Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з відповідною позовною заявою, посилаючись на те, що 17.12.2018 р. її було прийнято на тимчасову роботу на посаду касира ТОВ «Рошен-Херсон» на період відсутності основного працівника [PERSON] , з посадовим окладом згідно штатного розпису з неповним робочим днем при 20-ти годинному робочому тижні, з тривалістю робочого дня 4 години. 01.04.2020 р. їй було встановлено повний робочий день при шестиденному робочому тижні з одним вихідним днем у неділею. 30.03.2020 р. [PERSON] було звільнено з роботи, згідно ст. 38 КЗпП (за власним бажанням) на підставі наказу№17-к від 30.03.2020 р. При цьому, наміру звільнятися достроково позивач не мала і 30.03.2020 р. заяву про звільнення подавала під психологічним тиском керівника філії у м. Нова Каховка [PERSON] . Крім цього, фактично працювала з 01.01.2019 р. по 30.03.2020 р. 6 годин, тобто надурочно. Заборгованість з виплати заробітної плати складає 39832 грн. Позивач вважає, що її звільнення відбулося з порушенням вимог статті 38 КЗпП, у зв`язку з чим вона повинна бути поновлена на роботі. 12.06.2020 р. від представника відповідача на адресу надійшов відзив на позовну заяву, у якому викладено заперечення проти позовних вимог з тих підстав, що ТОВ «Рошен-Херсон» по відношенню до позивача було додержано усіх передбачених та врегульованих законом вимог щодо трудових відносин та було дотримано норми трудового законодавства України щодо звільнення позивача із займаної посади. При цьому, факт відсутності наміру звільнятися спростовується заявою про звільнення в порядку ст. 38 КЗпП від 30.03.2020 р. з 30.03.2020 р., написаною особисто [PERSON] за її вільним волевиявленням та наказом про звільнення №17-к від 30.03.2020 р. з відміткою позивача про ознайомлення та зазначенням факту отримання оригіналу трудової книжки і відсутністю будь-яких матеріальних претензій до відповідача. Розрахунок компенсації за невикористану щорічну відпустку на день звільнення (15 днів) від 30.03.2020 р. та відомості на виплату готівки (повний розрахунок на день звільнення) від 30.03.2020 р. містить підпис позивача. Враховуючи, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності свого звільнення та обов`язку відповідача нарахувати та виплатити їй заробітну плату, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. 16.06.2020 р від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказує, що з нею укладено строковий трудовий договір на визначений строк на період відсутності основного працівника [PERSON] , яка на період її звільнення знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, тому строк дії договору не закінчився. Крім того, зазначає, що 23.03.2020 р. начальник структурного підрозділу у м. Нова Каховка [PERSON] ознайомив її з наказом №3 від 03.01.2020 р. про встановлення режиму роботи касира з повним робочим тижнем з 01.04.2020 р., замість існуючого неповного, який не був підписаний директором, головним бухгалтером та представником трудового колективу і не зареєстрований в Журналі наказів від 03.01.2020 р. Вона із вказаним наказом не погодилась, після чого начальник почав на неї тиснути та наполягав на звільненні за власним бажанням. Тому, під тиском вона написала заяву про звільнення в порядку ст. 38 КЗпП, але не залишила роботу та продовжувала працювати згідно з графіком роботи касира з 16:00 до 20:00 год., що підтверджується графіком, табелем робочого часу. Наказ №17-к від 30.03.2020 р. також не зареєстрований в Журналі реєстрації наказів, тому звільнення є незаконним. Робота в надурочний час підтверджується фіскальними чеками та обліком руху готівки. Позивач та представник позивача у судовому засідання вимоги позовної заяви підтримали із наведених підстав, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, зазначених у відзиві. Зазначили, що позивачеві виплачений її заробіток, у тому числі, за 30.03.2020 р., не дивлячись на день звільнення. Після звільнення жодного дня не працювала. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення на позовну заяву, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що наказом №85-К від 14.12.2018 р., позивачку [PERSON] було прийнято на тимчасову роботу на посаду касира ТОВ «Рошен-Херсон» на період відсутності основного працівника [PERSON] з 17.12.2018 р. з посадовим окладом згідно штатного розпису. Підстава - Заява [PERSON] від 14.12.2018 р. Відповідно до ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк, 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. За встановлених судом обставин, між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Рошен-Херсон» укладено строковий трудовий договір, що зафіксовано в наказі про прийом на роботу, на період тимчасової відсутності основного працівника, строк дії якого закінчується певною подією, зокрема, виходом на роботу основного працівника. Наказом №4\\1 від 05.01.2018 р. про внесення доповнень до правил внутрішнього трудового розпорядку для касира м. Херсон, м. Генічеськ та м. Нова Каховка, згідно з рішенням загальних зборів трудового колективу ТОВ «Рошен-Херсон» внесені доповнення до ч. 5.1 розділу V «Робочий час і його використання» Правил внутрішнього розпорядку для працівників ТОВ «Рошен-Херсон». Вказаний наказом встановлено для касирів м. Нова Каховка шестиденну робочу неділю, тривалістю 20 годин, з одним вихідним днем, робочий час та відпочинку: понеділок-вівторок 4 години, тривалість робочого дня: початок роботи - 16:00 го., перерва на відпочинок і харчування з 17:0 год. до 18:00 го, закінчення роботи о 21:00 год., середу-суботу -3 години, тривалість робочого дня : початок роботи - о 16:00 год. , перерва на відпочинок та харчування з 17:00 год. до 18:00 год.; закінчення роботи - 20:00 год. Згідно з наказом №17-к від 30.03.2020 р., відповідно до ст.38 КЗпП України та ст.24 ЗУ «Про відпустки», [PERSON] . звільнено з посади касира ТОВ «Рошен-Херсон» з 30.03.2020 р. за власним бажанням, на підставі заяви останньої. З вказаним наказом [PERSON] ознайомлена 30.03.2020 р., про що свідчить підпис останньої. (а.с. 94). Із заяви позивача [PERSON] від 30.03.2020 р. на ім`я директора ТОВ «Рошен-Херсон» вбачається, що вона просить звільнити її 30.03.2020 р. з основного місця роботи, з посади касира в порядку ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. (а.с.52). Позивачем не заперечувалися факти особистого написання та підписання вказаних документів. Сторонами не заперечується факт того, що позивач була звільнена у день підписання заяви про звільнення, отримала трудову книжку у день звільнення, з відповідним записом про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до бухгалтерської довідки, розрахунок заробітної плати [PERSON] , за березень 2020 р. складає 12033,05 грн., з урахуванням премії, лікарняного та компенсації за невикористану відпустку. Виплата заробітної плати за 1 половину березня склала: 06.03.2020 р. - 600 грн., 20.03.2020 р. - 1043,00 грн., 30.03.2020 р. - 8043,60 грн. З відомості про виплату готівки №98 за березень 2020 р., позивачу після звільнення виплачені 8043,60 грн., що сторонами не заперечується. Статтею 36 КЗпП закріплено підстави для припинення трудового договору. Серед підстав є і розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38 та 39 КЗпП). Так, зокрема, за загальним правилом працівник має право припинити трудові відносини, повідомивши про це роботодавця заявою за два тижні до відповідної дати. Відповідно до ст.39 КЗпП України, строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу. Спори про дострокове розірвання трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів. Відповідно до ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Статтею 39-1 КЗпП України, визначено, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. З вільнення працівника за його заявою про звільнення за власним бажанням без узгодження дати звільнення до закінчення двотижневого строку є порушенням прав працівника (Постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 229/2676/17). Із заяви [PERSON] про звільнення, яка написана нею особисто, що в судовому засідання не заперечувалось позивачем, вбачається, що остання просить звільнити її з займаної посади саме 30.03.2020 р., тобто, позивачем визначено дату звільнення, що є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення. При цьому, звільнення з вказаної дати узгоджене з роботодавцем ТОВ «Рошен-Херсон», який задовольнив вимогу останньої, до закінчення двотижневого строку, що не є порушенням прав працівника. У постанові від 26 жовтня 2016 року у справі N 6-1269цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору суди повинні з`ясувати, зокрема, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення. Отже, угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей. Тому, визначення дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством. Попередження власника або уповноважений ним орган про намір звільнення за власним бажанням, є обов`язком працівника, при цьому роботодавець, в разі наявності поважної причини для розірвання строкового трудового договору та погодження дати звільнення, вправі звільнити працівника у визначену ним дату. Виданий на підставі заяви [PERSON] про звільнення, наказ про звільнення №17-к від 30.03.2020 р., а також запис в трудовій книжці містить зазначення конкретної підстави звільнення та збігається з формулюванням причини звільнення, зазначеної у заяві. Посилання позивача на відсутність наміру звільнятися та написання заяви про звільнення під тиском з боку керівника, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки з наданої заяви про звільнення та наказу про звільнення вбачається намір та волевиявлення останньої звільнитись за власним бажанням саме з дати написання заяви. При цьому, позивачем у наказі про звільнення зазначено про ознайомлення з ним, а також про відсутність будь-яких претензій до ТОВ «Рошен-Херсон». Відповідно до ст.47 КЗпП України Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Посилання позивача як на відсутність наміру звільнення та продовження строку дії трудового договору, продовження роботи, після звільнення, спростовується матеріалами справи, а також наданими під час судового розгляду особистими показами останньої як свідка, яка зазначила, що після написання заяви про звільнення, 30.03.2020 р., 01.04.2020 р. та у подальшому вона не виконувала трудові обов`язки, заяву про відкликання заяви про звільнення не подавала, до правоохоронних органів у зв`язку із тиском та незаконним звільненням не зверталася . Зазначене також підтверджується показами свідка [PERSON] - керівника філіалу ТОВ «Рошен-Херсон», який засвідчив, що про звільнення [PERSON] він дізнався від головного бухгалтера, яка повідомила йому про наявність заяви від позивача про звільнення за власним бажанням, що було для нього несподіванкою та складало труднощі, оскільки на її місце необхідно було знайти нового працівника. У нього з [PERSON] за час роботи склалися добрі робочі стосунки як керівника та працівника. При оформленні документів при звільненні [PERSON] він участі не приймав, претензій до її роботи, а також конфліктів між ним та позивачем ніколи не було. 30.03.2020 р. [PERSON] не виконувала трудові обов`язки. За встановлених обставин, суд, дійшов висновку про наявність у [PERSON] вільного волевиявлення та дійсного наміру звільнитися із займаної посади з власної ініціативи, а зміст підписаної нею заяви відповідає її волі та бажанню припинити роботу в ТОВ «Рошен-Херсон» саме 30.03.2020 р., з чим погодився роботодавець, і з яким досягнуто домовленості про звільнення працівника саме за його власним бажанням. При цьому, законодавець не зобов`язує працівника обов`язково зазначати причини неможливістю продовжувати роботу, що є правом працівника. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача про обов`язок звільнення [PERSON] власником за угодою сторін, виходячи з наступного. У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.92 №9 роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу та працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника. Такий висновок зробив ВС у Постанові від 19.09.2019 р. у справі №813/4037/16 Відтак, за встановлених обставин дотримання вимог трудового законодавства та прав працівника під час винесення наказу ТОВ «Рошен-Херсон» про звільнення позивача з роботи, наявністю її заяви про звільнення за власним бажанням із зазначенням конкретної дати звільнення, відсутні підстави для її поновлення на роботі та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, суд, вважає не доведеним факт роботи позивача надурочно, тобто не 4 години, а 6 годин кожен робочий день, а всього за період з 01.01.2019 р. по 30.03.2020 р., оскільки вказане твердження не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду жодними належними та допустимими доказами, спростовується наданими відповідачем табелями обліку робочого часу та відсутності будь-якого звернення позивачем до відповідача під час виконання роботи, з приводу незгоди чи порушення трудового законодавства. Враховуючи зазначене, підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення судом не вбачається, оскільки після звільнення [PERSON] відповідачем, проведено з нею розрахунок у строки, визначені у статті 116 КЗпП України. Посилання позивача як на підставу своїх вимог на копію наказу №3 від 03.01.2020 р. від імені ТОВ «Рошен-Херсон», згідно якого, у зв`язку з виробничою необхідністю та зміною режиму роботи внутрішнього трудового розпорядку касира у структурному підрозділі м Нова Каховка, вирішено встановити з 01.04.2020 р. касиру ТОВ «Рошен-Херсон» у структурному підрозділі м. Нова Каховка [PERSON] повний робочий день при шестиденному робочому тижні з одним вихідним днем неділею, із відміткою, що позивач [PERSON] під підпис ознайомлена з ним 23.03.2020 р. (а.с. 5) суд не приймає в якості належного доказу, оскільки зазначений Наказ представлений позивачем у вигляді ксерокопії. У ньому відсутні необхідні реквізити у вигляді підписів посадових осіб, які видавали та узгоджували цей наказ, а також печатка підприємства. При цьому, представники відповідача категорично заперечували видання ТОВ «Рошен-Херсон» зазначеного наказу як із зазначених вище причин, так і надавши під час судового розгляду на огляд оригінал Журнал реєстрації наказів ТОВ «Рошен-Херсон», початий 03.01.2020 р., в якому за №3 від 03.01.2020 зареєстрований інший наказ. За таких обставин, з огляду на вищезазначене, з урахуванням встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що позивач не надав суду належних, переконливих, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів щодо відсутності дійсного волевиявлення та наміру, спрямованого на звільнення з займаної посади, а також порушень відповідачем трудового законодавства при її звільненні. Тому, вимоги позову є необґрунтованими, які не підлягають задоволенню. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в порядку п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволення позовних вимог, покладаються на позивача. Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, з урахуванням звільнення позивача від сплати судових витрат у розмірі 840,80 грн., за вимогу немайнового характеру - поновлення на роботі та зважаючи на відхилення позовних вимог, їх належить компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed