Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по виплаті аліментів в сумі 20 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 06.05.1995 р. між сторонами було укладено шлюб, який 12.05.2005 р. було розірвано. За час перебування в шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO], який після розлучення залишився проживати разом із матір'ю. На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києві від 09.12.2011 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно. З 27.10.2011 року по 29.10.2014 року відповідачем не в повному обсязі сплачувалися аліменти, у зв'язку із чим у нього утворилася заборгованість в розмірі 28 379,44 грн., однак просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість в розмірі 20 000 грн., що є предметом позовних вимог. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 283,79 грн. В судове засідання позивач надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання надав заяву, в якій визнав позов та не заперечував проти його задоволення. Просив також розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 06.05.1995 р. по 12.05.2005 р. сторони перебували в шлюбі. За час перебування в шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO], який після розлучення залишився проживати разом із матір'ю. На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києві від 09.12.2011 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно. У зв'язку з неналежним виконанням судового рішення за відповідачем [PERSON] утворилась заборгованість по аліментам в розмірі 28 379,44 грн., про що державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві складено розрахунок (а.с. 5). Відповідно до ст. 86 ЗУ «Про виконавче провадження» стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов'язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved