Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] що належить їй та третім особам на праві власності, оскільки відповідач, яка з 2009 р. зареєстрована за вказаною адресою як невіста (дружина її сина), однак в 2010 р. після розлучення виїхла, протягом останніх шести років не проживає у вказаному будинку і своєю реєстрацією у вказаному будинку перешкоджає у здійсненні в повній мірі прав позивача та третіх осіб, як власників будинку. Позивач в судове засідання не з'явилась, в позовній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Треті особи в судове засідання не з'явились, до суду подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, позов підтримують, просять його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в порядку, передбаченому ч.9 ст. 74 ЦПК України. За таких обставин суд вважає відповідача повідомленою належним чином і такою, що не з'явилась до суду без поважних причин. У зв'язку з зазначеним, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, враховуючи, що позивач проти цього не заперечує. Дослідивши заяви позивача та третіх осіб а також зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] та треті особи у справі є співвласниками будинку, що знаходиться в [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2013 р. (а.с.14-17). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, [PERSON], невістка [PERSON], дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Також факт реєстрації [PERSON] за вказаною адресою з 05.08.2009 р. підтверджується повідомленням адресно-довідкового підрозділу ТО ДМС України УДМС України в Київській області (а.с.21). Відповідно до акту обстеження житлових умов від 12.08.2016 р. , складеного депутатом Глевахівської селищної ради Степаненком А.Т., за результатами обстеження житлових умов будинку за адресою: [ADDRESS] встановлено, що колишня невістка [PERSON] - [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає протягом 7 років за вказаною адресою, про що свідчать сусіди (а.с.18). Як вбачається з копії рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області №362/1196/16-ц від 12.04.2016 р. , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12-13). За таких обставин, з квітня 2010 р. відповідач [PERSON] перестала бути членом сім'ї позивача, в сенсі ст. 5 СК України. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст.391 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 71,72 ЖК УРСР, оскільки відповідач перестав бути членом сімї власника житла. Відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З системного аналізу зазначених статей ЖК Української РСР в сукупності із ст. 29 ЦК України та нормами ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» можна зробити висновок, що право на зайняття наймачем та членами його сімї житлового приміщення наявне у них до тих пір доки воно (житлове приміщення) є їх місцем постійного і реального проживання, яке зареєстроване у встановленому порядку. Пленум Верховного суду України в своїй Постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 р., роз'яснив, що судовому розгляду підлягають спори пов'язанні з договором найму житлового приміщення, і зокрема, про визнання і втрату права на жиле приміщення. У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає на спірній житловій площі більш як шість місяців без поважних причин, ним не цікавиться, залишив його добровільно, перешкод в користуванні йому ніхто не чинив, а тому втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. На підставі викладеного ,

Outcome: approved