Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач звернулась в суд до відповідача з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що в лютому 2021 року позивачу стало відомо про відрахування з її зарплати на підставі постанови приватного виконавця Клименка Р.В. у виконавчому провадженню № 63592405. В подальшому представник позивача встановила, що зазначене виконавче провадження відкрито приватним виконавцем на підставі виконавчого листа приватного нотаріуса Горай О.С. № 37300 від 08.09.2020 року про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 002-10034-040713 від 04.07.2013 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Вчинення виконавчого напису здійснено без надання нотаріусу оригіналів відповідних документів, що є порушенням вимог порядку, який регламентує порядок їх вчинення, крім того заборгованість за кредитним договором не є безспірною. Крім того, у виконавчому написі нотаріуса не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонуються до стягнення, є боргом за кредитним договором. При цьому, нотаріус не вказав, що перевіряв законність та повідомлення боржника щодо переходу права вимоги від первісного кредитора до відповідача, який і звернувся за вчиненням виконавчого напису. Зазначене свідчить, що виконавчий напис нотаріуса про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором вчинений без дотримання вимог законодавства. Приватним виконавцем відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого напису, тому позивач просить визнати такий виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в сумі 1642,84 грн, що вже стягнуті за виконавчим написом, а також судові витрати по справі, що включають судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. В судове засідання позивач не з`явився, від її представника - адвоката Осіпової Ю.Ю. до суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи провести без участі позивача та її представника, позов підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно повідомлень про отримання поштових відправлень. В письмовому листі директор ТОВ «ФК «Аланд» повідомив, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу надавались оригінали необхідних документів, оригінали та копія яких в компанії не зберігаються. Правом надання відзиву на позов відповідач не скористався, клопотання про відкладення розгляду справи ним не подано, тому розгляд справи проведено без його участі. Третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу - Горай О.С. в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, згідно повідомлень про отримання поштових відправлень, причини його неявки суду не повідомлені. Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва - Клименко Р.В. в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява, в якій повідомив, що у виконавчому провадження № 63592405 із [PERSON] стягнуто 486,92 грн. Судом встановлено, що згідно заяви № 002-10034-040713 від 04.07.2013 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Дельта Банк» про відкриття поточного рахунку з кредитним лімітом в 5000 грн. на строк 364 дні. Наступний ліміт надається після спливу дії попередньої кредитної лінії в межах максимально погодженої суми, яка не перевищує 100000 грн. (а.с.26). 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. на підставі заяви, поданої ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 37300, про стягнення з [PERSON] заборгованості, за період з 11.08.2020 року по 17.08.2020 року, в сумі 8061,29 грн за кредитним договором № 002-10034-040713 від 04.07.2013 року, укладеним останнім з ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким, згідно договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 144/К від 26.01.2018 року, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредіт-капітал», та в подальшому право вимоги, згідно договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 11/08/2020-ФА від 11.08.2020 року, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Сума заборгованості за кредитом включає в себе: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 4945,25 грн, прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 3116,04 грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто 500 грн і загальна сума, що підлягає стягненню з [PERSON] становить 8561,29 грн (а.с. 27-28). З постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 63592405 від 12.11.2020 року вбачається, що на підставі заяви про примусове виконання, приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клименко Р.В. на підставі виконавчого напису № 37300 від 08.09.2020 року, відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 8561,29 грн (а.с.23-25). Відповідно до постанов про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесених 12 та 25 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клименко Р.В. звернуто стягнення на доходи боржника у розмірі 20 відсотків для погашення заборгованості за виконавчим написом, а також для відшкодування витрат на проведення виконавчих дій та стягнення основної винагороди приватного виконавця (а.с.16, 17). З довідки, наданої АТ «Гідросила» № 43 від 11.03.2021 року вбачається, що 05.03.2021 року на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника ВП № 63592405 від 12.02.2021 року виданої приватним виконавцем Клименко Р.В. із заробітної плати [PERSON] за лютий 2021 року утримано та перераховано 20 відсотків від заробітної плати, що становить 1642,84 грн (а.с.19, 29). Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону № 3425-XII передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч.2 ст.87 Закону № 3425-XII перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. керувалась ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються, а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, визнані нечинними з дня їх прийняття. Отже, оспорюваний виконавчий напис вчинений без надання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору, чим порушено вимоги Переліку № 1172, що є порушенням вимог ст.87 Закону «Про нотаріат». Крім того, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Під час вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у зазначеному спорі, підлягають перевірці доводи сторін в повному обсязі з приводу того, чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, боржник безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Пунктом 1 вищевказаного Переліку, в редакції станом на 29.11.2001 року, у підпункті (б) передбачено, що для одержання виконавчого напису, подаються також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено судом, приватним виконавцем відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання за виконавчим написом приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. № 37300 від 08.09.2020 року. З матеріалів справи вбачається вжиття судом заходів по витребуванню доказів - ухвалою суду від 15.03.2021 року у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. витребовувались документи, на підставі яких ним було вчинено виконавчий напис від 08.09.2020 року, за № 37300 про стягнення з [PERSON] грошових коштів в розмірі 8561,29 грн. Після того, як вказана ухвала суду була отримана, витребуємі судом докази до початку судового засідання суду не надані. Представником відповідача повідомлено, що вони у ТОВ «ФК «Аланд» не зберігаються. З огляду на відсутність у справі витребовуємих доказів суд вважає, що докази наявності боргу за кредитним договором № 002-10034-040713 від 04.07.2013 року, оригінал вказаного договору нотаріусу не надавався, тому пред`явлена до стягнення сума заборгованості не могла бути перевірена нотаріусом на предмет її безспірності. Також, нотаріусом в порушення вимог ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» вчинено виконавчий напис після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги, оскільки згідно п. 2.3 заяви № 002-10034-040713 від 04.07.2013 року кредитна лінія діє впродовж 365 днів, докази надання наступної кредитної лінії, її розмір та строк користування у справі відсутні, отже дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків - 03.07.2014 року. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у справі №916/3006/17, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Застосування положень частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема про те, що ця норма не обмежує трирічним строком нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, за умови встановлення сторонами відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги, оскільки вважає, що зазначений строк не можна змінити домовленістю сторін. У заяві № 002-10034-040713 від 04.07.2013 року його сторони не обумовлювали зміну позовної давності, отже виконавчий напис № 37300 від 08.09.2020 року щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним договором вчинено без дотримання вимог ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат». Також суд зазначає, що виконавчий напис нотаріуса виданий на проведення стягнення заборгованості [PERSON] за період з 11 по 17 серпня 2020 року, яка розрахована за кредитним договором, укладеним 04.07.2013 року. У зв`язку з тим, що відповідні виписки з рахунку [PERSON] відсутні і вони нотаріусу не надавались, що в свою чергу, унеможливило перевірку нотаріусом правильності визначення суми заборгованості зі встановленням початкової дати виникнення цієї заборгованості та періоду, за який проведено розрахунок заборгованості, а також, чи входив такий період в цілому у трьохрічний строк до дня звернення до нотаріуса, що є обов`язковою умовою вчинення виконавчого напису, передбаченою ст.88 Закону України «Про нотаріат», що свідчить про недотримання вказаних вимог Закону. Крім того, судом встановлено, що сторонами кредитного договору № 002-10034-040713 від 04.07.2013 року, приватним нотаріусом вказано [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», а вимогу про стягнення боргу пред`явлено іншим стягувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд». Приватним виконавцем у виконавчому написі вказано, що право вимоги за кредитним договором переходило на підставі договорів про відступлення прав вимоги за кредитними договорами: № 144/к від 26.01.2018 року, № 11/08/2020-ФА від 11.08.2020 року, однак доказів на підтвердження неодноразового переходу права вимоги за кредитним договором, та наявності такої вимоги у відповідача суду не надані. Так само відсутнє підтвердження того, що такі докази надавались приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. для здійснення ним виконавчого напису. У постанові Верховного Суду в справі № 554/6777/17 зроблено висновок, що у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В постанові Верховного Суду у справі № 357/12818/17 зазначено, що неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. В розглядаємій справі не містяться відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення. Таким чином, під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченої угоди, з якої вбачається наявність заборгованості [PERSON] перед кредитором в розмірі 8061,29 грн, не надавався, крім того, сума кредитної заборгованості, запропонована до стягнення з [PERSON] не була безспірною на момент вчинення виконавчого напису. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності вимог позивача до [PERSON] та вчинив виконавчий напис без дотримання вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання виконавчого напису, вчиненого 08 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 37300, таким, що не підлягає виконанню, а тому позовні вимоги позивача в цій частині є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача 1642,84 грн, як безпідставно набутих коштів, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважив, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. В даному випадку, правовою підставою набуття ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» 8561,29 грн, став спірний виконавчий напис нотаріуса № 37300 від 08.09.2020 року, який виконанню не підлягає, тому перестала існувати правова підстава для отримання відповідачем стягнень від [PERSON] за таким виконавчим написом нотаріуса. Судом встановлено, що на підставі постанови приватного виконавця із заробітної плати позивача утримано та перераховано відповідачу 1642,84 грн. З відповіді приватного виконавця вбачається, що на погашення заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «Аланд» із вказаної суми стягнуто 486,92 грн. Оскільки кошти в сумі 486,92 грн перераховані ТОВ «ФК «Аланд» на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому вказані кошти підлягають поверненню відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України. Решта частина коштів відповідачем не отримувалась, отже правові підстави для її повернення позивачу відсутні. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив відповідач, суд виходить з вимог ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, згідно яких стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за пред`явлення позовної заяви на загальну суму 1816 грн та 454 грн за подання заяви про забезпечення позову. Враховуючи часткове задоволення позову (в частині стягнення коштів) та задоволення заяви про забезпечення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 992,24 грн (538,24+454). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В якості підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано ордер на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] в Кіровоградському районному суді Кіровоградської області адвокатом Осіповою Ю.Ю., договір про надання правової допомоги від 09.03.2021 року та додаток до нього, детальний опис робіт (наданих послуг) акт наданих послуг, рахунок на оплату № 3/21 від 16.06.2021 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №3/21 від 16.06.2021 року. З наданих суду документів вбачається, що загальна вартість правової допомоги, наданої позивачу адвокатом Осіповою Ю.Ю., складає 3500 грн, яка включає в себе: 2000 грн - підготовка та написання позовної заяви, 500 грн - написання заяви про забезпечення позову, 1000 грн - участь в судових засіданнях. Кошти в сумі 3500,00 грн позивач сплатив та в поданій до суду заяві від 17.06.2021 року про розмір судових витрат та про відшкодування зазначених судових витрат просив стягнути з відповідача для відшкодування витрат на правову допомогу. Заява позивача надіслана на юридичну адресу відповідача та отримана ним 29.06.2021 року, що підтверджується повідомленням про отримання поштового відправлення. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якого ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про ?захист? прав ?людини ?і основоположних? свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Заперечень щодо розрахунку витрат на правову допомогу, здійснених позивачем, представником відповідача під час розгляду справи не висловлювалось, клопотань про зменшення розміру таких витрат до завершення розгляду справи до суду не надходило. Таким чином, суд приходить до переконання, що фактичний обсяг правової допомоги, наданої позивачу, та реальність її надання підтверджені належними доказами, а розмір витрат відповідає критерію необхідності, розумності і відповідає складності справи, зважаючи на ціну позову, враховуючи, що відшкодування витрат відповідачу на правовому допомогу заявлено з дотриманням встановленого законом порядку, тому вважає, що вказані витрати підлягають відшкодуванню позивачу в повному обсязі і з відповідача на користь позивача слід стягнути 3500 грн, в якості компенсації витрат на професійну правничу допомогу. Загальна сума відшкодування позивачу судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача становить 4492,24 грн (3500+992,24). На підставі ст.ст.87-89 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року,

Outcome: partial