overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини [PERSON] ([INFO]) в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня предявлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначила, що перебувала з відповідачем в незареєстрованому шлюбі, проте на даний час проживають окремо. У них народилась дочка [PERSON] ([INFO]), яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомогу на утримання дитини надає, що стало приводом для звернення до суду з даним позовом. Відповідач відзив до суду не подав. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе ухвалити рішення в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 13.01.2010 року народилась [PERSON], батьками якої є сторони спору. Дитина проживає разом з матірю, що підтверджується довідкою Липовецької міської ради від 11.10.2018 року № 4565. Статтею 180\~ч.1\~СК\~України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Враховуючи те, що дочка проживає разом з позивачем, у неї виникло право на отримання аліментів від відповідача. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 181\~ч.3\~СК\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини, присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України. Відповідач не повідомив суд про наявність обставин, що мають істотне значення при вирішенні судом питання щодо розміру аліментів та не надав суду доказів того, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини. Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову, тобто з 16.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначила, що з 01.09.2016 року її донька [PERSON], навчається на денному відділенні філологічного факультету Донецького національного університету імені [PERSON] (бюджет), при цьому термін навчання охоплює період по 30.06.2020 року. Позивач вважає, що на період навчання дочка має право на отримання аліментів від батька, оскільки потребує матеріальної допомоги. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги (аліментів) на утримання дитини не надає, що стало приводом для звернення позивача до суду з позовом, яким вона просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення до суду позову і до закінчення донькою навчання, тобто до 30.06.2020 року. Відповідач відзив до суду не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору письмових пояснень до суду не подала. Дослідивши матеріали суд встановив, що 29.03.1999 року народилась [PERSON] (а.с. 5), батьком якої є сторони спору. З 01.09.2016 року [PERSON] навчається на денному відділенні філологічного факультету Донецького національного університету імені [PERSON] (бюджет), при цьому термін навчання охоплює період по 30.06.2020 року. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (частина 1 статті 199 СК України). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (частина 3 статті 199 СК України). Оскільки [PERSON] продовжує навчання та не досягла двадцяти трьохрічного віку, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Як слідує зі змісту частини 1 статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідач не повідомив суд про наявність обставин, що мають істотне значення при вирішенні судом питання щодо розміру аліментів та не надав суду доказів того, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини. Враховуючи зазначене,\~суд дійшов\~висновку про\~наявність підстав\~для стягнення\~з відповідача\~аліментів на\~утримання повнолітньої\~дитини в\~твердій грошовій\~сумі в\~розмірі 1\~000\~грн.\~щомісячно,\~починаючи стягнення\~від дня\~пред'явлення\~позову,\~тобто з\~28.08.2018\~року і\~до закінчення\~[PERSON] навчання, тобто до 30.06.2020 року. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області про визнання ідеальної частки та поділу майна, що є спільною сумісною власністю, в якому зазначив, що за свідоцтвом про право власності № 4801 на житло від 06 травня 2014 року, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам його родини [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Квартира загальною площею 68,04 кв.м, корисною площею 66,6 кв.м, і складається із З-х кімнат (1а кімната 10,7 кв.м, 2а кімната 17,6 кв.м, Зя кімната 17,3-кв.м), кухні 7,3 кв.м, ванної кімнати 2,0 кв.м, туалету 1,1 кв.м, коридору 0,72 кв.м, балкону 0,72 кв.м. Позивач зазначає, що між співвласниками цього майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна. Позивач бажає укласти договір довічного утримання, але у нотаріуса йому було роз'яснено, що у свідоцтві про право власності на квартиру не встановлено розміру часток кожного із співвласників і укласти договір щодо не встановлених часток не можливо, тому нотаріус рекомендував йому звернутися до суду. Позивач просить визначити за всіма співвласниками по 1/5 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]; поділити спільне майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS]; припинити право спільної сумісної власності на зазначену квартиру; та визнати за кожним співвласником право власності по 1/5 частині на спірну квартиру. В судове засідання позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. (а.с.46). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнали в повному обсязі (а.с. 43-45, 48-49). Відповідач [PERSON] неодноразово повідомлялась належним чином про час та місце розгляду справи за місцем реєстрації та до суду поверталися конверти з відміткою листоноші «за закінченням терміну зберігання» (а.с.56, 58, 68, 97). Представник третьої особи: реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи (а.с.40,53,67), в судове засідання не з'явився, заяв, клопотань до суду від нього не надходило.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] Жаляля Халаві про розірвання шлюбу, мотивуючи позовну заяву тим, що 14 червня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 1050. Подружнє життя у сторін не склалось через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та довгу відсутність відповідача в країні. Ні позивач, ні відповідач відновити сімейні відносини не намагаються. З огляду на зазначене вище позивач, дійшла висновку про необхідність звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовільнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] Жаляля Халаві у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд, розглядає справу у відсутність відповідача, оскільки наявних в справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 червня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1050, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 130400, видане 14 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 3). Подружнє життя у сторін не склалось через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та довгу відсутність відповідача в країні. Ні позивач, ні відповідач відновити сімейні відносини не намагаються. Шлюб існує лише формально, а тому збереження шлюбу буде суперечити інтересам [PERSON] Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Виниклі правовідносини регулюються ст.ст. 110, 112 СК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову покликається на те, що вона, її колишній чоловік [PERSON] та син [PERSON] зареєстровані у квартирі №5 на вул.Серській,15 у м.Львові, проте [PERSON] з січня 1996 з ними у квартирі не проживає. Оскільки позивач вимушена нести витрати по утриманню житла самостійно, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою №5 на вул.Сербській,15 у м.Львові.. Позивач та третя особа, в судовн засідання не зявились, подалои вду заяву про розгляд справи цу хх відсутності, прости залочного розгляду справи, не заперечують, просять позов закдолтьнити повністю.. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи, про розгляд справи у його відсутності суду не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, які в сул рве засідання не зявились, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін, та на підставі ст.224 УПК України провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що у квартирі №5 на вул.Сербській,15 зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно ордеру на житлове приміщення ГО №017036 від 28.09.1992 року та згідно довідки з місця проживання про склад сімї і прописки, виданої ЛКП «Старий Львів» 12.07.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений строк, провадиться у судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], який зареєстрований у кв.№5 на вул.Сербській,15 у м.Львові, проте не проживає, що підтверджується актами ЛМПК «Старий Львів» від 17.12.2015 року, 20.04.2016 року12.07.2016 року, які також підписані сусідами. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що відповідач добровільно залишив спірне приміщення, не проживає у ньому більше девяти років без поважних причин, не цікавиться житлом та не утримує його, тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогою усунення перешкод у користуванні власністю, а саме: квартирою [ADDRESS], мотивуючи тим, що зареєстрований у вказаній квартирі відповідач - колишній чоловік позивача, який з травня 2012 року не мешкає у вказаній квартирі, проте з реєстраційного обліку у квартирі не знявся. Позивач стверджує, що відповідач фактично у вказаній квартирі не проживає, витрат на сплату комунальних послуг та обслуговування житлового приміщення не несе, але у добровільному порядку з реєстраційного обліку не знявся, чим перешкоджає використовувати позивачу право власності у повному обсязі, примушує нести додаткові витрати. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житлом шляхом зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Позивач до судового засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд знаходить позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 12.07.2011 р. приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 1586, [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно під реєстровим № 34035543 14.07.2011 р.). Згідно довідки КП «РЕП № 1» СМР від 25.10.2013 р., № 1702, у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] З копії рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 09.08.2013 р., яке набрало законної чинності 28.08.2013 р., по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, вбачається, що подружжя не проживають сумісно з травня 2012 року. Зазначений факт також підтверджується заявою позивача про не проживання відповідача у вищевказаній квартирі з травня 2012 року, в якому цю обставину засвідчують сусіди, підпис яких посвідчений майстром та директором КП «РЕП №1» СМР. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням викладеного, визнання позову відповідачем, доказів, що містяться у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 229,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] згідно якого просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач не надає добровільно допомоги на її утримання, хоч працює та має щомісячний заробіток. Під час судового розгляду справи позивач позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та пояснив, що допомогу на дитину надає, згідний сплачувати аліменти у розмірі ? частини заробітної плати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] року, у свідоцтві про народження якого батьком вказаний відповідач, матір'ю - позивач (а.с.7). Дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні (а.с.2). Відповідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, з врахуванням майнового стану сторін та визнаючи згадані обставини такими, що мають істотне значення для вирішення справи, суд вважає, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини слід визначити у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, що цілком, з врахуванням обов'язку позивача по її утриманню, забезпечить можливість подальшого утримання дитини. Відповідно ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] Зюлькюф, в якому просила суд стягнути на її користь аліменти у розмірі 1000, 00 гривень щомісяця на утримання сина [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття. При цьому посилалась на те, що від шлюбу, укладеного з відповідачем, у них є спільна дитина син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею, проте, відповідач вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки в суд не повідомив, належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, розглянути позов за його відсутністю та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження ВА 090170 від 02.02.2012 року. У силу статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення \~нею повноліття. \~ Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до розяснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. \~ Таким чином, суд, враховуючи матеріальне становище сторін, вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання сина до досягнення дитиною повноліття у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000, 00 гривень на місяць. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved