Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач був працевлаштований головним бухгалтером Комунального підприємства «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» Дніпровської міської ради з 23.08.2018. 10.09.2019 вона подала заяву про звільнення за власним бажанням з 30.09.2019, після чого знаходилась на лікарняному та не мала змоги забрати свою трудову книжку у колишнього роботодавця. Наказ про звільнення не отримувала та не ознайомлювалась, трудову книжку не отримувала, яка й до теперішнього часу знаходиться на підприємстві. Неодноразово позивач намагалась забрати у відповідача трудову книжку та копію наказу про звільнення, однак двері були зачинені. 28.09.2020 з відповіді на адвокатський запит та додатків до неї нарешті було з`ясовано, що позивач була звільнена відповідно до наказу № 17-к від 10.10.2019 за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків. Позивач вважає, що даний наказ є протиправним з огляду на те, що за період роботи у відповідача вона не отримувала жодного дисциплінарного стягнення, що виключає факт систематичності, що є обов`язковою умовою для застосування даної статті для звільнення. Крім того, перед застосуванням стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, що також зроблено не було. Також позивача не було запрошено на засідання профспілкової організації з приводу вирішення питання про звільнення, що також підтверджує факт незаконності її звільнення. З врахуванням наведеного позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ № 17-к від 10.10.2019 «Про звільнення [PERSON] », поновити її на посаді головного бухгалтера та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позов, заперечень щодо відповіді на відзив, в яких позов не визнав з підстав того, що наказ про звільнення було постановлено з дотриманням вимог КЗпП України, позивач була неодноразово притягнута до дисциплінарної відповідальності, підстав для поновлення на роботі та виплаті середнього заробітку не має. Позивач також надала до суду відповідь на відзив, для чого судом було продовжено строк, в якій підтвердила свої вимоги щодо заявлених позовних вимог та просила суд задовільнити їх в повному обсязі. Враховуючи категорію спору, наданий відповідачем письмовий відзив на позов, надану відповідь на відзив позивача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) відповідно до положень ч. 1 ст. 274 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Вивчивши, матеріали справи, з`ясувавши позиції сторін, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважаю, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Встановлено, що наказом КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» ДМР від 22.08.2018 № 31-к [PERSON] було призначено на посаду головного бухгалтера КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т. Г. Шевченка» ДМР (а.с. 51). Під час прийому на роботу, [PERSON] , під підпис, було ознайомлено з посадовою інструкцією головного бухгалтера та правилами внутрішнього трудового розпорядку КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» ДМР (а.с. 82-91). З 11.09.2019 до 27.09.2019 [PERSON] перебувала на лікарняному, доказом чого є листок непрацездатності серія АДС № 025269 виданий 11.09.2019, відповідно до якого вона повинна була стати до роботи 28.09.2019 (а.с. 92). Під час розгляду справи судом не встановлено та суду не надано доказів подання позивачем заяви від 10.09.2019 про звільнення за власним бажанням з 30.09.2019. Починаючи з 04.10.2019 позивач на роботу не з`являлась з невідомих причин, внаслідок чого КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» ДМР було складено акти про відсутність [PERSON] на роботі від 04.10.2019, 07.10.2020, 08.10.2019, 09.10.2019, 10.10.2019, а також зроблені відповідні відмітки у табелі обліку використаного робочого часу (а.с. 53-59). Актом фіксації відмови від надання письмових пояснень від 10.10.2019, [PERSON] відмовилась, у присутності свідків, надавати письмові пояснення з приводу вищенаведеного факту відсутності на робочому місці (а.с. 52,60). КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т. Г. Шевченка» ДМР було встановлено розповсюдження головним бухгалтером [PERSON] персональних даних директора КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» ДМР [PERSON] шляхом надання без дозволу та запиту до приймальні міського голови, копії паспорта та копій картки платника податків, а також нецільове проставляння печатки КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т. Г. Шевченка» ДМР. На підставі вищенаведених фактів, наказом КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» ДМР № 76 від 16.09.2019 «Щодо проведення службового розслідування» було ініційовано проведення службового розслідування та призначено склад його комісії . На підставі проведеного службового розслідування, наказом КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» ДМР від 03.10.2019 № 86 було оголошено догану головному бухгалтеру [PERSON] за порушення трудової дисципліни, а саме за невиконання підпункту 4.4. пункту 4 розділу «Відповідальність» посадової інструкції головного бухгалтера (розголошення інформації з документів з грифом «Для службового користування», комерційної таємниці організації персональних даних, тощо. Також, 03.10.2019 КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т. Г. Шевченка» ДМР було складено акт про відмову [PERSON] ознайомитись з Наказом № 86. Систематичність порушення трудової дисципліни у діях [PERSON] також підтверджується наступними фактами, а саме: бухгалтер [PERSON] доповідною запискою повідомила директора КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т. Г. Шевченка» ДМР [PERSON] про невиконання [PERSON] службових обов`язків, щодо ведення бухгалтерського обліку. Окрім цього, наказом КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» ДМР № 64 від 22.08.2019 «Про створення постійно діючої інвентаризаційної комісії», було створено інвентаризаційну комісію, до складу якої увійшла [PERSON] КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» ДМР складено акт про відмову ознайомитись [PERSON] з наказом № 64, без повідомлення причин (а.с. 67-77). Наказом № 17-к [PERSON] 10.10.2019 було звільнено з посади головного бухгалтера КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т. Г. Шевченка» ДМР за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків, покладених трудовим договором, Правилами внутрішнього трудового розпорядку КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» ДМР, згідно пункту третього статті 40 КЗпП України (а.с. 61). Актом про відмову ознайомитись з наказом КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т. Г. Шевченка» ДМР, було зафіксовано відмову [PERSON] ознайомлюватись та підписувати Наказ № 17-к (а.с. 62-63). [PERSON] не отримала у день звільнення, 10.10.2019 трудову книжку, та не ознайомлювалась з наказом № 17- к про її звільнення, відповідачем на адресу останньої було направлено лист № 254 про необхідність отримання трудової книжки, з копією Наказу № 17-к (а.с. 66). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом третім статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України). У пункті 22 вищевказаної постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Так, листом директора КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» ДМР Буйволюка О. В. від 08.10.2019 № 246 до голови профспілкової організації КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т. Г. Шевченка» ДМР [PERSON] було ініційовано розглянути на зборах та погодити звільнення головного бухгалтера [PERSON] . Протоколом № 4 від 08.10.2019 засідання профспілкового комітету КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т. Г. Шевченка» ДМР було погоджено звільнення головного бухгалтера [PERSON] за пунктом третім статті 40 КЗпГІ України (а.с. 78-81). Таким чином,\~враховуючи застосування\~до [PERSON] \~в період\~роботи в\~КП «Центральний\~парк культури\~та відпочинку\~ім.\~Т.\~Г.\~Шевченка» ДМР\~дисциплінарних стягнень\~за порушення\~трудової дисципліни,\~наявність протоколу\~№ 4\~від 08.10.2019\~засідання профспілкового\~комітету КП\~«Центральний парк\~культури та\~відпочинку ім.\~Т.\~Г.\~Шевченка» ДМР,\~яким було\~погоджено звільнення\~головного бухгалтера\~ [PERSON] \~за пунктом\~третім статті\~40\~КЗпП України\~остання була\~правомірно звільнена\~10.10.2019\~Наказом №\~17-к\~з посади\~головного бухгалтера\~за систематичне\~невиконання без\~поважних причин\~посадових обов`язків,\~покладених трудовим\~договором,\~Правилами внутрішнього\~трудового розпорядку\~КП «Центральний\~парк культури\~та відпочинку\~ім.\~Т.\~Г.\~Шевченка» ДМР,\~згідно пункту\~третього статті\~40\~КЗпП України\~та позовні\~вимоги задоволенню\~не підлягають. Щодо питання застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити, що суд застосовує\~позовну давність\~лише тоді,\~коли є\~підстави для\~задоволення позовних\~вимог,\~звернутих позивачем\~до того\~відповідача у\~спорі,\~який заявляє\~про застосування\~позовної давності.\~Тобто,\~перш ніж\~застосувати позовну\~давність,\~суд має\~з`ясувати\~та зазначити\~у судовому\~рішенні,\~чи було\~порушене право,\~за захистом\~якого позивач\~звернувся до\~суду.\~Якщо це\~право порушене\~не було,\~суд відмовляє\~у позові\~через необґрунтованість\~останнього.\~І тільки\~якщо буде\~встановлено,\~що право\~позивача дійсно\~порушене,\~але позовна\~давність за\~відповідними вимогами\~спливла,\~про що\~заявила інша\~сторона у\~спорі,\~суд відмовляє\~у позові\~через сплив\~позовної давності\~у разі\~відсутності визнаних\~судом поважними\~причин її\~пропуску,\~про які\~повідомив позивач\~(постанова\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 22\~травня 2018\~року у\~справі №\~369/6892/15-ц). На підставі\~викладеного,\~ст.\~ст.\~40,43,\~235\~КЗпП України,\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06.11.1992\~№ 9\~«Про практику\~розгляду судами\~трудових спорів»\~(зі\~змінами та\~доповненнями)\~та

Outcome: dismissed