Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки в сумі 18601 грн., заподіяну моральну шкоду в сумі 5000 грн. та понесені судові витрати. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є власником житлового будинку [ADDRESS] та присадибної земельної ділянки площею 0,15 га. В будинку [ADDRESS] проживає відповідач у справі, [PERSON] .. Вказані домоволодіння були розділені дерев`яним парканом, що не порушувало норм добросусідства і прав відповідача, як землеколристувача сусідньої земельної ділянки.Однак [PERSON] , безпідставно вважаючи, що її паркан проходить по його земельній ділянці, неодноразово, в період з 25 вересня 2019 по серпень 2020 року, шість разів, руйнував дощату огорожу, а всього зруйновано 20,8 погонних метрів дощатого та 4,4 погонних метір сітчастого паркану.25.09.2019 року [PERSON] умисно зруйнував 15 погонних метра дерев`яного паркану, який нею був відновленипй за власні кошти. 20.12.2019 року відповідач знову зруйнував 20 погонних метра дерев`яної огорожі. В першій половині січня 2020 року [PERSON] втретє зруйнував 10 погонних метрів дерев`яної огорожі. В другій половині січня 2020 року [PERSON] повторно, умисно, зруйнував відновлений нею паркан та ще додатково 5,2 погонних метри паркану, який вона в подальшому знову відновила. В першій половині березня 2020 року відповідач умисно зруйнував 4,4 погонних метрів належного їй сітчастого паркану. 12 серпня 2020 року [PERSON] вкотре зруйнував 10 погонних метрів паркану, висловлювався на її адресу словами нецензурної лайки, погрожував, на її зауваження не реагував.Про протиправні дії відповідача вона повідомляла до Шершнівської сільської ради Коростенського району, Коростенського ВП та інших органів влади. Загальний розмір заподіяних їй збитків відповідачем оцінює в сумі 18601,00 грн., які відповідач відшкодовувати їй відмовляється. Вважає, що діями [PERSON] їй спричинена й моральна шкода, яку оцінює в розмірі 5000 грн. та яка полягає в тому, що внаслідок протиправних дій відповідача було порушено її право власності, вона пережила стрес та негативні емоції, вона була обурена та схвильована, протягом тривалого часу була вимушена звертатись до органів місцевого самоврядування та поліції за захистом своїх прав, що порушило звичайний спосіб її життя. В даний час вона не може почувати себе захищеною та відокремленою від інших людей. В судовому засіданні позивач та її представник Халімончук Р.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позові, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник Томчук В.О. позов не визнали, вважають його необґрунтованим та безпідставним, просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача в обґрунтування заперечень зазначив, що позивач в даний час власником спірного майна не являється, належних доказів, які б підтверджували заподіяння їй шкоди та її розмір, який зазначено в позові, суду не подала. Наданий локальний кошторис на будівельні роботи на улаштування дерев`яного паркану на металевих стовпах складений по цінам матеріальних ресурсів станом на 2020 рік, в тому числі нового паркану, не підтверджує вартість завданих збитків, який до того ж перебував в її користуванні більше 30 років. Свідок [PERSON] (дружина відповідача) дала показання про те, що позивач проживала з ними по сусідству, воли мали суперечки з приводу меж земельної ділянки, та чоловік за її вказівкою пошкодив огорожу, яка стояла на їх землі. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідка, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч.1 ст.15 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст.16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). У відповідності до частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд зауважує, що для покладення на особу такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідно встановити наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки особи, шкоди та її розміру, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Судом встановлено, що [PERSON] отримала у спадок житловий будинок [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку площею 0,15 га. з кадастровим номером 1822386803:04:003:0095, яка знаходиться біля вказаного будинку, що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.07.1995 року та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який на початку 2021 року вона продала. В сусідньому житловому будинку [ADDRESS] проживає відповідач у справі, [PERSON] .. Межі вказаних домоволодінь розділялися дерев`яним парканом, що не порушувало норм добросусідства та прав відповідача, що стверджується даними листа Шершнівської сільської ради від 07.02.2020 року (а/с 33). За результатами розгляду повідомлень гр. [PERSON] про те, що сусід пошкодив паркан, який розділяє межі їх земельних ділянок, в ході проведення перевірки Коростенським ВП було встановлено, що паркан розташований біля житлового будинку по [ADDRESS] пошкодив гр. [PERSON] , так як на його думку неправильно встановлена межа. Як пояснила в судовому засіданні позивач пошкоджений паркан знаходився в задовільному стані, оскільки перебував в користуванні 30 років, на даний час його рештки не збережено та новий не встановлено. Відповідно до локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1, який не містить дати, вартість робіт на улаштування дерев`яного паркану на металевих стовпах складає 18601,00 грн.. Відповідно до положень ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальним правилом, саме позивач повинен довести наявність складу цивільного правопорушення. Оцінивши в сукупності досліджені докази, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні не встановлено наявність обставин, які підлягають доказуванню у справі, зокрема розміру завданого збитку. Позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] матеріальних збитків, заподіяних їй внаслідок руйнування паркану, що розділяв території їхніх домогосподарств, задоволенню не підлягають, так як позивачкою не надано належних доказів, які б підтверджували заподіяння їй шкоди та її розмір. Зокрема, наданий позивачем локальний кошторис на будівельні роботи на улаштування дерев`яного паркану на металевих стовпах складений по цінам матеріальних ресурсів станом на 2020 рік (нового паркану), не підтверджує факту знищення (пошкодження) її майна, його відновлення, який перебував в користуванні 30 років, відповідачем в кількості, зазначеній в позовній заяві, та відповідно заподіяння матеріальної шкоди на вказану нею суму. Надані суду фото частини пошкодженої огорожі підтверджують факт її руйнування, яка до того ж має незадовільний стан, однак не свідчать про її поновлення (встановлення нової огорожі). У постанові від 03.12.2014 року № 6-183цс 14 Верховний Суд України дійшов правового висновку, що в цивільному процесі законом не покладається обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Вимога про відшкодування моральної шкоди, є похідною, тому також задоволенню не підлягає. Враховуючи, що до суду не подані належні докази, що містять інформацію щодо предмета доказування, за таких умов заявлений позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed