Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав в позовній заяві зазначила, що в неї та [PERSON] , [INFO] народилась донька [PERSON] . Відповідач, не приймає участі у виховані доньки, не турбується про її стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток, взагалі не спілкується з дитиною, не виявляє жодного інтересу до життя доньки тобто відповідач в порушення вимог сімейного законодавства України ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Тому позивач, на підставі ст. 164 СК України, приймаючи до уваги, що [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, права і інтереси, якої повинні бути захищені у встановленому зако\-ном порядку, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явилась, представник позивача [PERSON] , подала клопотання, щодо слухання справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав клопотання, щодо слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.164 СК України, оскільки батько і матір можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що з 10.06.2011 року [PERSON] перебувала з [PERSON] зареєстрованому шлюбі. Шлюб було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2014 року. Від цього шлюбу, [INFO] , у сторін народилась донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, [NUMBER] . [PERSON] залишалась проживати разом із матір`ю - [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2014 року задоволено вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 15 травня 2014 року по досягнення повноліття дитиною. Матеріального утримання на достатньому рівні [PERSON] дитині не надає, аліменти у повному обсязі не сплачує. 10 серпня 2016 року [PERSON] ,вийшла заміж за громадянина Російської Федерації [PERSON] , та разом із дочкою [PERSON] , [INFO] , переїхали на постійне проживання до Російської Федерації за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] , надав заяву про згоду на її виїзд на постійне місце проживання до Російської Федерації, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Котляр А.І. 29.07.2016 за реєстровим № 293. 07 листопада 2018 року [PERSON] , отримала вид на проживання іноземного громадянина у Російській Федерації, з постійним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . 07 листопада 2018 року [PERSON] , [INFO] , отримала вид на проживання іноземного громадянина у Російській Федерації, з постійним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту складеного за участю свідків [PERSON] в період з липня 2014 року по серпень 2016 року, тобто з моменту розлучення та до виїзду дитини на постійне проживання до Російської Федерації, жодного разу не приходив до [PERSON] , [INFO] та не приймав участі у її вихованні. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності суд розцінює, як свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків та характеризує [PERSON] з негативної сторони, як особу, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Батько малолітньої [PERSON] , відповідач - [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не надає необхідного матеріального забезпечення для дитини, що негативно впливає на її розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріальної допомоги на утримання доньки у належному обсязі не надає, тому суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав у відношенні доньки.

Outcome: approved