Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача [PERSON] із вимогами про визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., та [PERSON], [INFO] р. н. Відповідачка в судовому засіданні, яке проводилась в режимі відеоконференції з Комунарським районним судом м. Запоріжжя, позовні вимоги визнала частково, в частині визначення місця проживання з батьком [PERSON] неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., та [PERSON], [INFO] р. н., яка на момент пред`явлення позову була неповнолітньою, відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] р. н., відповідачка просила залиши його проживати разом із нею. Позивач у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги в частині визначення місця проживання з ним неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., та [PERSON], [INFO] р. н., яка на теперішній час досягла повнолітнього віку, підтримав, не заперечував проти проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] р. н. разом із матір`ю [PERSON] Представник третьої особи - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклуваннящодо позовних вимог позивача не заперечувала, вважала доцільним визначити місце проживання неповнолітніх дітей з урахуваням всіх обставин справи, та оскільки це буде відповідати інтересам дітей та їх належному вихованню. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації Одеської області, у судовому засіданні не заперечував проти визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., та [PERSON], [INFO] р. н., разом з позивачем, неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] р. н. - разом з відповідачкою. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія паспорту громадянина України [PERSON], [INFO] р. н., копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] р. н., копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] р. н.; копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] р. н.; копія рішення суду від 26.10.2011 р.; копія характеристик Церкви Євангельських християн-баптистів; копія довідки станції Запоріжжя-Ліве; копія характеристики [PERSON]; копія довідки про доходи від 16.10.2014 р.; копія акту про фактичне проживання без реєстрації; копія витягу з протоколу № 7 засідання комісії з питань захисту прав дитини; копія акту від 29.10.2014 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок; копія довідки від 10.10.2014 р.; копії характеристик [PERSON]; довідки Запорізької загальноосвітньої школи № 80 від 15.10.2015 р.; копія побутової характеристики від 13.10.2015 р.; копія довідки від 13.10.2015р.; копія довідки від 02.09.2015 р.; копія характеристики на [PERSON], [INFO] р. н.; копія характеристики на [PERSON], 2005 р. н.; копія характеристики на [PERSON]; акт обстеження житлово-побутових умов; акт оцінки потреб дитини та її сім`ї; акт про проживання громадян. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеними позовними вимогами до [PERSON] зазначивши, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі від 18.04.1995 р., від якого народилися діти: [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., згідно свідоцтв про народження яких, батьком дітей записаний [PERSON], позивач у справі. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 26.10.2011 р. шлюб між позивачем та відповідачкою [PERSON] було розірвано та визначено проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю [PERSON] Згідно витягу з протоколу № 7 засідання комісії з питань захисту прав дитини Ренійської районної державної адміністрації від 15.05.2013 р. вбачається, що неповнолітня [PERSON], [INFO] р. н. звернулась до служби у справах дітей з проханням надати дозвіл на постійне проживання її разом з її малолітньою сестрою у їх батька [PERSON], який проживає в [ADDRESS], мотивуючи своє звернення тим, що її мати [PERSON], відповідачка у справі, погано відноситься до неї. [PERSON] не заперечувала проти переїзду доньки [PERSON] для проживання зі своїм батьком. [PERSON] у літку 2013 р. переїхала жити до свого батька [PERSON] в [ADDRESS], що підверджується актом від 29.10.2014 р. Згідно копії довідки № 489 від 20.10.2014 р. донька [PERSON] навчається у Запорізькому педагогічному коледжі першого рівня акредитації на третьому курсі, освітньо-кваліфікаційного рівня молодший спеціаліст, спеціальності 5.010110101 «дошкільна освіта», денної форми навчання, на бюджетній основі. За місцем навчання [PERSON] проявила себе дисциплінованною, відповідальною працелюбною студенткою, що підверджується характеристикою за місцем навчання. 15.12.2014 р. неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н. переїхали на постійне місце проживання до батька [PERSON], що підверджується актом про фактичне проживання без реєстрації громадян від 26.12.2014 р. та довідкою № 345 від 03.09.2015 р. Неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] навчаються в загальноосвітній школі 1-3 ступенів № 80 м. Запоріжжя, що підверджується відповідними характеристиками на учнів. Позивач працевлаштований на станції Запоріжжя-Ліве відокремленого структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» державного підприємства «Придніпровська залізниця» на посаді оператора сортувальної гірки 4 розряду що підверджується довідкою № 7310/ок від 22.10.2014 р., за місцем роботи позивач характеризується позитивно. Таким чином, неповнолітнім дітям: [PERSON] та [PERSON], повнолітній [PERSON], позивачем створені всі необхідні та належні умови для проживання та нормального розвитку, які задовольняють гармонійний розвиток особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченності. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки, проаналізувавши доводи третіх осіб у справі, вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., разом з позивачем, неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] р. н. разом з відповідачкою, з урахуванням думки як позивача та відповідачки, так і неповнолітніх дітей, переконавшись, що таке рішення буде відповідати інтерсам всіх сторін у справі, та у першу чергу законним інтересам неповнолітніх дітей. Що стосується доньки [PERSON], [INFO] р. н., суд наголошує, що на момент пред`явлення вищевказаного позову, вона була неповнолітньою, однак під час розгляду справи, [PERSON] виполнилось 18 років, так згідно положень ст. 161 СК України, дитина, чиї батьки проживають окремо, після досягнення нею віку чотирнадцяти років, може визначати своє місце проживання самостійно, тому враховуючи вказані обставини, та те, що [PERSON] наразі фактично проживає з батьком, таким чином, вона самостійно вирішила питання про своє місце проживання, тому суд вважає можлим в цій частині позовні вимоги залишити без розгляду, оскільки вони не підлягають розгляду у судовому порядку. Згідно із ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтями 150-151 СК України передбачені обов'язки та права та батьків щодо дитини, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як було встановлено у судовому засіданні та не заперечувалося відповідачкою, донька [PERSON], [INFO] р. н. влітку 2013 р. переїхала жити до свого батька [PERSON] 15.12.2014 р. неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н. також переїхали на постійне місце проживання разом з позивачем, у якого виникла необхідність у визначенні в судовому порядку питання щодо місця мешкання дітей. [PERSON] навчається у Запорізькому педагогічному коледжі першого рівня акредитації на третьому курсі, освітньо-кваліфікаційного рівня молодший спеціаліст, спеціальності 5.010110101 «дошкільна освіта», денної форми навчання, на бюджетній основі. За місцем навчання [PERSON] проявила себе дисциплінованною, відповідальною працелюбною студенткою, що підверджується характеристикою за місцем навчання. 15.12.2014 р. неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н. переїхали на постійне місце проживання до батька [PERSON] [PERSON] та [PERSON] навчаються в загальноосвітній школі 1-3 ступенів № 80 м. Запоріжжя, що підверджується відповідними характеристиками на учнів. Позивач працевлаштований на станції Запоріжжя-Ліве відокремленого структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» державного підприємства «Придніпровська залізниця» на посаді оператора сортувальної гірки 4 розряду, має постіний дохід, достатній для забезпечення фізичних, моральних та духовних потреб дітей, які проживають разом з ним, доглядає за ними, створює належні умови для розвитку дітей, дбає про їх фізичний та духовний розвиток, отримання ними освіти тощо, за місцем роботи позивач характеризується позитивно. Отже наявність у позивача офіційного працевлаштування, стабільного доходу та постійного місця проживання дозволяє йому матеріально забезпечити неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], та створити їм належні умови для розвитку. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON], 13.01.2013 р. н., суд брав до уваги те, що хлопчик вже тривалий час мешкає із матір'ю, у зв'язку із чим в нього виникла особлива прихильність до матері, яка за ним доглядає, створює для нього належні умови для мешкання та розвитку, забезпечує необхідними потребами у житті. Тобто, відповідачка, як мати, сприяє нормальному розвитку та вихованню дитини. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, згода між батьками щодо місця мешкання дітей не досягнута, позивач звернувся із відповідними вимогами до суду. Пленум ВСУ у п. 24 постанови № 16 від 12.06.1998 р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб і сім ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Україною 27.02.1991 р., в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., разом з позивачем, неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] р. н. разом з відповідачкою. Представник органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації Одеської областітакож вважав доцільним визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] разом з позивачем, неповнолітнього сина [PERSON], разом з відповідачкою, таким, що буде відповідати законним інтересам неповнолітніх дітей, та направлено на захист їх прав.

Outcome: partial