Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований в с. Ясенки, Липовецького району, Вінницької області, по вулиці Першотравнева, 81, після смерті [PERSON], який помер 18 січня 2016 року, обґрунтовуючи вимоги тим, що за життя, 17 липня 2015 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, відповідно до якого заповів їй, своїй дочці - [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами і земельну ділянку, що розташовані в с. Ясенки, Липовецького району Вінницької області, по вулиці Першотравнева, 81; та земельну частку (пай), площею 3,0980 га, що розташована на території Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. У визначений законодавцем строк вона спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою відповідного змісту. За наслідками розгляду її заяви на частину майна нотаріус видав свідоцтва про право на спадщину за заповітом , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами нотаріус відмовив, мотивуючи тим, що на обєкт нерухомості відсутній правовстановлюючий документ. В судове засідання позивач та її представник адвокат [PERSON] не зявились, однак в заяві, яку надали суду вимоги за позовом підтримали, просили суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, в заяві, що направив в адресу суду, сільський голова Лукашівської сільської ради позов визнав, просив розглянути справу без участі представника сільської ради. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює його в даному судовому засіданні, на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної та спадкової справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18 січня 2016 року в селі Ясенки помер [PERSON], в підтвердження чому є свідоцтво про смерть серії І-АМ № 330825 (а.с.5). Після його смерті відкрилась спадщина. Згідно матеріалів спадкової справи, що були витребувані судом, встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась за заповітом вчиненим спадкодавцем 17.07.2015 року, який був посвідчений секретарем виконкому Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, та зареєстрований в реєстрі за №20, згідно з яким спадкодавець заповів належне йому на праві приватної власності майно, яке складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та присадибної земельної ділянки, які розташовані в с. Ясенки, Липовецького району Вінницької області, по вулиці Першотравнева, 81; та земельної ділянки (пай), площею 3,0980 га, що розташована на території Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області на імя [PERSON], тобто позивачеві у справі. По відомостях виконкому Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області даний заповіт не змінено та не скасовано станом на 22.03.2016 року. Як убачається із матеріалів Спадкової справи, [PERSON] своєчасно подала заяву про прийняття спадщини нотаріусу після смерті спадкодавця (а.с.2 Спадкової справи). Інші спадкоємці за заповітом чи за законом відповідно до матеріалів спадкової справи відсутні, отож позивач є єдиним спадкоємцем на майно [PERSON] 12.08.2016 року нотаріусом було видано на імя [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,0980 га, що розташована на території Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Проте 02.09.2016 року постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу позивачеві відмовлено у видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане майно на імя спадкодавця (а.с.12). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справі про спадкування роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що до складу спадкового майна увійшов цілий житловий будинок «А» з верандою «а», та верандою «а1», 1958 року побудови, загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 16,3 кв.м., господарською будівлею «Б», погріб Б/під., огорожею № 1-2, колодязем № 3, які розташовані в с. Ясенки, Липовецького району Вінницької області, по вулиці Першотравнева, 81. Інвентаризаційна вартість будинку складає 51630 грн. Згідно з даними погосподарського обліку по Лукашівській сільській раді, власником житлового будинку, розташованого в с. Ясенки, Липовецького району Вінницької області, по вулиці Першотравнева, 81, був [PERSON], який помер 18 січня 2016 року, що підтверджуються довідкою від 29.03.2016 року за № 166, виданої виконкомом Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області (а.с. 7). Відповідно до ст.ст.100, 101 Цивільного кодексу в редакції 1963 року громадяни могли мати у власності житлові будинки, при цьому главою 10 цього кодексу не вимагалося реєстрації права власності на ці будинки. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. п. 4 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року N 1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вищевказана інструкція втратила чинність 19 січня 1996 року. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Здобуті у справі докази свідчать про те, що при житті [PERSON] володів, користувався та розпоряджався вищевказаним будинком, тобто він перебував у його власності, право власності зареєстроване за ним згідно вимог діючого на той момент законодавства по даних сільської ради. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, отож підлягають до задоволення. Крім цього відповідач позов визнав. На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі На підставі глави 84, ст.331, 1218, 1223, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved