Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач звернулась 06 лютого 2018 року до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що під час спільного проживання сторони втратили почуття один до одного. Зрозуміли, що є різними за характером людьми, що призвело до непорозумінь. На протязі двох років сторони не проживають однією сім?єю та не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу є неможливим. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають з матір?ю. Майновий спір між сторонами відсутній. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 06 квітня 2018 року. 13 серпня 2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті. 25 вересня 2018 року відповідач подав заяву, в якій зазначив про наміри зберегти сім?ю з позивачкою. Ухвалою суду від 11 жовтня 2018 року судом надано сторонам строк на примирення тривалістю один місяць. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити, посилається на те, що примирення з відповідачем неможливе, вони не проживають разом з червня 2016 року, вона живе з іншим чоловіком, з яким має намір створити нову сім?ю, спір щодо проживання дітей та поділу майна між сторонами відсутній. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, виразив бажання зберегти сім?ю, підтвердив, що разом не проживають з червня 2016 року та не підтримують подружні стосунки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2005 року, про що свідчить актовий запис №1064, зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER]). Позивачка у зв?язку з укладенням шлюбу змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з матір?ю та залишаються мешкати з нею після розірвання шлюбу, проти чого відповідач не заперечує. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сімейне життя у сторін не склалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони з червня 2016 року проживають окремо, не підтримують подружні стосунки. Майнового спору та спору про проживання дитини не існує. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає що спільне життя та збереження шлюбу неможливо, а вона бажає створити нову сім?ю. Відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, проте наданий судом строк на примирення позитивних результатів не приніс, а відповідач не може пояснити суду які кроки він планує здійснити для відновлення сімейних відносин між сторонами, що свідчить про безпідставність заяв відповідача про наміри зберегти сім?ю. За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб одного з подружжя, сім'я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. Позивач проінформувала суд про своє бажання залишити собі після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved