Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником будинку № 19-а по вул. Островського у місті Херсоні. За даною адресою також перебувають на реєстраційному обліку: її син [PERSON] та дружина сина [PERSON]. Проте, з липня 2015 року відповідач у будинку не проживає, виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, оскільки є громадянкою цієї держави. Перебування відповідача на реєстраційному обліку у зазначеному будинку порушує права позивача як власника. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 19-а по вул. Островського у місті Херсоні. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові, надали згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме судовими повістками за адресою місця реєстрації, проте вони не одноразово поверталися до суду за закінченням терміну зберігання, що дає підстави вважати, що відповідач відсутній за місцем реєстрації. Представник Херсонської міської ради проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, \~- за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованому у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. \~ Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З свідоцтва № 49 про право на приватну власність на житловий будинок, видане виконкомом Комсомольської районної ради народних депутатів, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 19-а по вул. Островського у місті Херсоні. Право власності зареєстровано ХБТІ 22.06.2001 року за реєстровим № 23740. З довідки голови квартального комітету № 24 самоорганізації населення від 26.09.2016 року вбачається, що за адресою: м. Херсон, вул. Островського, буд. 19-а зокрема, перебуває на реєстраційному обліку [PERSON], але за даною адресою не проживає з липня 2015 року, що ні ким не оспорювалося. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відповідач його колишня дружина, шлюб між ними розірвано, остання виїхала за межі України на постійне місце проживання. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначив, що знайомий з родиною позивача з1991-1992 року. Відповідач є дружиною [PERSON] На теперішній час відповідач у будинку не проживає, виїхала на постійне місце до Росії та не має наміру повертатися. Особисті речі відповідача у будинку відсутні. При цьому, відсутність відповідачки за місцем реєстрації підтверджується доданою позивачем до позовної заяви копії позову, що подана [PERSON] до Мирового судді судової ділянки № 1 Яковлевського району Бєлгородсьвокї області про розірвання шлюбу із [PERSON], у якій вона зазначила, що її постійне місце проживання є м. Бєлгород РФ. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383\~ЦК України\~та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням встановлених обставин справи, відсутністю будь-якої домовленістю між сторонами щодо користування спірним будинком, суд приходить до висновку, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved