Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 08.09.2006 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що їх спільне життя не склалося через різні типи характерів, що призводило до постійних сварок та непорозумінь. Шлюбні відносини між ними припинено з липня 2017 року. Шлюб носить формальний характер. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. Провадження по справі було відкрито 07.09.2018 року та справу призначено до підготовчого судового засідання на 14.15 год. 28.09.2018 року. Позивач про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала заяву про розгляд справи без її участі, де вказала, що просить прийняти рішення, в зв'язку з підтриманням позову, строку на примирення не потребує, спору про поділ майна та місця проживання дітей немає. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву, де просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає. Суд, з врахуванням заяв сторін, ухвалив розглянути справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 200 ЦПК України, так як за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем та постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 08 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Від спільного життя мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.5-6). Як вбачається з позовної заяви підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, в зв'язку з чим сторони припинили з липня 2017 року спільне життя. Відповідач подав заяву про визнання позову. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Спору щодо розподілу спільного майна та місця проживання неповнолітніх дітей між сторонами немає. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 105, 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Оскільки позивач подала заяву, де наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти того, щоб розірвати шлюб, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам малолітньої дитини. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved