Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що 29 жовтня 2009 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, який став підставою реалізації належного їй нерухомого майна, що знаходиться за адресою [ADDRESS], та яке в подальшому було придбано з прилюдних торгів 21 листопада 2012 року відповідачем [PERSON] В лютому 2013 року невідома особа, яка представилась власником приміщення, змусила залишити приміщення, та не надала змоги забрати особисті речі, даною особою виявився батько відповідача. Позивач вважає, що оскільки відповідачем було придбано лише нерухоме майно, то речі, які знаходились на той момент в приміщенні, можуть бути відділені не порушуючи при цьому цілісність конструкції та залишаються у її власності, тому вважає за необхідне витребувати в відповідача її майно з незаконного володіння. В судовому засіданні позивач, свої вимоги уточнила та просила стягнути грошову компенсацію в сумі 109 322 грн. 24 коп., за її майно яким володіє незаконно відповідач та судові витрати. Представник відповідача, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та в подальшому до судового засіданні не з'явився, направивши клопотання про розгляд справи в його відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного законодавства. В судому засіданні встановлено, що відповідно до Виконавчого Напису від 29 жовтня 2009 року, приватним нотаріусом запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно а саме нежитлову будівлю загальною площею 241,1 кв.м. по [ADDRESS], яке належить на правів власності [PERSON] Дане нерухоме майно відповідно до Договору Іпотеки було передано ПАТ «ОТП Банк». 13 квітня 2010 року державним виконавцем складено Акт опису й арешту майна, відповідно до якого описано і накладено арешт на нежитлову будівлю по [ADDRESS], та описане майно передано на зберігання [PERSON] Відповідно до Протоколу № 23-0110/12 від 21 листопада 2012 року затвердженого директором Черкаської філії ТОВ «ТД EЛІT СЕРВІС» були проведені прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, яке належить позивачу. Переможцем прилюдних торгів визнано відповідача. Ціна продажу склала 550 605,00 грн. 06 грудня 2012 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Фесенко Я.М., складено Акт про реалізацію предмета іпотеки. З даного Акту вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса [PERSON] № 10139 від 29 жовтня 2009 року про звернення стягнення на нерухоме майно позивача були проведені прилюдні торги і переможцем визнано відповідача. Кошти з реалізації предмета іпотеки сплачені відповідачем в повній сумі (550 605, 00грн.) 03 грудня 2012 року. Реалізація предмета іпотеки відбувалась із дотриманням вимог Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження». 13 лютого 2013 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] було видане Свідоцтво, яким посвідчено, що відповідачу належить на праві власності майно (нежитлова будівля за адресою: [ADDRESS]), придбане відповідачем за 550 605, 00 грн., яке раніше належало позивачу. 18 лютого 2013 року державним реєстратором Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції у Черкаській області Коркішко О.В. видано Витяг №553348 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що [PERSON], являється власником нежитлової будівлі по [ADDRESS]. Як видно з вище наведених документів, право власності на нежитлове приміщення виникло у відповідача 18 лютого 2013 року. Сторонами підтверджено, що до 16 березня 2013 року позивач використовувала нежитлове приміщення відповідача у своїй підприємницькій діяльності. 16 березня 2013 року позивач звільняла приміщення відповідача, при цьому виник конфлікт з батьком відповідача, по якому здійснюють перевірку працівники міліції. Механізми захисту права власності закріплені Главою 29 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 387 ЦК України визначено право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави ним заволоділа. З контексту вказаної норми вбачається, що позивачем даної категорії справ може бути лише законний власник, тобто особа, яка володіла майном на відповідній правовій підставі. Як видно з доданого до суду переліку речей які начебто залишились в приміщенні та копій накладних, вбачається, що вони в різні часи закуповувались, але ніяких документів що б підтверджували право власності позивача на дані речі немає. Сторонами не оспорюються й той факт, що частину речей позивач 16 березня 2013 року забрала, але ними не було складно ніяких Актів про опис майна яке забралось та яке залишилось. Крім того, ні одна із сторін, опис майна не робила. Покази свідків, які приймали участь у допомозі по вивозу майна позивача, та присутність особи відповідача, суд оцінює критично. Позовні вимоги про витребування майна за своєю природою є речово-правовим. Тому об'єктом може бути лише індивідуально-визначене майно (яке існує в натурі на момент подання позову) та в даних вимогах має бути чітко визначено всі характеристики та індивідуальні ознаки майна, що витребовується, а не просто наведений перелік назв матеріальних речей, які невідомо коли й де придбались, їх амортизація при використанні, перебування на балансі чи у власності та залишкова вартість. Частиною 2 ст. 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В даному випадку, позивач повинен довести відсутність у відповідача правових підстав володіння майном, надати правовстановлюючі документи або інші докази, що підтверджують дійсну належність спірного майна позивачу, та довести факт незаконності вибуття з його власності спірного майна. В судовому засіданні даний факт не знайшов свого підтвердження, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed