Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні своєю власністю будинком 42 по вулиці Степова міста Лисичанська Луганської області, шляхом зняття з реєстрації [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO]. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка має у власності ? частки житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Степова, буд. 42. У вказаному будинку зареєстрований відповідач. Після погіршення громадсько-політичної ситуації в регіоні на початку 2015 року відповідач виїхав за межі України. Реєстрація відповідача заважає позивачці вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а також оформити субсидію на сплату житлово-комунальних послуг. У звязку з чим позивачка вимушена була звернутись до суду. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, позов підтримали, просили справу розглядати за їх відсутності, не заперечували проти заочного розгляду справи, про що надали письмові заяви. Відповідач у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод, повязаних з володінням, користуванням та розпорядженням своїм майном (стаття 391 ЦК України). Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачка є власницею ? частки житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Степова, буд. 42. У вказаному будинку зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] З довідки голови вуличного комітету вбачається, що [PERSON] за адресою: м. Лисичанськ, вул. Степова, буд. 42 не проживає з 2015 року. Аналіз вищенаведених норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійснені права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користування власністю. А тому, аналізуючи надані позивачкою докази, суд вважає позов в частині усунення перешкод користування позивачкою власністю задовольнити. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: - зняття з реєстрації внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; - орган реєстрації виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Отже зняття з реєстрації (реєстраційного обліку) не належить до компетенції суду. Водночас, відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, а тому позовні вимоги в частині зняття з реєстрації не підлягають задоволенню. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial