Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування - Вільнянська районна державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що її син [PERSON] перебував у цивільному шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого має сина - [PERSON], [INFO]. Під час реєстрації народження сина відповідач була зареєстрована матір'ю-одиначкою, однак [PERSON], [PERSON] та їх син були сім'єю, мешкали у належному їй будинку. Згодом спільне життя її сина та відповідача не склалося, остання, покинувши дитину, 05 серпня 2011 року змінила місце проживання, створила нову сім'ю. З цього часу малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні. Відповідач фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням і розвитком дитини не займається, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не переймається її життям, матеріально не забезпечує, ніякого зв'язку з сином не підтримує. Розпорядженням голови Вільнянської районної державної адміністрації № 226 від 27 квітня 2012 року [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а розпорядженням № 361 від 27 червня 2012 року її призначено опікуном малолітнього онука. На підставі викладеного, зважаючи, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та органу опіки та піклування - Вільнянської районної державної адміністрації, про повернення дитини (а.с. 35-37). У позові посилається на те, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2012 року відібрано [PERSON], [INFO], від матері [PERSON], не позбавляючи її батьківських прав, строком на 3 роки. Розпорядженням голови Вільнянської районної державної адміністрації № 226 від 27 квітня 2012 року [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а розпорядженням № 361 від 27 червня 2012 року [PERSON] призначено опікуном малолітнього [PERSON], [INFO]. На цей час дитина проживає з опікуном за адресою: [ADDRESS]. Вона бажає поновлення у батьківських правах та повернення їй малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом зі своїми дітьми - [PERSON], 2012 року народження, та [PERSON], 2014 року народження, за місцем проживання характеризується позитивно. 30 червня 2015 року комісія з питань захисту прав дитини Вільнянської районної державної адміністрації прийняла рішення № 7, у якому визнала недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини, позбавлення її батьківських праві відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У зв'язку з викладеним, позивач за зустрічним позовом просить відмовити [PERSON] у позовних вимогах про позбавлення її батьківських прав та постановити рішення про повернення їй дитини. Ухвалою суду від 07 липня 2015 року вказані позови об'єднані в одне провадження (а.с. 52-53). У судовому засіданні позивач [PERSON] первісний позов підтримала у повному обсязі, заперечувала проти зустрічного, пояснила, що після прийняття Вільнянським районним судом Запорізької області рішення про відібрання у [PERSON] малолітнього сина [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав, мати не цікавиться життям дитини, не відвідувала сина ні у школі, ні у лікарні, хоча дитина має численні проблеми зі здоров'ям, не надавала жодної матеріальної допомоги на купівлю ліків, підготовку до школи. Дитина увесь цей час не бачила матері, не знає її, і на запитання, чи хоче повернутися до матері, надає негативну відповідь. Вважає, що повернення дитини матері за таких обставин не відповідає інтересам малолітнього, у зв'язку з чим просить задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] первісний позов не визнала, наполягала на зустрічному позові, пояснила, що постійно відвідувала сина, у тому числі у лікарні, цікавилась його життям та здоров'ям, вважає, що обставини, викладені у первісному позові не відповідають дійсності. На цей час вона має постійне місце проживання та належні умови для дитини, тому просить постановити рішення, яким повернути їй сина [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи за первісним позовом, відповідача за зустрічним -Вільнянської районної державної адміністрації у судовому засіданні пояснив, що органом опіки і піклування надано висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим є усі підстави для повернення дитини матері. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що тривалий час малолітній [PERSON], [INFO], проживає з позивачем [PERSON], має належні умови проживання, гарно одягнений, взутий, нагодований. Мати дитини характеризує з негативної сторони, остання вживає спиртні напої, життям дитини не цікавиться, не піклується про її здоров'я, розвиток, матеріально її не забезпечує. Вихованням і розвитком малолітнього займається його бабуся [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] вживає алкогольні напої, життям дитини не цікавиться. Про життя, здоров'я, розвиток малолітнього [PERSON] постійно піклується позивач [PERSON] Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] охарактеризувала [PERSON] з негативної сторони, дитину не відвідує, навіть коли малолітній перебував у лікарні на стаціонарному лікуванні, не цікавиться його життям і здоров'ям, вихованням та утриманням дитини займається виключно позивач [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з таких підстав. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21 лютого 1990 року і ратифікованої 27 лютого 1991 року, закріплено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами чи адміністративними, чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У ст. 150 Сімейного кодексу України закріплено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-и) чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2012 року малолітнього [PERSON], [INFO], відібрано від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав строком на 3 роки. Розпорядженням голови Вільнянської районної державної адміністрації № 226 від 27 квітня 2012 року малолітньому [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 6). Дитина проживає разом з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4), знаходиться на її утриманні. Розпорядженням голови Вільнянської районної державної адміністрації № 361 від 27 червня 2012 року [PERSON] призначено опікуном малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 5) Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], складеного 19 березня 2015 року комісією у складі головного спеціаліста сектору опіки, піклування та усиновлення ССД РДА [PERSON] та провідного спеціаліста сектору опіки, піклування та усиновлення ССД РДА [PERSON], за вказаною адресою проживає [PERSON], її сини [PERSON], [PERSON] та онук [PERSON] Умови проживання сприятливі, дитина забезпечена усім необхідним (а.с. 8). З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її внутрішнім світом, не розвиває культурні та духовні цінності. Відповідач повністю ухиляється від виховання дитини. Частинами 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Органом опіки та піклування у вказаній справі надано висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 31-33). Однак, відповідно до ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, на запит суду Вільнянська районна державна адміністрація надала копії документів, на підставі яких комісією з питань захисту прав дитини прийнято рішення № 7 від 30 червня 2015 року (а.с. 34), а службою у справах дітей складено висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], а саме суду надано: витяг з протоколу № 7 засідання комісії з питань захисту прав дитини Вільнянської райдержадміністрації та копії акту обстеження умов приживання [PERSON], складеного членами опікунської ради Кіровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, характеристики на [PERSON] та довідки про склад сім'ї, наданих виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, а також довідки про отримання допомоги [PERSON], наданої управлінням соціального захисту населення (а.с. 75-82). Так, відповідно до довідки № 178 від 02 червня 2015 року, наданої виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом з двома малолітніми дітьми [PERSON], 2012 року народження, [PERSON], 2014 року народження (а.с. 79). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], складеним 30 червня 2015 року комісією Кіровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, будинок, у якому зареєстрована [PERSON], (зокрема спальня) знаходиться в стані ремонту. В будинку є ліжко, диван, дитяче ліжко, холодильник, стіл, стільці, необхідні продукти харчування (а.с. 76). З характеристики вбачається, що [PERSON] прибула на територію Кіровської сільської ради у 2005 році, за характером спокійна, товариська, працьовита, займається вихованням дітей, скарг на її негативну поведінку від сусідів та односельців до сільської ради не надходило (а.с. 78). Саме на підставі цих документів та пояснень [PERSON] 30 червня 2015 року комісією з питань захисту прав дитини Вільнянської райдержадміністрації і було прийнято рішення про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], та доручено службі у справах дітей підготувати відповідний висновок. Однак, при прийнятті цього рішення комісією взагалі не досліджувалися питання обставин життя малолітньої дитини, участі матері, у тому числі матеріальної, у його вихованні, розвитку, його взаємовідносин з матір'ю. Органом опіки та піклування за весь час перебування малолітнього [PERSON], [INFO], під опікою у позивача не здійснювався соціальний супровід цієї сім'ї, не досліджувалися умови проживання, виховання дитини. Зокрема, висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], містить посилання на характеристику учня 1-Б класу КЗ «Вільнянська загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради [PERSON], [INFO], а також повідомлення Вільнянської центральної районної комунальної лікарні (а.с. 32), згідно з якими вихованням, розвитком дитини, піклуванням про стан її здоров'я, забезпеченням усім необхідним займається виключно опікун [PERSON], мати дитини жодного разу не відвідувала його. Вказані обставини повністю підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Сама відповідач [PERSON] на запитання суду не змогла назвати назву навчального закладу, у якому навчається її малолітній син [PERSON], [INFO], ім'я його вчительки, місце розташування закладу, взагалі навіть не знала, які хронічні хвороби має дитина, як часто вона перебувала на лікуванні і які ліки має приймати. Вказані обставини взагалі не досліджувались комісією з питань захисту прав дитини та залишились поза увагою служби у справах дітей при підготовці матеріалів на комісію, хоча вони суттєво впливають на вирішення подальшої долі дитини. Суд вважає, що такий висновок не відповідає інтересам малолітньої дитини, оскільки мати самоусунулась від її виховання та утримання, а син в такому віці потребує піклування, догляду, виховання, яке здійснює належним чином позивач [PERSON], де йому забезпечені всі умови для повноцінного розвитку. Таким чином, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для повернення дитини [PERSON], навпаки, первісні позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з такого. Частиною 2 ст. 166 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ст. 182 Сімейного кодексу України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Позов до суду було пред'явлено 07 квітня 2015 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду (а.с. 2). Із врахуванням обставин справи, особи відповідача, наявності у неї на утриманні двох малолітніх дітей, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, суд вважає за доцільне стягувати [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 07 квітня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, суд стягує із відповідача в доход держави судовий збір у сумі 243,60 грн., від сплати яких позивач була звільнена при подачі позову до суду про стягнення аліментів. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial