Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Позивач звернувся із позовною заявою до Комишанської селищної ради Комсомольського району м. Херсона, якою просив скасувати рішення відповідача від 01.12.2009 року за № 480 в частині визнання таким, що втратив чинність п. 6-7 рішення від 04.01.1996 року за № 2. Позовні вимоги мотивували тим, що за рішенням Комишанської селищної ради Комсомольського району м. Херсона від 04.01.1996 року на підставі акту виносу в натурі меж земельної ділянки, на праві користування належить земельна ділянка, розташована за адресою [ADDRESS], площею 0,08 га.. За користування вказаною ділянкою позивач сплачує відповідні кошти. В липні 2011 року позивач звернувся до Комишанської селищної ради з приводу сплати земельного податку, де був поінформований про те, що його земельна ділянка оформлена вже на іншу особу. Звернувшись до селищного голови Фатєєва А.Б. позивач в грудні 2012 року отримав оскаржуване рішення, яким відповідно було скасовано попереднє рішення відповідача про закріплення за позивачем земельної ділянки. Вважає оскаржуване рішення таким, що прийнято без жодних правових аргументацій, вказуючи про те, що жодної документації за наслідками розгляду якої могло бути прийняте відповідне оскаржуване рішення відповідачами не приймалось. У судовому засіданні позивач та його представники за довіреністю [PERSON], і [PERSON] позов підтримали у повному обсязі, вказуючи про те, що вилученню в порядку ст. 149 ЗК України підлягають лише особливо цінні земельні ділянки , перелік яких визначено ст. 150 ЗУ України, якою спірна земельна ділянка не має. До того ж таке вилучення відбувається за згодою землекористувача, якої позивач по праві відповідачам не надавав. Представник відповідача-1 Комишанської селищної ради Комсомольського району м. Херсона за довіреністю Кабанов Р.М, щодо задоволення позову заперечував, вважаючи, що спірне рішення винесено із дотриманням діючого законодавства. Представник третьої особи без самостійних вимог на боці відповідача [PERSON], який наразі є власником спірної земельної ділянки, та якого судом протокольною ухвалою від 26.03.2014 року було залучено до участі у справі, за ордером та договором [PERSON], щодо задоволення позовних вимог заперечувала, вважаючи позов таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Заслухавши учасників судового засідання, покази свідків, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так, п.п. 6, 6-7 рішення Комишанської селищної ради народних депутатів виконкому м. Херсона № 2 від 03.01.1996 року, за позивачем, з метою індивідуального житлового будівництва було закріплено земельну ділянку площею 0,08 га, що за адресою [ADDRESS]. Актом комісії спеціалістів-землевпорядників Комишанської селищної ради від 15.08.2006 року, за розпорядження селищного голови було проведено обстеження присадибних ділянок в сел. Куйбишево, яким встановлено зокрема, що спірна земельна ділянка по [ADDRESS], що у користуванні позивача, не використовується за призначенням. Окрім того факти порушення ст. 141 ЗК України на земельній ділянці позивача, що по [ADDRESS]. було встановлено відповідним актом комісії спеціалістів-землевпорядників від 10.10.2008 року. Зазначені акти є чинними та позивачем не оскаржуються. Відповідно до розпорядження селищного голови Комишанської селищної ради від 30.09.2008 року було вирішено такі акти надати на розгляд чергової сесії селищної ради для вилучення досліджуваних земельних ділянок відповідно до ст. 416 ЦК України. Спірним рішенням Комишанської селищної ради Комсомольського району м. Херсона від 01.12.2009 року № 480 визнано такими, що втратили чинність п. 6-7 вищезгаданого рішення виконкому Комишанської селищної ради від 04.01.1996 року № 2, щодо закріплення за позивачем по справі спірної земельної ділянки площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та поруд, що по [ADDRESS], через невикористання позивачем вказаної ділянки більше 10 років. Так, за приписами ст. 416 ЦК України право користування земельною ділянкою для забудови припиняється зокрема у разі невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд. З приписами ст. 141 ЗК України у відповідній редакції, підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Факт невикористання позивачем спірної земельної ділянки саме для забудови у судовому засіданні сторонами не оспорювався, та, відповідно позивачем не доводилось у суді протилежне. Слід зазначити, що діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством не встановлено обставин, за умови наявності яких, землекористувач може не здійснювати відповідну забудову. Окрім того, вказівки позивача на те, що в нього не було грошей для здійснення забудови спірної земельної ділянки, із урахуванням часу, протягом якого позивачем взагалі жодних будівництв на спірній земельній ділянці не здійснювалось, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу в рамках розглядуваного позову, як і не заслуговують на увагу, із урахуванням підстав прийняття спірного рішення, вказівки позивача щодо встановленого діючим законодавством порядку вилучення земельних ділянок для суспільних потреб. Таким чином суд приходить до переконання про безпідставність та недоведеність розглядуваних позовних вимог і, відповідно, про відсутність підстав до їх задоволення. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed