Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що з 16 липня 2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу маємо малолітню доньку: [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини були розірвані приблизно у жовтні місяці 2011 року, у зв`язку з конфліктами, які виникали під час ведення сумісного побуту, а також у зв`язку з різними поглядами на життя, внаслідок чого 03 травня 2012 року шлюб між ними було розірвано. З часу припинення сімейних відносин та по сьогоднішній день донька мешкає разом з позивачем. Натомість, відповідач з 2011 року проживає окремо від них та ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню власної дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання та підготовку до самостійного життя. Крім того, відповідач всупереч вимогам ст. 180 Сімейного кодексу України, ухиляється від обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, матеріальну допомогу не надає, а саме: не виділяє грошей на придбання їжі, взуття, одягу, елементарних побутових речей, в котрих мають щоденну потребу діти. Ухвалене 19 березня 2012 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з відповідача аліментів (справа №444/1271/12) він не виконує, аліменти жодного разу не сплачував, в результаті чого у останнього з`явилася заборгованість у розмірі 56 092 гривні 46 копійок. З донькою відповідач майже взагалі не бачився, оскільки покинув родину коли їй ще не було й року, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, тощо. Таким чином, відповідач нехтує своїми обов`язками та свідомо ухиляється від виховання дитини. На підставі вищевикладеного, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Рассомаха С.А . в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглянути заяву за її відсутності, зазначивши, що при вирішенні позовних вимог покладається на думку суду, надала суду висновок виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, в якому висловлено думку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 173 (а.с. 5) підтверджено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] . Зі змісту рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2012 року (а.с. 8) вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту довідки комунального дошкільного навчального закладу №304 загального розвитку №29 від 22.05.2017 року (а.с. 9) вбачається, що [PERSON] , [INFO] з серпня 2015 року по червень 2016 року навчалася у КДНЗ №304. За період перебування дитини в дошкільному закладі, її вихованням займалася мати - [PERSON] разом зі своїм чоловіком (вітчимом дитини) - [PERSON] , які приводили дитину до садка, та забирали її, приймали активну участь у житті як самої дитини так й у житті дитячого садка. Біологічний батько дитини - [PERSON] з сім`єю не проживає, вихованням доньки не займається, за час навчання дитини до дитячого садка жодного разу не з`являвся, не приводив та не забирав дитину з дитячого садка, успіхами доньки не цікавився, батьківські збори протягом навчального року не відвідував, з вихователями не спілкувався. Відповідно до змісту довідки комунального комбінованого дошкільного навчального закладу №4 від 23.05.2017 року, вих. №124 (а.с. 8) вбачається, що [PERSON] , [INFO] з червня 2016 року по сьогоднішній день навчається у ККДНЗ №4. За період перебування дитини в дошкільному закладі, її вихованням займалася мати - [PERSON] разом зі своїм чоловіком (вітчимом дитини) - [PERSON] , які приводять дитину до садочка, забирають її, приймають участь у житті як самої дитини так й у житті дитячого садка. Біологічний батько дитини - [PERSON] з сім`єю не проживає, вихованням доньки не займається, за час навчання дитини до дитячого садка жодного разу не з`являвся, не приводив та не забирав дитину з дитячого садка, успіхами доньки не цікавився, батьківські збори протягом навчального року не відвідував, з вихователями не спілкувався. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам від 03.05.2017 року, №В/2/13259, виданою Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 10) відповідач має заборгованість по аліментам, що стягуються за виконавчим листом № 444/1271/12 на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі 56 092 гривні 46 копійок. Згідно з висновком Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 13 липня 2019 року № 8/33-2438, Виконком вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. У силу ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що винна поведінка батька щодо свідомого самоухилення від виконання батьківських обов`язків знайшла своє підтвердження в матеріалах справи. У судовому засіданні безперечно доведений факт, що відповідач долею своєї дитини не цікавиться, не приймає участі у її вихованні та матеріальному утриманні. При цьому дитина потребує матеріальної допомоги та батьківської підтримки. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідач має бути позбавлений батьківських прав у відношенні до своєї дитини, оскільки не займається її вихованням, утриманням та не виконує свої батьківські обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі.

Outcome: approved