Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя. В обгрунтування позовних вимог вказала, що дана квартира була придбана подружжям у період шлюбу, а тому є спільним сумісним майном подружжя. При цьому посилається на те, що між нею та відповідачем виник спір з приводу користування квартирою, відповідач чинить перешкоди їй та дочці у користуванні спільною квартирою, а тому позивач просить встановити порядок користування спільним майном, а саме - виділити в користування позивачу з донькою [PERSON] житлову кімнату площею 14,2 кв. м., в спільному користуванні залишити коридор, кухню, туалет, ванну кімнату, а також зобов'язати відповідача надавати вільний доступ до виділеної житлової кімнати. В судове засідання 28.03.2014 р. представник позивача не з'явилась, направила до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання 27.01.2014 р., 13.03.2014 р. та 28.03.2014 року не з'являвся, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 17, 22, 21, 28, 34), причини неявки не повідомив. Враховуючи те, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та у відсутність позивача, що відповідає положенню ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.07.1990 р., який відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22.03.2013 року було розірвано (а.с.6). Під час перебування в шлюбі 10.09.1996 року відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Зі змісту довідки № 6644 від 18.10.2013 р. про наявність (відсутність) зареєстрованого майна вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] від 10.09.1996 року за реєстром №2577 (а. с. 26). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і частини 3 ст. 368 ЦК України. В зв'язку з викладеним, суд прийшов до висновку про те, що вказана квартира, яка була придбана подружжям у період щлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, а тому вимога позивача про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Згідно довідки ОСББ «Київська-65» від 17.10.2013 року № 258 у зазначеній вище квартирі зареєстровані позивач, відповідач та [PERSON] Спірна квартира складається із двох ізольованих жилих кімнат площею 15,9 кв.м. та 14,2 кв.м., а також балкону, коридору, кухні, ванної кімнати, туалету (а.с.8). У відповідності до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу статті 66 Сімейного кодексу України визначено, що подружжя має право домовитись між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Між позивачем та відповідачем виник спір з приводу користування спільним майном - квартирою [ADDRESS]. Згода щодо порядку користування спільним майном відсутня. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок корстування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Із матеріалів справи вбачається, що спірна квартира в багатоквартирному будинку не може бути поділена в натурі шляхом обладнання в окремі ізольовані квартири, позивачем заявлено вимогу про встановння порядку користування нею, оскільки згоди між сторонами досягнути не вбачається можливим. З урахуванням викладеного, враховуючи заявлені позовні вимоги, суд визначає порядок користування спірним житлом відповідно до запропонованого позивачем варіанту, згідно з яким виділяє позивачу разом із донькою [PERSON] в користування жилу кімнату площею 14,2 кв.м. (на плані позначену цифрою 6), а відповідачу [PERSON] - жилу кімнату площею 15.9 кв.м. (на плані позначену цифрою 5). Всі інші підсобні приміщення суд залишає в спільному користуванні сторін. Згідно плану квартири вбачається, що вхід до кімнати, яка виділяється в користування позивачу, можливий лише через кімнату, яка залишається в користуванні відповідача, а тому суд зобов'язує останнього надавати позивачу та [PERSON] вільний доступ до приміщення, виділеного в їх користування. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені та документально підтвердженні витрати по оплаті судового збору в сумі 229,40 грн.

Outcome: approved