Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги наступним. З 5 листопада 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року шлюб було розірвано. В період шлюбу сторони придбали за спільні кошти квартиру [ADDRESS]. Квартира була придбана сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2013 року. Вказала, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Просила визнати за нею право власності на 1/ 2 частину вказаної квартири. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що квартиру купували за весільні гроші та гроші, які отримали після народження дитини, про борг відповідача їй нічого не відомо, просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що спірна квартира куплена в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти і тому позивач має право на ? частину майна подружжя, просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що квартиру купив за власні кошти, гроші брав у борг в батька та брата, позивач ніяких коштів на придбання квартири не надавала. Квартира була куплена для проживання його родини в період зареєстрованого шлюбу. У нотаріуса [PERSON] давала згоду на здійснення правочину. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач, який є його братом, взяв у нього в борг 20000 грн. на купівлю квартири для своєї сім»ї. Вказана обставина підтверджується розпискою. Квартиру відповідач купував для проживання своєї родини. Борг до теперішнього часу не повернув. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він купив квартиру синові, який є відповідачем по справі, давав на це гроші. Договір оформили нотаріально. При оформленні квартири у нотаріуса була присутня позивач. Купили квартиру за 30000 грн. Він, [PERSON], давав 10000 грн. Давав гроші родині сина. В квартирі повинен був жити син з дружиною. Гроші надав безоплатно. Суд, заслухавши сторони, вивчивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі з 05.11.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управлінняі юстиції Харківської області, актовий запис № 137. З свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 19, вбачається, що сторони мають спільну дитину, [PERSON], [INFO]. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 12.09.2016 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 709, [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира складається з трьох кімнат, загальна площа - 58, 4 кв.м., житлова - 35,7 кв.м. Правочин було здійснено за згодою дружини покупця - [PERSON], про що свідчить її заява, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстрована в реєстрі за № 706. З витягу № 7403364 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. З боргової розписки від 30.07.2013 року вбачається, що [PERSON] зобов»язується віддати [PERSON] грошові кошти в розмірі 20000 грн, які він взяв у борг на купівлю квартири для проживання своєї родини. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справі не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що під час шлюбу сторонами придбана квартиру [ADDRESS], а тому вона є спільним майном подружжя. Стаття 71 Сімейного Кодексу України передбачає, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі,судимають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності. Відповідно до ст.13 ЦПК України, в межах заявлених позивачем вимог, оскільки предметом спору є неподільна річ, а саме квартира [ADDRESS] і позивач не ставила питання про розподіл майна в натурі, враховуючи, що відповідач не звертався с зустрічним позовом про визнання права власності, про припинення права власності з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, сторони не вносили відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, згідно ст. 70 Сімейного Кодексу України, суд вважає доведеним наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного майна. Посилання відповідача, що квартира придбана за його особисті кошти, які надані йому родичами, а тому є особистим майном безпідставне і судом не приймається. З тексту договору купівлі - продажу від 31.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 709 вбачається, що правочин здійснено за згодою дружини покупця [PERSON], на підставі її заяви, тобто у відповідності до вимог 65 СК України кошти на придбання квартири є спільними і надана згода дружини на розпорядження саме спільними коштами для укладення договору купівлі. Що стосується показань свідків, суд не може прийняти їх до уваги, бо їх пояснення не підтверджують того, що придбання майна вчинено за особисті кошти відповідача. Що стосується розписки, на яку посилався свідок [PERSON] , суд враховує, що з неї навіть не зрозуміло коли отримані гроші. Докази того, що саме кошти, які відповідач взяв в борг, витрачені на купівлю квартири, відсутні. Більш того, свідок [PERSON] вказав, що надав гроші родині сина на купівлю квартири безоплатно. Обидва свідка пояснили, що квартира була придбана для проживання відповідача та його родини. Таким чином, правочин щодо придбання майна вчинено за кошти подружжя, а тому вважати спірну квартиру особистою власністю [PERSON] підстав не має. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551,21 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved