Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому вказує, що 06.03.1985 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (раніше мав назву Ленінський відділ запису актів цивільного стану міста Запоріжжя) між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис за № 264. Після реєстрації шлюбу вони стали проживати разом, а в 1996 році переїхали до с. В.Знам'янка, Кам'янсько-Дніпровського району. Неповнолітніх дітей у них не має. З часом спільне життя з [PERSON] не склалося, в період спільного проживання в сім'ї відбувалися конфлікти та суперечки. Все це призвело до того, що з 2007 року фактичні шлюбні відносини були припинені та відповідач виїхав в невідомому напрямку. Позивач вирішила розлучитись з відповідачем, оскільки проживання з ним однією сім'єю та збереження шлюбу вже не можливо, та суперечить її інтересам. Вживати заходів щодо примирення подружжя не має необхідності, оскільки позивач твердо вирішила розірвати шлюб та свою позицію міняти не збирається. Розлучитись з відповідачем через відповідні органи реєстрації не має можливості, так як відповідач виїхав, та його місцезнаходження невідомо. Позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та в належній формі через оголошення в газеті «Запорізька правда», про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 Сімейного кодексу України проголошує, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач на примирення не згодна, про що свідчить її заява, від відповідача заперечень проти позову не надходило. Таким чином, суд, враховуючи вищезазначене та вимоги закону щодо недопустимості примушування жінки та чоловіка до шлюбу, важає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved