Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про визнання недійсним договорів міни та визнання права, в якому просить византи недійним договір міни, укладений між нею та [PERSON] , щодо обміну земельними ділянками площею 7,5786 га та площею 0,0100га, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської област, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який був посвідчений та зареєстрований за № 623 приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І. 26.04.2017 року; визнати недійним договір міни укладений між нею та [PERSON] , щодо обміну земельними ділянками площею 7,3120 га та площею 0,0100 га, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який був виданий та зареєстрований за № 624 приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І. 26.04.2017 року; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 3522585000:02:000:3231, загальною площею 14,8906 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка сформована, як рахунок обєднання земельних ділянок, які належали [PERSON] на праві власності. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , рідна сестра позивача. 26.07.2010 року приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу Флоренко С.К., посвідчив свідоцтва на право на спадщину за законом № 634 та № 635, відповідно до яких у власність до позивача переходить спадщина, яка складається з земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва під номером [ADDRESS] , кадастровий номер 3522585000:02:000:0554, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області і належала спадкодавцю та з кадастровим номером 3522585000:502:000:0553, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Площа даних земельних ділянок складає 7,58 га та 7,31 га. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.06.2010 року [PERSON] були видані Державні акти на право власності на земельні ділянки, які зареєстровані в Книзі записів користування землею та була розроблена технічна документація із землеустрою. 26 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені два договори міни відповідно до яких сторони міняють належне їм на праві приватної власності майно, а саме: [PERSON] - земельні ділянки площею 7,5786 та 7,3120 га, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, а [PERSON] - земельні ділянки площею 0,0100 га, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. В результаті обміну, який здійснювався за цим договором сторони набули право власності на ці земельні ділянки. Позивач вважає, що дані договори міни є незаконними та підлягають визнанню недійсними з наступних підстав. Укладаючи договір [PERSON] розраховувала на отримання коштів у зв`язку із доплатою [PERSON] різниці вартості земельних ділянок. Також відповідач неодноразово казав, що виплатить суму, яка еквівалентна сумі грошової оцінки земельних ділянок, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Враховуючи те, що позивач отримала у власність земельні ділянки, які оцінюються в 214 гривень, замість своїх земельних ділянок оцінювалась в 162182 гривень, що не можна вважати добросовісною поведінкою відповідача. Представник позивача в судових засіданнях підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідачів заперечував щодо задоволення позову, підтримав позицію відповідача. Крім того, представником відповідача до суду був наданий відзив на позовну заяву, в якому зазначене, що 26.04.2017 року між позивачем та відповідачем були укладені Договори міни, посвідчені приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І. 26 квітня 2017 року за реєстраційними договорами № 623 та № 624. Договори були складені нотаріусом на прохання сторін, після прочитання сторонами вголос та власноручно підписаний до нотаріального посвідчення. Будучи попередньо ознайомленою з умовами Договору міни позивач їх підписала в присутності приватного нотаріуса, який перевірив її дієздатність. Крім того, позивач звернувся до суду через 3 роки і чотири місяці, тоді як відповідно до п 5.4 Договорів до вимог про розірвання цього договору міни (обміну) земельних ділянок застосовується давність в 3 роки. Заслухавши представників сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 056587 належала земельна ділянка загальною площею 7,58 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства, розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 028295 [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 7,31 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства, розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Відповідно до Свідоцтва про права на спадщину за законом, зареєстрованого приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Флоренко С.К. №№ 634, 635 у власність до [PERSON] перейшла спадщина, яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 3522585000:02:000:0554, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області та земельна ділянка з кадастровим номером: 3522585000:02:000:0553, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Відповідно до Договору міни (обміну) від 26.04.2017 року, [PERSON] та [PERSON] передали у власність один одного належне ним на праві власності нерухоме майно, а саме: [PERSON] - земельну ділянку площею 7,5786 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а [PERSON] - земельну ділянку площею 0,0100 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Відповідно до Договору міни (обміну) від 27.08.2017 року, [PERSON] та [PERSON] передали у власність один одного належне ним на праві власності нерухоме майно, а саме: [PERSON] - земельну ділянку площею 7,3120 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а [PERSON] - земельну ділянку площею 0,0100 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Відповідно до положень статей 6 і 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (частина перша статті 78 ЗК України). Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частина друга статті 78 ЗК України). Земельне законодавство України базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (пункт «в» частини першої статті 5 ЗК України). Встановлена пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України заборона відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення у редакції, чинній до 01 січня 2019 року, передбачала винятки, одним з яких була можливість обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону, а не земельної частки (паю) на іншу земельну частку (пай). Відповідно до пункту «а» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі їх придбання за договором міни. За договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. (частини перша-четверта статті 715 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою стаття 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Посилання позивача та його представника щодо нерівного обміну земельних ділянок, оскільки вони відрізняються грошовою оцінкою, не є підставою для визнання договору міни недійсним, адже вимогами чинного законодавства не встановлено заборону укладення договору міни земельних ділянок, що перебувають у приватній власності, які не співмірні за ціною. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спору, є підставою для відмови у позові (ч. 4, 3 ст. 267 ЦК України). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 29 квітня 2020 року у справі № 390/1153/17 Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально. Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах своїх повноважень сприяють обміну земельними ділянками (частина друга вказаної статті). Аналіз змісту статті 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» свідчить, що вона не забороняє можливість обміну земельними ділянками, які використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в інших випадках, ніж той, який визначений у частині першій цієї статті. За таких обставин укладення договору міни земельних ділянок після оформлення правовстановлюючих документів на них не суперечить пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed