Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що 07 квітня 2017 року сторони у справі уклали шлюб, про що Фрунзенським відділом ДРАЦС у Книзі реєстрацій шлюбів 07.04.2017 року зроблено актовий запис № 121. Сторони мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які мешкають та зареєстровані з позивачем. 26 січня 2019 року набрало законної сили рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова про розірвання шлюбу та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. До теперішнього часу позивач та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання доньок. Зараз діти мешкають разом з позивачем, проте відповідач влаштовує постійні скандали, у тому числі у присутності дітей, та вимагає повернутися і знов проживати однією сім`єю. Позивач не хоче й не може проживати разом з колишнім чоловіком оскільки він ображав та бив її за часи спільного проживання. Періодично [PERSON] не повертає дітей позивачу після вихідних, або забирає їх зі школи та дитячого садку, після чого по декілька тижнів не віддає їх та, не дає позивачу можливості бачитись з дітьми. Позивач викликає поліцію, проте поліція не може вирішити конфлікт, посилаючись на відсутність судового рішення щодо визначення місця проживання дітей. Коли відповідач втомлюється доглядати за дітьми він повертає дітей позивачу. Позивач вважає, що такі дії відповідача, відсутність постійного місця проживання, а також невизначеність шкодить дітям - як їх побуту, так і психічному стану та навчанню. Саме з цих обставин позивач наполягає на визначенні місця проживання дітей разом з собою, як матір`ю. Позивач [PERSON] у судовому засіданні 20.05.2021 року позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та пояснила, що з відповідачем вони не проживають разом близько трьох років, при цьому останні два роки їх спільні діти мешкають з батьком. [PERSON] не рідше один раз на тиждень навідує дітей у школі, оскільки відповідач не дозволяє їй бачитися з ними. Старша дочка просила позивачку не приходити до школи, пояснюючи це тим що батько буде сваритися. Служба у справах дітей оглянула місце проживання позивачки та визнала його задовільним для проживання дітей. Органи опіки спілкувалися із старшою дитиною [PERSON] . Позивач зазначила, що сам факт подання нею позову свідчить про бажання бути з дітьми. Допитана в якості свідка у судовому засіданні 27.05.2021 року позивач [PERSON] пояснила, що з відповідачем вони проживали однією сім`єю близько 13 років. Після укладення у 2017 році шлюбу [PERSON] став піднімати на позивача руку, навіть міг побити в присутності дітей. До органів поліції вона з цього приводу не зверталася. У кінці 2018 року - початку 2019 року позивач не витримавши такого ставлення пішла від чоловіка і забрала із собою дітей. Після цього діти проживали з нею приблизно 6-8 місяців. Відповідач постійно погрожував їй. Спочатку деякий час [PERSON] дітей навідував, а потім перестав. Позивач дзвонила та просила прийти навідати дітей, проте почула на свою адресу образи. Позов про стягнення з [PERSON] аліментів позивач подала в зв`язку із тим, що останній добровільно дітям не допомагав. Після цього [PERSON] почав забирати дітей до себе додому. Одного разу відповідач узяв дітей під приводом поїздки з ними на дачу, а коли позивач намагалася дітей забрати, то почула на свою адресу погрози та відмову, в зв`язку із чим змушена була звернутися до суду із вказаним позовом. Дітям батько не дозволяє спілкуватися з позивачем. [PERSON] стверджує, що останні 6 місяців дівчата дуже змінилися, у них почалися проблеми з психікою, вони налякані. На даний час позивач вже близько двох років мешкає з чоловіком, якого її діти знають і раніше дуже добре до нього ставилися. Щодо тверджень свідків про те, що старша дитина - [PERSON] під час проживання з позивачем не відвідувала школу, то такі випадки відбувалися через те, що під час відвідування відповідач шкільні речі дітей залишалися в нього вдома і він не бажав їх повертати. Десь з жовтня 2019 року діти постійно проживають з батьком. Представник позивача - адвокат Семенов Є.С. просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не виявляє ніякого бажання спілкуватися з дітьми та не навідує їх, хоча діти за мамою сумують. Дівчата проживають з батьком останні декілька років, він повністю ними опікується та не чинить позивачу перепон у спілкуванні з ними. Представник відповідача - адвокат Тимошенко В.М. у судовому засіданні просив суд у задоволенні позову відмовити. Пояснив, що він є сусідом відповідача і може засвідчити факт постійного проживання дітей з батьком та бабцею, які ними опікуються, мати дітей не навідує. Представник третьої особи, Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи без їх участі, при винесенні рішення просять врахувати інтереси малолітніх дітей. Крім того, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] (а.с. 128-130). Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.09.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 березня 2021 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] , зареєстровали шлюб 07 квітня 2017 року, про що Фрунзенським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зроблено актовий запис № 121. Після укладення шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (а.с. 19) Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , та свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданих повторно 02 червня 2017 року Фрунзенським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-11). Заочним рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27 грудня 2018 року (справа № 645/5008/18) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07 квітня 2017 року Фрунзенським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 121 - розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишино прізвище « [PERSON] ». Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29 серпня 2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 5-9). Питання щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини в судовому порядку під час розгляду цивільної справи про розірвання шлюбу між подружжям не вирішувалося. Сторони у судовому засіданні не заперечували, що вказане заочне рішення скасоване у 2021 році, а справа перебуває на розгляді Фрунзенського районного суду м.Харкова. У судовому засіданні з`ясовано, що після припинення шлюбних відносин сторін, малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , мешкали з матір`ю, а останні роки мешкають разом з відповідачем, і з цього приводу у сторін виник спір з приводу місця проживання дітей. З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, сформованої 25.04.2019 року, вбачається, що малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , (а.с.16). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24), де проживає з матір`ю [PERSON] та дітьми. Позивач [PERSON] є працездатною особою, на час подання позову працювала комплектувальником товарів в ТОВ «Медичне Науково-Виробниче Об`єднання «БІОКОН», її дохід за період з жовтня 2018 року по березень 2019 року склав 36473,12 грн. За місцем роботи позивач характеризується як виконавчий і працьовитий співробітник, пунктуальна, ввічлива з іншими працівниками підприємства, акуратна. За час роботи [PERSON] у ТОВ «МНВО «БІОКОН» не було зроблено жодної догани, за нею не було помічено жодного проступку (а.с.14-15). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц визначено, що найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Заслухана судом в порядку ст. 171 СК України дочка сторін - [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що вона бажає проживати з татом та бабцею, з яким вони з сестрою зараз і проживають. Батьки розлучилися близько трьох років тому, діти проживали і з мамою і з татом. Коли проживали з мамою, до неї приходили чоловіки, які її цілували. Коли жили з мамою тато майже кожного дня їх навідував. Мати говорила, що батько не давав їй грошей, коли [PERSON] була маленька, більше нічого поганого про батька та бабцю не говорила. Після того, яв вони із сестрою стали проживати з батьком, мати навідувала їх рідко, [PERSON] не бажала з нею спілкуватися. Тато не зловживає спиртними напоями. Одного разу дитина стала свідком, як батьки сваряться, після того як мами не було вдома декілька днів, при цьому батько не бив мати. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , мати відповідача, пояснила, що [PERSON] та [PERSON] останні три роки не проживають разом. Діти сторін у 2018 році декілька місяців проживали з матір`ю, проте остання не могла забезпечити їм належне виховання та догляд. Тому коли діти захворіли, то після видужання залишилися проживати з бабусею та батьком та на даний час постійно проживають за адресою: [ADDRESS] . Мати дітей відвідує дуже зрідка, до школи не приходить, не передає гостинців. Старша дитина - [PERSON] , категорично не бажає спілкуватися з матір`ю. Батько намагається забезпечувати достойне життя та дозвілля дітей. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , подруга сім`ї [PERSON] , пояснила, що [PERSON] прекрасний батько та замінює своїм дітям десять мам. Мати дітьми не цікавиться, не передає їм гостинці. Останні рік - півтори діти проживають з батьком постійно, за цей час [PERSON] свідок з дітьми не бачила. Умови проживання дітей задовільні. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , класний керівник [PERSON] , пояснила, що раніше обидва батьки приводили [PERSON] до школи. Батько та бабця цікавляться життям дитини, відвідують батьківські збори. Мати приходила до школи за характеристикою. Коли діти жили з мамою, то [PERSON] іноді пропускала заняття. Мати пояснювала це тим, що шкільні приналежності залишилися у батька. На даний час [PERSON] відмінниця, добре малює, дуже позитивна дитина. Батько і бабця приділяють дитині багато уваги. Мама декілька разів приходила до школи, проте [PERSON] не виявляла бажання з нею спілкуватися. З Акту обстеження житлово-побутових умов проживання здобувача освіти, складеного 28 серпня 2020 року членами комісії у складі: класного керівника 4-В класу та класного керівника 2-Б класу, затвердженого директором КЗ «Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 49»ХМР, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком та бабусею за адресою: [ADDRESS] , які приділяють достатньо уваги вихованню та навчанню дівчат (а.с. 145). Директором КЗ «Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 49»ХМР та класними керівниками на дітей [PERSON] та [PERSON] складені характеристики, з яких вбачається, що діти характеризуються позитивно, та зазначено, що активну участь у їх вихованні приймають батько та бабуся, мати мало цікавиться життям доньок (а.с. 146-147). Позивач на підтвердження своїх вимог надала суду відомості про те, що в період часу з 01.01.2018 року по 20.03.2021 року вона зверталася до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області із заявами на неправомірну поведінку відповідача, за результатами чого були складені довідка від 11.05.2019 року та висновок від 20.09.2018 року про припинення перевірки. Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 95 КПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Вказані вище довідка та висновок ґрунтуються на поясненнях матері, тобто відомостях, наданих лише однією стороною - [PERSON] . Працівники поліції особисто не спілкувалися з відповідачем [PERSON] та дітьми сторін. Висновки поліцейських містять загальні висновки, зроблені зі слів заявника. Отже, вказані документи не містять достовірної інформації щодо предмета доказування, а тому не можуть бути належним доказом у цій справі. Відповідно ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини має право на спілкування з дитиною, а батько з яким проживає дитина не має право перешкоджати такому спілкуванню. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] (а.с. 129-130). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Таким чином, вирішуючи вказаний спір, враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, у контексті першочергового врахування найкращих інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів малолітніх визначення місця проживання дітей з матір`ю не в повній мірі буде відповідати їх інтересам, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Матір дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у їх житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати. Позивач, як мати, не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно дітей та участь у їх вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. При вирішенні даного спору суд враховує Постанову ВП ВС від 17.10.2018 року у якій Велика палата застосувала вимоги ст. 141 Сімейного кодексу України про рівність прав матері та батька, частин 1, 2 ст. 161 цього Кодексу щодо вирішення спору судом, з ким із них буде проживати малолітня дитина, та врахування при цьому ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Так, зокрема суд враховує, що починаючи з осені 2019 року діти постійно проживають з батьком, мати з дітьми спілкується рідко. Старша дитина сторін - [PERSON] у судовому засіданні повідомила про відсутність прихильності з її боку до матері. Посилання сторони позивача на той факт, що мати не мала можливості спілкуватись з дітьми через перешкоди, які чинились зі сторони батька, суд вважає безпідставними, оскільки належні та допустимі докази на підтвердження вказаних обставин у матеріалах справи відсутні. Відповідачем надано суду докази, що дітям проживаючим з ним, забезпечено належні умови проживання, виховання та розвитку, діти позитивно характеризуються по місцю навчання. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що факт проживання дітей разом з батьком може зашкодити їх інтересам, в ході розгляду справи не здобуто. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed