Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до повноліття дітей. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком їх спільних синів, які проживають разом з позивачем та утримання яких відповідач не забезпечує в добровільному порядку. Відповідач інших утриманців не має, працездатний, тому вважає, що саме в цьому розмірі, визначеному в твердій грошовій сумі, він має можливість сплачувати на її користь аліменти на утримання їх спільних дітей. В ході судового розгляду позивачка уточнила позовні вимоги та за останнім уточненням просила стягнути з відповідача аліменти на утримання синів у розмірі 1500 грн. Уточнені позовні вимоги обґрунтовані тими ж обставинами. В судовому засіданні позивачка підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Відповідач у судовому засіданні не заперечував сплачувати на утримання дітей аліменти у розмірі 1500 грн. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З матеріалів справи вбачається, що з 28 грудня 1996 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21 грудня 2004 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 4, 5). Позивач та відповідач є батьками неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвами про народження (а.с. 6). На момент розгляду справи діти проживають разом з матір'ю ( а.с. 7). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 51 ч. 2 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ст. 184 ч. 1 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та дітей. Крім того, відповідач є інвалідом ІІІ групи (встановлена лише до 01.06.2017 р.), у зв'язку з чим отримує пенсію, розмір якої становить 1247 грн., працює в ТОВ «Новотекс» на посаді менеджер із збуту, де отримує заробітну плату, яка з 01.01.2017 р. становить 3 200 грн. (нарахована). Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належать неповнолітні діти сторін у справі, становить: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривня, з 1 грудня - 1860 гривень. Відповідно до ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд діє в межах заявлених позивачем вимог. Позивач наполягає на стягненні аліментів в твердій грошовій сумі, не зважаючи на офіційне джерело доходів, що має відповідач. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільних неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до повноліття дітей. 1/2 частина від вказаного розміру є більшим за 30% прожиткового мінімуму на одну дитину. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та заснованим на законі, доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ст. 184 ч. 2 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 184 ч. 3 СК України передбачено, що в разі, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, встановленого ст. 182 ч. 2 СК України, то дитині призначається державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. 192 ч. 1 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням судом за позовом одержувача аліментів або платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Обов'язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, брати участь у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), передбачений ст.185 СК України, не є підставою вищевказаного позову, а тому у позивача є право звернутися з таким позовом як самостійним. Відповідно зі ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 27 січня 2017 року. Також з відповідача згідно ст. 88 ч. 3 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 640 грн. На підставі ст. 367 п. 1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved