Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач звернулась в суд з даним позовом, в якому вказала, що від шлюбу з відповідачем у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 грудня 2019 року шлюб між ними розірвано. Зазначає, що відповідач ухиляється від виконання обов`язку по утриманню неповнолітнього [PERSON] [INFO] , а тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 4000 гривень щомісячно, до його повноліття. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти доводів позовної заяви про ухилення ним від обов`язку по утриманню [PERSON] [INFO] , визнав за собою обов`язок по його утриманню, заперечив проти обґрунтування позивача стосовно обставини ухилення ним від виконання обов`язку по утриманню сина та просив врахувати його скрутний матеріальний стан та стягувати аліменти на утримання сина у розмірі 1200 гривень. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та просив призначити аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1200 грн. щомісяця. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав. Між сторонами виник спір з приводу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 грудня 2019 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітнього [PERSON] залишено проживати з матір`ю (а.с.6-7). Ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, та щомісячно стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі 1800 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів слід розпочати з дня подачі позову до суду, з 26.03.2021 року. Судові витрати необхідно розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Отже, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: partial