Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що вона з 23.07.2005 року по 15.03.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, за час якого 27.01.2006 року у них народився син [PERSON]. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2011 року вирішено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2014 року вищевказаний розмір аліментів було зменшено до 600 грн. на місяць. Зазначає, що на даний момент її матеріальне становище та сімейний стан змінилися: на її утриманні перебуває троє дітей, а також вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Обставини, які слугували для зменшення судом розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання [PERSON], а саме проходження [PERSON] військової служби з окладом 1030 грн., вже не існують та як відомо їй, останній займається будівництвом та продажем готових будинків і має стабільний дохід. Враховуючи, що потреби на утримання спільного неповнолітнього сина сторін збільшилися, просить змінити спосіб та розмір стягуваних з відповідача аліментів, визначених рішенням суду від 02.06.2014 року та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. 11.03.2019 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягувати з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що доводи позивачки про наявність у неї на утриманні ще двох дітей від іншого шлюбу не можуть слугувати підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки ці діти перебувають на спільному утриманні [PERSON] разом з її теперішнім чоловіком. В свою чергу, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про наявність у відповідача будь-якого з видів заробітку не надано. Підсумовуючи зазначене, наголосив, що [PERSON] не доведено тих обставин, що матеріальне становище [PERSON], з моменту зменшення розміру аліментів, покращилося та не обґрунтовано того, що останній здатен сплачувати кошти на утримання сина у визначеному позивачкою розмірі. До початку судового засідання представник позивачки подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги вимог підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Також просила стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. (а.с. 45). Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке міститься у матеріалах справи (а.с. 38). Заяву про розгляд справи за його відсутності відповідач суду не надав. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] скористався своїм правом на подання відзиву на позов, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.07.2005 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.03.2011 року (а.с. 5). За час шлюбу у сторін 27.01.2006 року народилася спільна дитина син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 022511 (а.с. 6). Неповнолітній [PERSON]Ю, мешкає разом з матірю позивачкою [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2011 року, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-8). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2014 року розмір аліментів, визначених судовим рішенням від 14.11.2011 року зменшено, з [PERSON] на користь [PERSON] вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 6000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-10). За змістом ст. 180 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Верховний Суд України у своїй постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 висловив таку правову позицію: «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». Як вбачається з наданих копій свідоцтв про народження серії І-ЕГ № 159156 та серії І-ЕГ № 250790, у позивачки 16.05.2012 року народилася донька [PERSON], а 09.02.2017 року син [PERSON] (а.с. 11-12). На даний час [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд вважає доведеним, що у звязку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищенням рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, а також з урахуванням народження двох дітей, матеріальний стан позивачки погіршився, розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо зміни способу стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що для доведеності обставин, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, достатньо навести докази, які свідчать про погіршення матеріального становище [PERSON], в тому числі й про зміну сімейного стану останньої. Разом з тим, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що його матеріальне становище не дає йому реальної змоги сплачувати аліменти у збільшеному розмірі, визначеному позивачкою у даній позовній заяві. Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, а також те, що обовязок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, суд приходить до висновку, що [PERSON] спроможний та зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2019 році, зокрема: прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року становить 2027 грн. Згідно з розясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з розрахунку суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу за договором про надання правничої допомоги № 114/11-18 від 14.11.2018 року, [PERSON] було сплачено адвокату [PERSON] грн., які складаються з: зясування фактичних обставин справи, вивчення та правовий аналізх питання (30 хв.) 250 грн.; підготовки, складення та оформлення позовної заяви (30 хв.) 250 грн.; здійснення представництва під час розгляду справи (2 х 30 хв.) 500 грн. (а.с. 33). Суд вважає, що сплачені кошти [PERSON]. на професійну правничу допомоги, є співрозмірними з складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивачки слід також стягнути 1000 грн. витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає компенсація витрат по судовому збору на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі ст. ст. 180-182, 192 СК України,

Outcome: partial