Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей. Сімейне життя з відповідачем не склалося, у звязку з не бажанням жити разом. Відповідач добровільно розлучатись не бажає. Вважає, що примирення неможливе. Спору про розподіл майна та місце проживання дітей немає. Просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила шлюб розірвати, на примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про визнання позовних вимог, не заперечував проти розгляду справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про шлюб виданого Благодатівською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області, актовий запис № 1, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.02.2000 року. У спільному шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Спору про місце проживання неповнолітніх доньок між сторонами немає. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, сторони мешкають окремо, майнового спору між ними немає, позивач до примирення не прагне, тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їхніх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально, сторони проживають окремо. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дітям шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про залишення дійсного прізвища. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved