Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, в якому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між ними не підтримуються чотири роки та припинені з причини відсутності взаєморозуміння. Не бачить сенсу у подальшому існуванні шлюбу. Позивач до суду не прибула, у позовній заяві в остаточній редакції зазначила, що її інтереси в суді представлятиме на підставі довіреності [PERSON] Представник позивача за довіреністю [PERSON] до суду не прибула, надала заяву, якою просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти ухвалення рішення у заочному порядку не заперечує. Відповідачу судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованими листами із повідомленням за зареєстрованою адресою його проживання, однак адресат до поштового відділення для отримання кореспонденції не прибув, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням строку зберігання. Відповідно до ст. 280 ЦПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) однією з умов ухвалення заочного рішення є не подання відповідачем відзиву. Нормами ЦПК України, які діяли на момент відкриття провадження у справі, не передбачено подання відзиву відповідачами, у зв'язку з чим суд, відкриваючи провадження у даній справі, не пропонував відповідачу надати відзив. Відповідач в судові засідання неодноразово не з'являвся, у зв'язку з чим розгляд справи відкладався. Тому суд вважає, що наступне відкладення розгляду справи з пропозицією надання відповідачем відзиву, а позивачем - відповіді на відзив, порушить право позивача на розгляд справи в межах розумних строків. При цьому суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься заява представника позивача, за якою вона не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. На підставі викладеного суд приходить до висновку про можливість розглянути справу в заочному порядку, на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 18 червня 2010 року Орджонікідзевсьим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 118. Також встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 18 листопада 2010 року Орджонікідзевсьим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1040. За положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ч.1 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із доводів позову вбачається, що подружні стосунки між сторонами тривалий час не підтримуються та припинені з причини втрати взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, не бачить сенсу у подальшому його існуванні. Враховуючи наведене, а також положення ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, за якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить принципу його добровільності та інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у позовній заяві зазначила про своє бажання залишити прізвище без змін. Згідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 640 гривень, сплачений представником позивача [PERSON] за подання даного позову, покладається на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved