Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідач на її користь аліментів на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, а саме, у розмірі 600,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви та повноліття дітей. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вони з відповідачем у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2000 року. Однак, шлюбні стосунки припинили, цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами перебуває у провадженні Харківського районного суду Харківської області. Від даного шлюбу вони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після розірвання стосунків з відповідачем, діти проживають наразі разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], а донька - разом з позивачем та їх утримання відповідач матеріальну допомогу не надає. У зв'язку з тим, що між сторонами не досягнуто домовленості про розмір матеріальної допомоги на утримання дітей, позивач звернулась до суду з відповідним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена. Надала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить суд розглядати справу за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Адресно-довідкового Бюро ГУМВС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.3. ст. 122 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі, який було зареєстровано виконавчим комітетом Хорошівської селищної ради Харківського району і області 22 липня 2000 року, актовий запис №15. На сьогоднішній день шлюбні відносини між сторонами припинено, цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами перебуває у провадженні Харківського районного суду Харківської області. Від даного шлюбу вони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] (підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Хорошівською селищною радою Харківського району Харківської області 15 січня 2001 року на підставі актового запису №15), та [PERSON], [INFO] (підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Хорошівською селищної ради Харківського району Харківської області 15 грудня 2009 року на підставі актового запису №34). У відповідності з інформацією, наданою виконавчим комітетом Хорошівської селищної ради Харківського району Харківської області за вих.№987 від 02.12.2016, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та проживають - [PERSON] (позивач), [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (донька позивача) та [PERSON] (син позивача). Відповідач - [PERSON], хоча і зареєстрований за даною адресою, однак не мешкає. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров'я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Враховуючи всі вищевикладені обставини, а також прожитковий мінімум встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на дитину віком від 6 до 18 років - 1455 гривень, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров'я дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї. Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме - судовий збір у сумі 551,20 гривень, суд стягує з відповідача. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми виплати за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved