Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання батьківства, стягнення аліментів та внесення змін у актовий запис про народження дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що у червні 2004 року вона влаштувалась на посаду секретаря в АТЗТ «АГРО», де познайомилась з відповідачем, після чого між ними зав'язались близькі стосунки. [INFO] у позивача народилась донька [PERSON], батьком якої є відповідач. Однак, подавати заяву до органів РАЦСу про реєстрацію батьківства відповідач відмовився, оскільки перебував у зареєстрованому шлюбі. Після народження дитини відповідач систематично надавав матеріальну допомогу на її утримання, купував речі та продукти. Проте, останнім часом стосунки між сторонами погіршились і відповідач припинив надавати допомогу на утримання доньки. Позивач не має змоги самостійно утримувати дитину, оскільки на даний час не працює та доглядає за дитиною, яка часто хворіє та потребує значних коштів на лікування. Відповідач є матеріально забезпеченим та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Посилаючись на наведене, просила суд встановити батьківство відповідача щодо дитини [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацію, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття; зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни в актовий запис № 2778 від 27.12.2005 про народження [PERSON], де вказати для дитини в графі «прізвище» - [PERSON], в графі «по батькові» - [PERSON], в графі «батько» - [PERSON]; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення платежу (аліментів) за один місяць та стягнути з відповідача судові витрати. У грудні 2016 року позивач звернулася до суду з заявою про уточнення позовних вимог, посилаючись на те, що дитина [PERSON] є інвалідом з дитинства, має низку вроджених діагнозів та супутніх захворювань, в 2015 році їй був поставлений діагноз «алергічний риніт» та призначена відповідна імуноспецифічна терапія. За період з жовтня 2015 року по грудень 2016 року позивач витратила на лікування дитини 13407,00 грн. Дані витрати є додатковими витратами на дитину, пов'язані з її хворобою, а тому мають бути відшкодовані відповідачем в повному обсязі. З урахуванням наведеного, позивач просить суд визнати відповідача батьком [PERSON], [INFO]; внести зміни в актовий запис № 2778 від 27.12.2005, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про народження [PERSON], де зазначити для дитини в графі «прізвище» - [PERSON], в графі «по батькові» - [PERSON], в графі «батько» - [PERSON]; стягнути з відповідача на свою корить аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацію, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання дитини, які пов'язані з її хворобою в сумі 792,57 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття або до моменту відсутності потреби в лікуванні; стягнути з відповідача на свою користь понесені додаткові витрати на утримання дитини, які пов'язані з її хворобою за період з жовтня 2015 року по грудень 2016 року у сумі 13407,00 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що жодний із поданих позивачем документів не є належним доказом на підтвердження факту батьківства відповідача. Відповідач не заперечує, що перебував у близьких стосунках з позивачем та іноді надавав їй матеріальну допомогу, однак не впевнений в тому, що він є батьком дитини, а тому не може нести аліментні зобов'язання перед позивачем. До того ж відповідач є пенсіонером, часто хворіє та не має будь-яких інших доходів, окрім пенсії. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [INFO] народилася [PERSON], що підтверджуються свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 27.12.2005. У графі «батько» зазначено - [PERSON], у графі «мати» - [PERSON]. Відомості про батька записані за заявою матері відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з ст.125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. За приписами ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно ст.134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. З пояснень позивача вбачається, що у період з жовтня 2004 року до липня 2015 року вона перебувала у близьких стосунках з відповідачем, від яких у них народилась донька. Відповідач не заперечував факту перебування у близьких стосунках з позивачем, а лише стверджував, що не впевнений у своєму батьківстві. При цьому жодних доказів на спростування батьківства не надав. В ході розгляду справи за клопотанням позивача судом неодноразово призначалася судово-медична (генетична) експертиза, на вирішення якої ставилося питання «Чи є [PERSON], [INFO], батьком [PERSON], [INFO]?». Про час, дату і місце проведення експертизи відповідач був повідомлений належним чином, але у визначений експертом час на відбір зразків крові до експертної установи жодного разу не з'явився, про що свідчать листи від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Крім того, представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що він також повідомляв відповідача про призначення судом еспертизи, однак останній на її проведення так і не з'явився. З огляду на викладене, у суду є всі підстави вважати, що відповідач ухиляється від проведення судово-медичної (генетичної) експертизи. Відповідно до вимог ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків передбачених ст. 82 ЦПК України. Таким чином, оскільки відповідач протягом тривалого часу ухиляється від проведення судово-медичної (генетичної) експертизи на встановлення батьківства, суд вважає доведеним та не спростованим відповідачем той факт, що останній являється біологічним батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов'язок по утриманню дитини. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до 08.07.2017 - не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. За приписами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. (ст. 191 СК України). Враховуючи те, що матеріально утримувати дитину є законодавчим обов'язком обох батьків, а також те, що відповідач не надає таку допомогу у добровільному порядку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.11.2015, а з 08.07.2017 в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат, слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю. Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітня [PERSON], [INFO], з народження спостерігається філією №3 КПН «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м. Києва, являється інвалідом з дитинства, діагноз: вроджений порок розвитку кишківника, доліхоколон, алергічний риніт, гіперметропія слабого ступеню, синдром гіперактивності. Такий стан здоров'я дитини вимагає додаткових витрат на її утримання, пов'язаних з необхідністю купувати ліки, проходити лікування тощо. За період з жовтня 2015 року по грудень 2016 року позивач витратила на лікування дитини 13407,07 грн. Витрати позивача підтверджені належними та допустимими доказами: касовими чеками, квитанціями, актами про надані медичні послуги. Понесені позивачем додаткові витрати взаємопов'язані з діагностованими у дитини захворюваннями. Відтак, враховуючи що батьки несуть рівний обов'язок щодо утримання дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину понесених нею додаткових витрат, пов'язаних з лікуванням неповнолітньої доньки, у розмірі 6703,50 грн. Позивач також просила стягувати з відповідача на її користь щомісяця додаткові витрати на дитину, пов'язані з проходженням специфічної імунотерапії, у розмірі 792,57 грн. Проте суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо необхідності продовжувати таке лікування, тобто відсутні докази понесення цих витрат на майбутнє. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у сумі 487,20 грн. та в дохід держави у розмірі 974,40 грн. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. З викладеного,

Outcome: partial