Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеною заявою, якою просив суд винести рішення про виділення заявнику [PERSON] частини спірного житлового будинку та зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні таким майном. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги і просила суд їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні визнали факт належності позивач\' [PERSON] частини будинку і тому судом було постановлено ухвалу на підставі положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України про визнання такої обставини, що не підлягає доказуванню. Однак відповідач не погоджувався на поділ господарських будівель, які знаходяться навколо спірного житлового будинку оскільки, як вважає відповідач, такі будівлі були збудовані ним особисто І не входять до складу майна, що взагалі може належати позивачу. Суд, заслухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх у сукупності із дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановив наступні факти і відповідно ним правовідносини. На підставі договору купівлі продажу та на підставі свідоцтва про право на спадщину позивач здобув [PERSON] частину житлового будинку та сарай, погріб, туалет та огорожу зазначеного житлового будинку [ADDRESS] в с. Пряжів Житомирського район\' та області. Договір купівлі продажу уісладений 23.07.2008 року та свідоцтво про право на спадщину від 8.05.2008 року підтверджують такі придбання. З метою поділу зазначених об'єктів нерухомості позивач звертався до відповідача, однак не отримавши позитивної відповіді звернувся до суду попередньо про вівши будівельно - технічне дослідження про можливість та варіанти поділу такого будинку та господарських споруд. За дослідженням, проведеним позивачем поділ будинку можливий і існує лише один варіант такого поділу, визначений згаданим дослідженням, що мається в матеріалах справи. Оскільки відповідач не оспорював належність позивачу [PERSON] частини будинку та враховуючи, шо такі вимоги позивача грунтуються на вимогах закону суд приходить до висновку про можливість і необхідність винесення рішення про задоволення позову в цій частині. Однак суд не визначає кому яка частина будинку виділяється, оскільки вимог про надання певних часток будівлі не надходило від жодної із сторін не до початку судового розгляду у справі ні в процесі подальшого слухання справи. Разом з тим суд вважає за необхідним відмітити наступне. На момент отримання у власність позивачем зазначених часток житлового будинку був наявний технічний паспорт зиданий 14.04.2008 року за яким кімната позначена на плані будинку під № 1-3 площею 7,7 м': була визначена як кімната із наявністю вікна. Відповідачем під час слухання справи було перероблено план будинку таким чином, що на плані до зазначеного житлового будинку в технічному паспорті датованим 30.08.2010 року зазначене приміщення житлового будинку площею 7,7 м2 визначене як кладова і відсутнє вікно. Стосовно інших вимог про виділ іншої [PERSON] частки із спірного нерухомого майна, яким є :арай, погреб туалет та паркан суд вирішує наступне. Зазначені господарські будівлі були наявні при переході у власність позивачу, ідо в свою чергу підтверджується відповідними і вищезазначеними правовстановлюючими документами, а тому також підлягають до виділу у власність позивача за всіма можливими варіантами. Однак оскільки сторонами у справі не було висунуто вимог, щодо конкретних часток і .даних об'єктів нерухомості суд не вправі виходити за межі позовних вимог і самостійно їх визначати, тому до задоволення підлягає задоволення вимоги, щодо виділення у власність позивача [PERSON] частини погребу, сараю та туалету. Щодо паркану, яким огороджені зазначені об'єкти нерухомості суд вважає неможливим здійснити його поділ, враховуючи наступне. Як було зазначено позивачем і не оспорювалось відповідачем паркан знаходиться лише з двох сторін земельної ділянки. З інших двох сторін земельної ділянки паркан відсутній. В теперішній час рішення про поділ земельної ділянки не прийнято і тому визначати кому належить наявний паркан не можливо за відсутності вимоги про виділ певної частки майна і наявності конкретних часток земельної ділянки. Аналогічно не можливо прийняти рішення про надання одному із сторін у власність паркану і сплатою іншою стороною його частини не вирішивши кому яка частина будинку і земельної ділянки напежить. Слід наголосити, що земельна ділянка, на час розгляду справи не належала жодній з сторін, а рішення про приватизацію земельної ділянки відповідачем було скасовано апеляційним судом Житомирської області і за інформацією наданою сторонами у справі таке рішення набрало законної сили і не було скасовано. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд керуються наступними положеннями ЦПК України. За вимогами ст. ст. 79, 86 ЦПК України до судових витрат не належать витрати за проведення дослідження, оскільки положеннями зазначених норм передбачено судові витрати за проведення судових експертиз. Остання не проводилась по цивільній справі і тому не може бути стягнута з іншої сторони за правилами передбаченими ст. 88 ЦПК України. Разом з тим підлягаю до стягненню з відповідача витрати за сплату судового збору в розмірі 143 гривень та витрати за сплату позивачем інформаційно - технічного забезпечення розгляду даної цивільної справи, всі ці витрати були сплачені позивачем при зверненні з позовом і тому на підставі положень ст. ст. 79, 88 ЦПК України підлягають до стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial