Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в сумі 24 411,7 гривень та судового збору в розмірі 2 102 гривень. Позов мотивує тим, що 4 березня 2017 року в м. Львові на перехресті вулиць Стрийська-Сахарова з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобілі «Opel» номерний знак [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застраховано не було. Власник транспортного засобу «Opel» звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування заподіяної шкоди. Позивачем було сплачено 24 411,7 гривень (26 021,7 (вартість матеріального збитку відповідно до висновку № 2035 експертного автотоварознавчого дослідження) - 2 410 (розмір ПДВ) + 800 гривень (витрати на проведення експертизи)) регламентної виплати, що стверджується платіжним дорученням № 1262945 від 21 грудня 2017 року. 4 вересня 2018 року позивач звертався до відповідача з претензією, яка відповідачем була проігнорована. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 993, 1166, 1188, ст. 1192, 1194 ЦК України, ст. 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 25 лютого 2020 року ухвалою Личаківського районного суду м. Львова прийнято позов до провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 20 грудня 2019 року в судове засідання не з`явилася, подала клопотання відповідно до якого позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводи у відсутності представника позивача та у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання відносно постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судові засідання 19 березня 2020 року та 6 травня 2020 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 4 березня 2017 року о 23 годині 30 хвилин у м. Львові на перехресті вулиць Стрийська-Сахарова, керуючи автомобілем «BMW», н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед перестроюванням не переконався що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ», н.з. [NUMBER] , який отримавши інертний рух, здійснив зіткнення з автомобілем «Opel», н.з. [NUMBER] , що спричинило технічні пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 1.5, 2.3 б, 10.1. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, що стверджується постановою Личаківського районного суду м. Львова від 18 травня 20107 року (а.с. 7). На час розгляду справи вищеназвана постанова суду не скасована, а тому є чинною. Частина 2 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 28 квітня 2017 року водій транспортного засобу «Opel» номерний знак [NUMBER] [PERSON] , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 8 липня 2008 року від власника транспортного засобу [PERSON] звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 8, 9). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2035 від 3 липня 2017 року вартість матеріального збитку , заподіяного власнику транспортного засобу «Opel», н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 4 березня 2017 року, в цінах на 4 березня 2017 року становить 26 021,7 гривень (а.с. 11-17). З платіжного доручення № 1262945 від 21 грудня 2017 року вбачається, що позивачем сплачено [PERSON] 24 411,7 гривень (а.с. 19). З роздруківки з центральної бази МТСБУ вбачається, що відсутні відомості про наявність чинного договору страхування щодо транспортного засобу «BMW», н.з. [NUMBER] (а.с. 21). Позивач звертався до відповідача з претензією від 4 вересня 2018 року щодо добровільної сплати перерахованих вище коштів (а.с. 22). Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до вимог ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Пункт 22.1 ст. 22 вказаного закону регламентує, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 вказаного закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов 38.2.1. до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Таким чином, судом встановлено, що позивач сплатив регламентну виплату потерпілому від дорожньо-транспортної пригоди, винним у вчинені якої був відповідач у справі, а тому до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача в межах сум регламентної виплати. Враховуючи наведене вище з відповідача слід стягнути в користь позивача 24 411,7 гривень. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягнення понесені позивачем судові витрати в розмірі 2 102 гривень судового збору.

Outcome: approved