Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом в якому зазначила, що вона з відповідачем перебували у шлюбі з 01.08.2009 року по 14.02.2012 року, який розірвано, про що свідчить відповідне свідоцтво. За час спільного проживання подружжя придбало автомобіль ВАЗ 21063, 1987 року та автомобіль Mercedes-Benz, 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 12500 доларів США, що відповідно до курсу НБУ, на момент подання позову, становить 100000 грн. Право власності на вказані автомобілі зареєстровано за відповідачем [PERSON] Згоди щодо поділу майна сторони не досягли, тому позивач звернулась до суду з позовом, яким просила суд поділити спільне майно, а саме: автомобіль ВАЗ 21063, 1987 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та автомобіль Mercedes-Benz, 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Залишити автомобіль ВАЗ 21063, 1987 року випуску у користуванні [PERSON], зобов'язати [PERSON] виплатити на її користь компенсацію в розмірі 50 % вартості вказаних автомобілів та стягнути судові витрати. Під час розгляду справи позивач та її представник уточнили позовні вимоги з врахуванням встановлених обставин справи та просять суд визнати автомобіль Mercedes-Benz, 1998 року випуску, спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 12 частину вартості вказаного автомобіля в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн. та судові витрати з оплати судового збору в сумі 300 ( триста) грн. У судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять суд його задовольнити, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник позов визнали частково, не заперечують, що автомобіль Mercedes-Benz, 1998 року випуску, являється спільним майном подружжя, придбаний у шлюбі, але його вартість на час розгляду справи становить 31435,91 грн., тому погоджуються на виплату ? частини вказаної вартості, тобто в розмірі 15717,95 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що уточненні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що не заперечується сторонами у справі, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.08.2009 року по 14.02.2012 року, який розірвано, що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про розірвання шлюбу ( а.с.7). Перебуваючи у шлюбі подружжя придбали автомобіль марки «Mercedes-Benz 312D», 1998 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], який зареєстрували 17.11.2009 року. Зазначений автомобіль відповідач [PERSON] ,після звернення позивача до суду, зняв з обліку для реалізації згідно законодавства в Центрі надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Біла Церква, Білоцерківського та Сквирського районів 12.02.2014 року на підставі його заяви, видано транзитний номерний знак [NUMBER]. У судовому засіданні відповідач та його представник пояснили суду, що вказаний автомобіль був реалізований, а кошти витрачені на погашення боргів. Відповідно до ст.60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. У відповідності до ст. 68 ч.1 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до частини 2 статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно п.30 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи, що спірний автомобіль являється спільною власністю сторін, є неподільним об'єктом, відповідач проти волі позивача зняв його з обліку та здійснив відчуження, тобто приховав від розподілу, позивач ставить вимогу про отримання грошової компенсації за свою частку, тому уточнений позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача ? частину вартості автомобіля та судові витрати. Середньозважена ринкова вартість спірного автомобіля підтверджується висновком звіту про оцінку майна колісно-транспортного засобу, яка станом на 21.02.2014 року становить 123400 грн., відповідно ? частина складає 61700 грн. ( а.с. 27-49). Під час розгляду справи позивач та її представник з врахуванням, що автомобіль був придбаний у 2009 році за ціною 80000 грн., експлуатувався, тому об'єктивно оцінили його вартість в сумі 60000 грн. і відповідно просять стягнути з відповідача на користь позивача 30000 грн. та судові витрати в розмірі 300 грн. Разом з тим, суд не погоджується і не приймає до уваги як доказ наданий стороною відповідача висновок № 41 автотоварознавчого дослідження, згідно якого вартість спірного автомобіля визначена в розмірі 31435,91 грн. (а.с.58-66). Даний висновок наданий суду з порушенням вимог ч.2 ст. 27 ЦПК України під час закінчення розгляду справи по суті. При цьому суд погоджується з доводами сторони позивача, що вказана вартість автомобіля значно занижена. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи наведене суд вважає, що сторона позивача довела законність та обґрунтованість своїх позовних вимог, тому уточнений позов слід задовольнити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 300 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved