Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що сторони у справі від свого шлюбу, що розірваний за рішенням суду, мають дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки були припинені з вересня 2013 року. З того часу дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, у зв'язку із чим підлягає позбавленню батьківських прав. Позивач та її представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позрвні вимоги повністю підтримали із викладених у позові підстав, та просили їх задовольнити на підставі поданих суду доказів. Щодо ухвалення по спраі заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Суворовської районної у м. Херсоні ради у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог не заперечувала, із урахуанням наданного ними позитивного висновку з приводу розглядуваних правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Так судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивач та відповідач у розглядуваній судом справі, перебували у зареєстрованому шлюбі, який 24.09.2013 року між ними розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 24.09.2013 року. [INFO] у сторн народилась донька - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] виданого 18.07.2007 року. Як вбачається з довідки органу самоорганізації населення Дніпровського району м. Херсона [PERSON] знаходиться на утриманні у матері [PERSON] Відповідно до характеристики виданої на ім'я [PERSON], учениці 2-Б класу Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №28 ім. О. С. Пушкіна, вихованням дитини займається мати. Батько дитини жодного разу до школи не з'являвся, навчальними досягненнями та вихованням дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідував, у шкільних заходах участі не брав. Дитина проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї. Відповідно висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради - Органу опіки та піклування Суворовського району м. Херсона № 168 від 11.12.2015 року, перевіркою встановлено, що гр. [PERSON] та [PERSON] мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Батьки дитини розірвали шлюб у вересні 2013 року. Зі слів матері, батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків з 2009 року, не підтримує з донькою родинних відносин, здоров'ям та життям не цікавиться, не телефонує, аліменти не сплачує, матеріальної допомоги не надає. Документів, які б підтверджували факти бажання батька приймати участь у вихованні доньки та перешкоди йому з боку матері, нема. Таким чином, гр. [PERSON] повністю самоусунувся від виховання та утримання доньки. Вихованням та утриманням [PERSON] займається тільки мати. В інтересах дитини орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки [PERSON]. Зазначені позивачем факти повністю підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON]. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених свідками, даних про їх зацікавленість в результаті розгляду справи не виявлено. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Вищезазначене не суперечить і доповнює вимоги п.3 ст.9 та ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, яка набрала чинності 27.09.1991 року, згідно до якої держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком коли це суперечить найкращим інтересам дитини, та докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної таоднакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, так як батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, а також шостому принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю Об'єднаних Націй 20.11.1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 вбачається, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, із урахуванням викладеного, судом встановлено, що відповідач нехтує своїми обов'язками по вихованню дитини, в зв'язку із чим, суд вважає, що позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав в порядку п.2 ч.1 ст.164 СК України - обґрунтовані та підлягають задоволенню. І хоча позбавлення батьківських прав вважається крайнім заходом впливу на особу , яка не виконує батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги принципи викладені в Декларації прав дитини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача перш за все буде в інтересах малолітньї [PERSON], оскільки як встановлено судом, дитина виховується позивачем в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, що також є не малозначним критерієм для оцінки тих правовідносин, які склались між сторонами по справі та для правильного вирішення спору. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved