Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на її утримання та на утримання малолітньої дитини. В позовній заяві зазначила, що подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Відповідач до домашніх справ ставився байдуже. У зв`язку з цим в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Позивач вважає, що шлюб розпався остаточно. Поновлювати шлюбні відносини з відповідачем вона наміру не має. Подружні відносини між ними припинені. Спільне господарство сторони не ведуть. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає рідко, не в достатньому обсязі, нерегулярно, у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини в добровільному порядку участі не бере. Тому позивач просила суд шлюб розірвати, відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON] . Також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подачі позову, і до досягнення дитиною повноліття. Та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання до досягнення дитиною віку трьох років у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача. Судові витрати просила покласти на відповідача. Рішення просила допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 29 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі. Відповідач відзиву на позов не подав. Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 34). Третя особа [PERSON] надала письмові пояснення по справі, у яких просила не зменшувати розмір отримуваних нею на утримання малолітнього сина [PERSON] аліментів. За клопотанням позивача ухвалою суду від 15 листопада 2019 року у Приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» витребувано докази, а саме довідку з інформацією чи здійснювалась реєстрація права власності на квартиру за адресою; [ADDRESS] , якщо здійснювалась - за ким зареєстровано право власності на вказану квартиру. Також за клопотанням сторін до матеріалів справи залучено письмові докази. Інші заяви та клопотання сторонами суду надані не були. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. При цьому посилалася на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме: зазначив, що на розірвання шлюбу він згоден. Проти задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу не заперечував. Позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] відповідач визнав частково. Зазначив, що не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дитини, але не згоден з розміром аліментів. Проти стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною віку трьох років заперечив. Зазначив, що має на утриманні трьох малолітніх дітей та непрацездатну матір. Тому він не може сплачувати аліменти на утримання позивача. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17 травня 2017 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.12, 13). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач в позовній заяві та в судовому засіданні просить шлюб розірвати, зазначає, що на примирення не згодна. На час розгляду справи вона позов підтримує та просить задовольнити. Примирення з відповідачем, відновлення сімейних стосунків вважає неможливими. Наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач позовну вимогу про розірвання шлюбу визнав. Проти її задоволення не заперечує. Таким чином судом встановлено відсутність вільної згоди сторін перебувати в шлюбі один з одним. Зважаючи на вказану позицію сторін, суд вважає, що надання подружжю терміну на примирення носило б формальний характер та лише призвело б до затягування розгляду справи. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на відносини, що виникли між сторонами, відсутність згоди позивача на примирення з відповідачем, згоду відповідача на розірвання шлюбу, збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Тому суд приходить до висновку про необхідність позовну вимогу про розірвання шлюбу задовольнити в повному обсязі. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка у шлюбі змінювала прізвище, просила суд відновити її дошлюбне прізвище - [PERSON] . Вказана вимога також підлягає до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд виходить з наступного. Як вбачається з даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 вересня 2017 року Київським районним у м.Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Малолітній [PERSON] , [INFO] , в даний час проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні, що підтверджується даними довідки від 10 вересня 2019 року №1830, виданої КП «ЖЕО №2» (а.с.10). Судом встановлено, що сторони проживають окремо. У зв`язку з цим відповідач [PERSON] періодично надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями банківських квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.27-30). Але на даний час між сторонами виник спір щодо розміру аліментів. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] . За вимогами ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При ухваленні даного рішення судом враховано обставини, передбачені ст.182 СК України, в тому числі, що на утриманні у відповідача крім сина Тимофія перебуває ще двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , на утримання якого відповідач сплачує аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), та син [PERSON] , [INFO] , на утримання якого відповідач сплачує аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу). Також при вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIIІ, на час розгляду справи становить 1779 грн. Суд не бере до уваги посилання відповідача про участь в утриманні [PERSON] , оскільки вказана обставинами доказами у справі не підтверджена. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий розмір аліментів має забезпечити право малолітнього [PERSON] на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Статтею 84 СК України передбачено право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка, який є батьком дитини, до досягнення дитиною віку трьох років. Відповідно до ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У зв`язку зі здійсненням догляду за дитиною, яка не досягла віку трьох років, позивач не працює та потребує допомоги від батька дитини. Тому суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частини його заробітку доходу. При цьому суд бере до уваги, що [PERSON] надавав позивачу допомогу у розмірі 2500 грн. на місяць. Враховуючи дані довідки про розмір заробітної плати [PERSON] від 21 жовтня 2019 року №358/115/29/01/2019, виданої ГУНП в Полтавській області, сумарний розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 частини та аліментів на утримання дружини у розмірі 1/10 частини заробітку відповідача незначним чином відрізнятиметься від суми, що добровільно сплачувалася відповідачем позивачу. Згідно ч.1 ст.79 СК України та ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 30 вересня 2019 року - дня звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому дане рішення в частині стягнення аліментів необхідно допустити до негайного виконання. Крім того, у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., на користь позивача - 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial