Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 27 жовтня 2012 року з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що відносини в шлюбі не склались у зв'язку із різними поглядами на життя. Посилаючись на припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства, а також неможливість збереження сім`ї, наполягає на розірванні шлюбу. Крім того зазначає, що відповідач не надає допомоги на утримання дитини, а також на її утримання як дружини, хоча має таку можливість. У зв'язку з потребою матеріальної підтримки просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання дружини - 300 грн. щомісячно до досягнення трьох років. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість слухання справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та позивача, що відповідає положенню ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Сторони по справі перебувають в шлюбі з 27 жовтня 2012 року, шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану житомирського міського управління юстиції - актовий запис №1758 року, мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Маючи різні погляди на життя, подружжя є несумісними у відносинах, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують, отже шлюб носить формальний характер. За таких обставин суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Суд встановив, що відповідач ухиляється від виконання обов'язку щодо утримання свого неповнолітнього сина, не здійснює матеріальне забезпечення побутових потреб дитини. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З урахуванням викладеного, а також положень ст. 182 СК України, яка встановлює питання, які повинен врахувати суд при визначенні розміру аліментів, суд вважає необхідним стягувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 184 СК України суд може визначити аліменти у твердій грошовій сумі, у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Оскільки у позовні заяві позивач вказала, що джерелом доходу відповідача є призначена йому пенсія в зв'язку з втратою працездатності, суд не може визначити розмір аліментів у твердій сумі. Оцінюючи докази за внутрішнім переконанням, з урахуванням принципу доцільності та справедливості, суд вважає необхідним стягувати з відповідача аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини доходів відповідача щомісячно.

Outcome: partial