Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Фонду Державного майна України, про стягнення заборгованості з заробітної плати та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона працювала у ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» м. Слов'янська з 03 вересня 1982 року по 31 жовтня 2001 року. З 01 січня 1999 року ВАТ «Керамічний комбінат» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. На підставі посвідчення комісії по трудовим спорам ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» від 30 серпня 2000 року вирішено стягнути на її користь заборгованість з заробітної плати у розмірі 1359 грн. 59 коп. Посвідчення комісії по трудовим спорам своєчасно направлене до Відділу Державної виконавчої служби Слов'янського МРУЮ і прийняте до виконання, однак до теперішнього часу зазначене рішення не виконане. Зазначає, що в червні 2013 року вона разом з колективом ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» звернулась з колективною скаргою до Слов'янського міського управління соціального захисту населення. 21 червня 2013 року вони отримали відповідь першого заступника Слов'янської міської ради, в якому повідомлено, що скарга працівників ВАТ «СКК» розглянута, корпоративне право на управління державним майном підприємства ВАТ «СКК» належить Фонду державного майна України, частка державної власності майна в статутному фонді підприємства становить 92,9%. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25 грудня 2008 року ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура. Ліквідатором призначено арбітражного керуючого - Жмайло О.І. В листопаді 2013 року колектив підприємства звернувся до Прокуратури Донецької області. 28 листопада 2013 року вони отримали листа Головного управління юстиції в Донецькій області, в якому повідомлено, що зведене виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ВАТ «СКК» знищено згідно акту про знищення виконавчих проваджень та інших документів органу ДВС від 17 травня 2008 року. Вказала, що у лютому 2015 року вона звернулась до суду із позовом до ВАТ «СКК» про стягнення заборгованості з заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, трьох відсотків річних від простроченої суми по день винесення судом рішення, а також моральної шкоди. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 03 березня 2015 року вказаний позов задоволено частково та стягнуто з боржника суму заробітної плати у розмірі 1357 грн. 58 коп. та моральну шкоду в сумі 1000 грн. Зважаючи на те, що частка державної власності у статутному капіталі ВАТ «СКК» становить 92,90 %, просить стягнути з Фонду Державного майна України суму заборгованості з заробітної плати у розмірі 2717 грн. 30 коп. та 1000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте надав суду заперечення проти позову, в якому просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] у зв'язку з його безпідставністю, справу розглянути у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала у ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» м. Слов'янська з 03 вересня 1982 року по 31 жовтня 2001 року. Позивач у своєму позові зазначила, що на підставі посвідчення комісії по трудовим спорам ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» від 30 серпня 2000 року вирішено стягнути на її користь заборгованість з заробітної плати у розмірі 1359 грн. 59 коп. Крім того, рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 03 березня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до ВАТ «СКК» задоволено частково та стягнуто з боржника суму заробітної плати у розмірі 1357 грн. 58 коп. та моральну шкоду в сумі 1000 грн. Проте, постановою Господарського суду Донецької області від 09 серпня 2004 року у справі № 33/41Б ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедура. Ухвалою суду від 25 грудня 2008 року ліквідаційну процедуру продовжено. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута. Частиною першою статті 41 наведеного Закону закріплено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом. У відповідності до ч. 1 ст. 619 ЦК України, договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. Субсидіарна (додаткова) відповідальність виникає у випадках, передбачених договором або законом. Суть субсидіарної відповідальності полягає у залученні поряд з основним боржником додатково (субсидіарного) боржника. До пред'явлення вимоги додатковому (судбидіарному) боржнику кредитор повинен в обов'язковому порядку звернутись до основного боржника, навіть в тому випадку, коли є очевидною неспроможність основного боржника виконати таку вимогу. У відповідності ст. 1 до Закону України «Про господарські товариства» (в редакції від 19 вересня 1991 року), господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства. Статтею 24 наведеного Закону встановлювалось, що акціонерним визнається товариство, яке має статутний фонд, поділений на визначену кількість акцій рівної номінальної вартості, і несе відповідальність за зобов'язаннями тільки майном товариства. Згідно ст. 26 ЗУ «Про господарські товариства», засновники акціонерного товариства несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями, що виникли до реєстрації акціонерного товариства. Такі ж положення містяться у частинах першій та другій статті 80 Господарського кодексу України. Зокрема, частиною другою наведеної статті визначено, що акціонерним товариством є господарське товариство, яке має статутний капітал, поділений на визначену кількість акцій однакової номінальної вартості, і несе відповідальність за зобов'язаннями тільки майном товариства, а акціонери несуть ризик збитків, пов'язаних із діяльністю товариства, в межах вартості належних їм акцій. Положеннями статті 92 ГК України закріплено, що порядок створення та порядок діяльності окремих видів господарських товариств регулюються цим Кодексом, Цивільним кодексом України та іншими законами. Згідно ч. 1 ст. 176 ЦК України, Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Аналізуючи положення наведеної статті, суд приходить до висновку, що в ній закріплено правило про самостійну відповідальність по власних зобов'язаннях юридичних осіб, створених державою, Автономною Республікою Крим та територіальною громадою, з одного боку, і зобов'язань України, Автономної Республіки Крим, та територіальних громад, створених ними юридичних осіб - з іншого. Єдиним винятком може бути, покладення додаткової (субсидіарної) відповідальності на Україну, АР Крим та територіальні громади, за зобов'язаннями казенних підприємств та установ. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про підприємства в Україні», в Україні можуть діяти підприємства таких видів державне підприємство, засноване на державній власності, в тому числі казенне підприємство. Особливості створення, ліквідації, реорганізації, управління та діяльності казенного підприємства встановлюються розділом VIII цього Закону. Частиною першою статті 37 Закону України «Про підприємства в Україні», державне підприємство, яке відповідно до законодавства України не підлягає приватизації, за рішенням Кабінету Міністрів України може бути перетворене в казенне підприємство. Рішення про перетворення державного підприємства в казенне приймається за однієї з таких умов: підприємство провадить виробничу або іншу діяльність, яка відповідно до законодавства може здійснюватись тільки державним підприємством; головним споживачем продукції підприємства (більш як 50 відсотків) є держава; підприємство є суб'єктом природних монополій. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦК України та ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про акціонерні товариства», акціонерні товариства самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватись будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. З огляду на викладене, ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» не є казенним підприємством або установою, а отже Держава в особі Фонду державного майна України не може нести додаткової відповідальності за зобов'язаннями ВАТ «СКК», у зв'язку з чим позов [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed