Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є її рідною донькою, а [PERSON] колишній чоловік доньки. Відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2008 року та 25.03.2020 року шлюб між ними був розірваний. Від спільного шлюбу відповідачі мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідачі проживають за різними адресами, а неповнолітні діти з 2012 року проживають разом з позивачем. Зазначила, що відповідачі протягом тривалого часу не займаються вихованням, здоров`ям та матеріальним забезпеченням дітей, не цікавляться їх навчанням та фізичним розвитком, не цікавляться здоров`ям та розвитком дітей. Також відповідачі не забезпечують дітей харчуванням та одежею, шкільними речами. Крім того, відповідач [PERSON] за рішенням суду не сплачує аліменти, у зв`язку з чим станом на 01.12.2018 року заборгованість становить 237497,06 грн., станом на 01.08.2020 року становить 326841,73 грн. Отже, відповідачі самоусунулися від виховання та утримання синів, будь-якої участі у їх вихованні не приймає. Фактично, відповідачі припинили виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню малолітніх синів. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідачі повинні бути позбавлені батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] із встановленням над ними опіки. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Позивач надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання, У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасник судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно п. 1 ч. 3 цієї ж статті якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про розгляд справи без участі відповідачів, за наявними в матеріалах справи доказами. Представник Служби у справах дітей та сім`ї надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі. Також, 19.02.2021 року Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та 07.05.2021 року надала висновок про можливість призначення над ними опіки. Врахувавши заяву позивача, висновок наданий представником третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2008 року по 25.03.2010 року. Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 14.11.2008 р.н. Позивач просила позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на що слід зазначити наступне. З висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації №108-1460 від 18.02.2021 року вбачається, що після розірвання шлюбу малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживали разом з матір`ю, а з 2012 року постійно проживають разом з бабусею [PERSON] , оскільки батьки самоусунулись від виконання батьківських обов`язків. Матір [PERSON] зловживає алкогольними напоями, не працює, з 2013 року не займається вихованням дітей, зрідка телефонує, вкрай рідко навідується, не надає кошти на їх утримання. Матір не виявляє бажання забрати дітей до себе на виховання, не ініціює спілкування з синами. Батько взагалі не цікавиться дітьми з 2009 року. Позивач самостійно займається вихованням та утриманням онуків. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2009 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей. За інформацією Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01.08.2020 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 326841,00 грн. За інформацією, наданою середньою загальноосвітньою школою №74 м. Києва де навчаються [PERSON] та [PERSON] , батьки не приймають участі у житті дітей, навчанні та вихованні. В школі жодного разу батьків не бачили. Дітьми опікується позивач [PERSON] . За інформацією наданою 20.10.2020 року КНП «Центр первинно медико-санітарної допомоги №1» Солом`янського району м. Києва здоров`ям та розвитком дітей батьки не цікавляться. Отримання консультацій, медичні огляди діти проходять в присутності бабусі [PERSON] . Згідно з висновком психологічного обстеження, наданого 11.01.2021 року Міським центром дитини служби у справах дітей та сім`ї Київської міської ради (КМДА) у [PERSON] та [PERSON] діагностовано незадоволену потребу в підтримці з боку матері, втрачаються емоційні зв`язки з нею, через її пасивність в житті дітей. Хлопці звикли до тривалої відсутності обох батьків в їх житті. Визначена дистанція та негативне ставлення дітей до батька через його тривалу відсутність. Під час обстеження умов проживання малолітніх за адресою: [ADDRESS] , працівниками служби дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації 19.01.2021 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] разом з бабусею [PERSON] та її чоловіком [PERSON] проживають в квартирі, де створені умови для навчання, відпочинку та розвитку. Під час бесіди зі співробітниками служби 19.01.2021 року [PERSON] та [PERSON] повідомили, що батька не бачили з трирічного віку, він не телефонує, не цікавиться їх успіхами, не вітає зі святами. Матір інколи телефонує, приїжджає на зустрічі вкрай зрідка. Останні раз матір вітала на їх день народження у десятирічному віці. Дітям подобається жити у [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не заперечують щодо позбавлення батьківських прав батьків. [PERSON] за місцем реєстрації повідомлення про розгляд питання на засіданні комісії 21.01.2021 року з питань захисту прав дитини не отримала. Зважаючи на викладене зясувати її думку із зазначеного питання не виявилося можливим. [PERSON] за місце реєстрації повідомлення про розгляд питання на засіданні комісії 21.01.2021 року з питань захисту прав дитини отримав, пояснення не надав. Зясувати його думку із зазначеного питання не виявилося можливим. Згідно з пунктами 1,2 статті 157 Сімейного кодексу України, статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Відповідно до пункту 2 статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 150, статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; батьки зобов`язані поважати дитину Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що всі питання щодо виховання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачів. Діти знаходиться на повному її вихованні та утриманні. Відповідачі не піклуються про своїх малолітніх дітей, не проявляють заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавляться їх станом здоров`я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу. Згідно висновку Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.02.2021 року за №108-1460 прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Як встановлено вище, відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] не займаються вихованням синів, повністю усунулись та ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не виявляють до них будь-якої батьківської уваги та турботи. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх синів [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , а тому вони повинні бути позбавлені батьківських прав відносно них. Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх, які за станом свого здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно зі ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч.2 ст. 63 ЦК України), опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника (ч.4 ст. 63 ЦК України). З висновку Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації №108/24-2033 від 07.05.2021 року вбачається, що Орган вважає, що [PERSON] може виконувати обов`язки опікуна над малолітніми онуками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для призначення [PERSON] опікуном над малолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved