереж Болехівської міської ради. Автомобілем керував [PERSON] . Перебуваючи у будинку [PERSON] , почув крик з вулиці. Як виявилось, у їх адресу кричав сусід вітчима [PERSON] , обурюючись тим, що він підсипає шутром вулицю, а вони по ній їздять. Навіть не пропонуючи забрати автомобіль з вулиці чи з`їхати вбік, він переднім буфером керованого ним автомобілем марки КАМАЗ вперся в задню частину його автомобіля та умисно зсунув його автомобіль у канаву, пошкодивши ліве заднє крило, капот вантажного відсіку, задній бампер та ліву задню систему освітлення. Після того [PERSON] КАМАЗ-ом заїхав на територію свого будинковолодіння. Пригрозивши [PERSON] поліцією, він сказав, що уже її викликав. Згодом приїхали 2 працівники патрульно-постової служби на службовому автомобілі. Пояснивши ситуацію про те, що сусід [PERSON] навмисно своїм автомобілем зсунув його транспортний засіб у канаву, працівники поліції не вважали за потрібне зафіксувати ДТП, не опитали ні його, ні [PERSON] , ні [PERSON] , ні [PERSON] . Хтось із працівників поліції самовільно без його дозволу відкрив передні пасажирські дверцята, з «бардачка» вийняв технічний паспорт на автомобіль та страховий поліс. Працівники поліції запропонували йому службовим автомобілем проїхати у Долинську ЦРЛ на медичний огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння, на що він погодився, оскільки не керував транспортним засобом, ним керував [PERSON] , який алкоголю не вживав. Не доїхавши до Долинської ЦРЛ, працівники поліції зупинили автомобіль. Після цього вони повернули технічний паспорт та страховий поліс і на його зауваження, яким чином він має доїхати додому , вони сказали, що відвезуть. Так і відбулось, вони відвезли його у с. Підбереж. У його присутності ні в с. Підбереж Болехівської міської ради, ні у м. Долина працівники поліції ніякі документи не складали, ніхто не пропонував щось підписувати. Понятих при цьому не було. 12 жовтня 2019 року біля свого будинку він побачив конверт, в якому був протокол № 054241 та постанова серії ДПО 18 № 331627 від 26.09.2019 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка немає відповідних документів на право керуванням транспортним засобом) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Згідно зі складеним [PERSON] протоколом ДПР18 № 054241 26.09.2019, о 16 годині 30 хвилин по вул. 24 Серпня у с. Підбереж Болехівської міської ради Сеньків В.М., із порушенням вимог п. 2.5 Правил ДР, керував автомобілем марки ВАЗ 2103 реєстраційний номер [NUMBER] з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у присутності двох свідків. Цей адміністративний протокол був відправлений у Болехівський міський суд на розгляд. Важаючи\~дану справу\~сфальсифікованою,\~він звернувся\~з позовом\~до Долинського\~районного суду\~про визнання\~недійсною та\~скасування постанови\~серії ДПО 18 № 331627 від 26.09.2019. Рішенням Долинського районного суду від 05.12.2019 постанова поліцейського сектору реагування № 3 Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано - Франківській області Микуляка Ю.Л. - серії ДПО 18 № 331627 від 26.09.2019 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП визнана недійсною та скасована. Підставою прийняття такого рішення є те, що відповідачем [PERSON] не було представлено суду жодних доказів того, що саме він керував автомобілем і що працівники поліції безпосередньо його затримували під час керування. Рішення не оскаржувалась та вступило в законну силу. Розглядаючи справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, Болехівський міський суд 24.12.2019 провадження у справі закрив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Внаслідок вказаних протиправних дій працівника поліції за безпідставне притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а також за складання протоколу про нібито керуванням ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, йому була завдана моральна шкода, яка виражається у душевних стражданнях, пов`язаних із приниженням честі та гідності внаслідок фальсифікації обох адміністративних справ, переживаннях за незаконне притягнення до відповідальності та можливі наслідки за таке притягнення, порушенням нормальних життєвих зв`язків, тривалістю та зусиллями, які були потрачені на відновлення своїх порушених прав шляхом звернень до Долинського районного суду із позовною заявою та участі у розгляді цієї та іншої адміністративної справи, яка розглядалася у Болехівському міському суді щодо притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, на що витрачено більше 2-х місяців. Із розглядом цих справ він не зміг вчасно виїхати на роботу у Ізраїль при відкритій візі. За таких обставин вважає, що розмір морального відшкодування становить 20000,00 грн, яке підлягає стягненню з відповідача. Ухвалою від 17.02.2020 суддею Головенко О.С. прийнято позовну заяву до розгляду Болехівським міським судом Івано - Франківської області в порядку загального позовного провадження. 02 березня 2020 року відповідно до ухвали Болехіввського міського суду Івано-Франківської області задоволено відвід судді Головенко О.С., заявленого представником третьої особи [PERSON] 05 березня 2020 року суддя Болехівського міського суду Івано-Франківської області Поляниця М.М. прийняв до свого провадження дану цивільну справу у загальногому позовному провадженні та призначив підготовче судове засідання. 19 березня 2020 року та 03 червня 2020 року ухвалами Болехівського міського суду Івано-Франківської області відкладено підготовче судове засідання. 02 квітня 2020 року представник третьої особи Головного управління НП в Івано - Франківській області подав пояснення, в якому вказав про безпідставність та необгрунтованість позовних вимог. Вважає, що скасування постанови та закриття провадження у адміністративній справі не є безумовним доказом заподіяння позивачу моральних страждань, а складений поліцейським протокол не є рішенням по справі. Щодо постанови про адміністративне правопорушення, хоч вона і була скасована судом, однак дії поліцейських щодо її винесення не були визнані протиправними. Відповідно до положення ст. 1176 ЦК України, Закон та Положення, на які посилається позивач, вбачається, що цей закон є спеціальним, тому право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним накладенням штрафу і закриття справи про адміністративне правопорушення виникає у разі, якщо рішення про накладення штрафу, а відтак- подальше його скасування і закриття провадження у справі, прийняте судом. Окрім цього, вважає, що твердження позивача про заподіяння йому моральної шкоди, яка полягала у цілій низці обставин, не забезпечені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому не можуть братись до уваги. Відповідно до розпорядження голови Болехівського міського суду Івано-Франківської області Головенко О.С. цивільну справу №339/54/20 направлено для розгляду в Долинський районний суд Івано - Франківської області у зв`язку з припиненням повноважень судді Поляниці М.М. та неможливістю здійснити автоматизований розподіл судової справи. 01 липня 2020 року ухвалою судді Долинського районного суду Івано - Франківської області прийнято до свого провадження цивільну справу №339/54/20 зі стадії підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. 03 серпня 2020 року ухвалою Долинського районного суду Івано - Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Дуткевич М.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, оскільки позивачу дійсно було завдано моральної шкоди незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, тобто протиправними діями працівника поліції по ухваленню відповідної постанови та протоколу. У судове засідання представник відповідача Державного казначейства України\~не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч про час, місце та дату розгляду справи йому було відомо, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог Головного управління НП в Івано - Франківській області заперечив щодо заявленого позову з підстав, викладених в поясненнях. Вислухавши пояснення\~сторін,\~дослідивши та\~оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд приходить до такого висновку. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно - процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно - процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 у справі «Печенізький та інші проти України», яке є остаточним, встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Постановою поліцейського СРПП №3 Долинського ВП Микуляка Ю.Л. серії ДПО18 №331627 від 26.03.2019 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4\~ст. 126 КУпАП\~позивача\~ [PERSON] , яку рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 05.12.2019 в справі №343/2179/19 скасовано, а провадження по справі закрито (а.с. 7-9). Відповідно до постанови Болехівського міського суду Івано - Франківської області від 24.12.2019 провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с.10-13). Відповідно до ч. 1\~ст. 18 Закону України «Про національну поліцію»\~поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень\~Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини. Згідно ч. 3\~ст. 19 Закону України «Про національну поліцію»\~держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до\~\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Відповідно до\~ст. 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Указане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16. Тобто, визнання протиправною та скасування постанови про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Такі дії поліцейського, який виніс вказану вище постанову, свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а отже про нанесення позивачу моральної шкоди. Окрім цього, суд звертає увагу, що відшкодування моральної шкоди здійснюється незалежно від вини. Стосовно тверджень позивача в позовній заяві про те, що\~поліцейські протиправно склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, чим завдали йому моральної шкоди, суд вважає за потрібне зазначити наступне. Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У\~ ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до\~порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.ч. 5-6\~ ст. 4 вищевказаного Закону). Позивачем в позовній заяві зазначено, що\~ складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, відносно нього, завдало йому моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях пов`язаних із приниженням честі та гідності, порушенням нормальних життєвих зв`язків, тривалістю та зусиллями, які були потрачені на відновлення його порушених прав у суді, на що було затрачено більше 2 місяців і у зв`язку з цим він не міг вчасно виїхати на роботу у Ізраїль при відкритій візі. Застосовуючи ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи\~\~відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи\~\~бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є\~\~підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Суд встановив, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів незаконності дій з сторони поліції, в частині складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого\~КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до ст.221 КУпАП\~ судді районних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені ст.130 КУпАП.. При цьому сам факт закриття\~справи про адміністративне правопорушення не\~\~тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність поліції заподіяли позивачу моральної шкоди. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові в справі № 312/262/18 від 21.10.2020. Виходячи з наведеного, твердження представника третьої особи про те, що Закон, на який посилається позивач є спеціальним, тому право на відшкодування моральної шкоди в даному випадку може виникнути у разі, якщо рішення про накладення штрафу, подальше його скасування і закриття провадження у справі - прийняте судом, не може братись до уваги, оскільки в даному випадку підлягає застосуванню ч. 6 ст. 1176 ЦК України, на що і покликається у позовній заяві позивач. Пунктом 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~\~роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи вищевикладене, суд вважає частково доведеним позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих умов життя через необхідність з`являтись до суду та відстоювати свої права, при цьому несучи затрати за послуги адвоката. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи\~\~глибину фізичних та душевних страждань позивача,\~\~характер та тривалості їх немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди та з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає необхідним зменшити розмір заявленої позивачем моральної шкоди та вважає необхідним визначити розмір морального відшкодування з відповідача в сумі 1000, 00 грн на користь позивача. Слід зазначити, що пунктом 10-1\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад,\~стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. За змістом пунктів 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45, цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення. Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Аналогічна позиція зазначена і в ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»\~- виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, на яку посилаються позивачі в позові. Верховний суд у своїй практиці, зокрема, у справах № 521/10640/15-ц і № 520/3307/16-ц, виходить з того, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Виходячи з вищенаведеного суд дійшов висновку, що позов\~ [PERSON] до Державної казначейської служби України, третя особа, на стороні відповідача без самостійних вимог: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково. На підставі викладеного та ст.ст. 23, 1166, 1167, ч. 6 1176 ЦК України, ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»

Outcome: partial