Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом до Киданівської сільської ради Богуславського району Київської області, посилаючись на положення абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, просить суд визнати за нею в порядку спадкування після смерті тітки [PERSON], яка померла 12 лютого 2000 року, право на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 1,343 га (кадастровий номер 3220682700:02:002:0070) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Киданівської сільської ради Богуславського району Київської області, посилаючись на те, що вона являється спадкоємцем за заповітом після смерті своєї тітки [PERSON], однак право на спадкове майно у вигляді вищезазначеної земельної ділянки не може оформити у нотаріальній конторі, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] не був належним чином зареєстрований, і це є перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, що явилось підставою звернення із даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в попереднє судове засідання не зявилась, але письмово повідомила суд про розгляд справи без її та без застосування технічних засобів, позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Киданівська сільська рада Богуславського району Київської області в попереднє судове засідання не зявився, але письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі та не заперечував проти задоволення заявленого позову. Представник третьої особи - управління Держгеокадастру у Богуславському районі Київської області в попереднє судове засідання не зявився, але письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі та не заперечував проти задоволення заявленого позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Із доданих письмових матеріалів вбачається, що позивач [PERSON] у відповідності до ч. 1 ст. 1223 ЦК України є спадкоємцем за заповітом на спадщину після смерті тітки [PERSON], яка померла 12 лютого 2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БК №125016. Із копії заповіту від 10 лютого 1996 року видно, що [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON]. Із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області за №02-31/1532 від 19 жовтня 2016 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,343 га, розташовану на території Киданівської сільської ради Богуславського району Київської області, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий після смерті спадкодавця. Із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 382998 видно, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 1,343 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Киданівської сільської ради Богуславського району Київської області. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, який посвідчує право власності, та його державної реєстрації. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи, а тому спадкоємцю [PERSON] з дня смерті тітки [PERSON], яка померла 12.02.2000 року, належить спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця. Згідно абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Оскільки спадкодавець [PERSON] за життя розпочала приватизацію земельної ділянки, яка була в її користуванні, то як наслідок до її спадкоємця (позивача по справі) переходить право завершити приватизацію та отримати свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved