overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів, які сплачує відповідач [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. При цьому зазначила, що за рішенням суду відповідач сплачує аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказуючи на те, що після винесення рішення визначена сума не може задовольнити збільшені повсякденні потреби дитини, пов»язані з необхідністю придбання одягу, продуктів харчування, підтримкою стану здоров»я, просить змінити розмір аліментів, стягувати з відповідача ? частину всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони в судове засідання не з»явились. Позивач надала заяву про можливість слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач надав заяв про можливість слухання справи у його відсутності, не заперечує щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.04.2012 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За положеннями ч.2 ст. 182 СК України (в редакції, чинній на день розгляду справи) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача з огляду на збільшену потребу у матеріальному забезпеченні дитини, а також вимог чинного законодавства про мінімальний розмір аліментів, які можуть стягуватись на утримання дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів, які сплачує відповідач [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. При цьому зазначила, що за рішенням суду відповідач сплачує аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказуючи на те, що після винесення рішення визначена сума не може задовольнити збільшені повсякденні потреби дитини, просить змінити розмір аліментів, стягувати з відповідача ? частину всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони в судове засідання не з»явились. Позивач надала заяву про можливість слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач надав заяв про можливість слухання справи у його відсутності, не заперечує щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07.07.2011 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За положеннями ч.2 ст. 182 СК України (в редакції, чинній на день розгляду справи) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача з огляду на збільшену потребу у матеріальному забезпеченні дитини, а також вимог чинного законодавства про мінімальний розмір аліментів, які можуть стягуватись на утримання дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про зняття арешту з майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 10 серпня 2006 р. накладено арешт на все нерухоме майно позивача в звязку з виконанням судового рішення про стягнення з позивача заборгованості за надані комунальні послуги. Позивач стверджує, що постанову про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно вона не отримувала, на цей час заборгованість за комунальні послуги у неї відсутні. Вона звернулась до виконавчої служби із заявою про скасування арешту, де їй повідомили, що виконавче провадження не збереглось. З наведених підстав позивач просить суд зняти арешт на майно. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. Представник відповідача позов визнала, в судовому засіданні підтвердила накладення арешту на майно позивача постановою державного виконавця від 10 серпня 2006 р., але виконавче провадження знищено в звязку зі спливом строку зберігання. Проти скасування арешту на майно позивача не заперечує. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В проваджені Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції знаходилось виконавчий лист, виданий 12 липня 2005 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з [PERSON] на користь КП ВРЕЖО-5 заборгованості за надані комунальні послуги в сумі 3\~186,20 грн. Згідно відомостям, що містіться в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 10 серпня 2006 р., АМ №096016, накладено арешт на все майно [PERSON]. За даними Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції 25 січня 2008 р. виконавчий лист повернуто стягувачеві. У відповідності зі ст. 50 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. За повідомленням Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління на цей час в проваджені відділу відсутні виконавчі провадження щодо [PERSON]. Згідно довідки Центра обслуговування абонентів МКП «Основаніє», що є правонаступником КП ВРЕЖО-5, заборгованість за надані послуги у позивача відсутня. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що накладення арешту на все майно [PERSON] порушує її права як власника майна, що у відповідності зі ст. 386 ЦК України є підставою для задоволення позову та зняття арешту з майна позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, дозволу на оформлення документів. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони з квітня 2009 року по травень 2012 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, мають спільну дитину малолітнього [PERSON], [INFO], який постійно мешкає з матірю. Батько дитини [PERSON] не підтримує з дитиною жодних стосунків, не бере участі у вихованні сина та утриманні, зв'язок з дитиною втратив повністю. Позивач має намір влітку 2017 р. виїхати з дитиною на відпочинок на тимчасово окуповану територію України - [PERSON] Крим та Росію, але не може отримати від відповідача згоду на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини. З наведених підстав позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина без згоди батька. Позивач в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, в звязку з чим суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними документами встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. (а.с. 11). На теперішній час [PERSON] проживає разом із матірю, що підтверджується довідкою від 08.12.2014 № [NUMBER] про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. (а.с. 7). Згідно рішенню Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 червня 2016 р., [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у отоларинголога та потребує оздоровлення в літньо-осінній період. (а.с. 19) У відповідності зі ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені. В судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати згоду батька дитини на тимчасовий виїзд неповнолітньої сина за кордон, оскільки вона звязок з ним втратила, його місце проживання невідоме. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про необхідність надання позивачеві дозволу на тимчасовий виїзд на тимчасово окуповану територію України [PERSON] Крим, та Росію [PERSON], [INFO], на період з 01 червня 2017 року по 30 листопада 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони з 12 серпня 2005 р. перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірвано 9 липня 2009 р. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка постійно мешкає з матір'ю. Позивач має намір влітку 2015 р. виїхати з дитиною на відпочинок до Туреччини, але не може отримати від відповідача згоду на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон. З наведених підстав позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дочки за кордон без згоди батька. Позивач та її представник в судове засіданні не з'явились, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, в зв'язку з чим суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засідання належними документами встановлено, що 12 серпня 2005 р. сторони уклали шлюб в органі реєстрації актів цивільного стану (а.с. 6) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. (а.с. 7) 9 липня 2009 р. сторони розірвали шлюб в органі реєстрації актів цивільного стану (а.с. 9), мешкають окремо. (а.с. 11) У відповідності зі ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені. В судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати згоду батька дитини на тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки за кордон, оскільки вона зв'язок з ним втратила, його місце проживання невідоме. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про необхідність надання позивачеві дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки за кордон, в Туреччину на строк до 1 місяця в період з 1 червня до 30 серпня 2015 р. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя і визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини. Вона перебуває в шлюбі з відповідачем з 09.08.2014 року. За час перебування у шлюбі за їх спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 19.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О. Вартість даної квартири станом на 15.02.2016 року становить 147 596, 84 грн. Їх стосунки на теперішній час погіршились і вона звернулась до суду, щоб суд визнав за нею право власності на половину квартиру. В судове засідання позивач не прибула, надала заяву про розгляд справиу свою відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Підтвердив, що квартира була придбана під час шлюбу . Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають в шлюбі з відповідачем з 09.08.2014 року (а.с.7). За час перебування у шлюбі за спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 19.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О. (а.с.8-14).Вартість даної квартири станом на 15.02.2016 року становить 147 596, 84 грн. (а.с.15-23). За таких обставин суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітньої дитини [PERSON], посилаючись на те, що після розірвання шлюбу відповідач не цікавиться вихованням сина, нехтує своїми обовязками, не спілкується з сином, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не відвідує школу і не цікавиться навчанням сина. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі та не заперечував, щодо позбавлення його батьківських прав. Третя особа подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу у відсутності сторін, що відповідає положенням ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 29 квітня 2009 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НМ №028648. 29 квітня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-НМ №034488. Батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НМ №028648. [PERSON] ухиляється від виконання обов'язків з виховання та утримання дитини, не цікавиться вихованням сина, нехтує своїми обовязками, не спілкується з сином, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не відвідує школу і не цікавиться навчанням сина. Згідно висновку Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-франківської області про доцільність позбавлення батьківських прав, було прийнято рішення про доцільність позбавити батьківських прав [PERSON], оскільки батько не приймає участі у вихованні сина та не спілкується з ним, вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займається тільки мати. Таким чином, судом встановлений факт ухилення від виконання відповідачем батьківських обовязків, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Зважаючи на вищенаведене, виходячи винятково з інтересів дитини, та враховуючи наявність факту ухилення відповідача від свого обовязку виховувати та утримувати дитину, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення відповідача батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина. На теперішній час вони проживають окремо, відповідач вихованням дитини не займається, матеріальну допомогу на його утримання не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. З наведених підстав позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Позивач до судового засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягаючи на задоволені позову. Відповідач до судового засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його присутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, проти задоволення позову не заперечує. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними документами встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2004 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб, зареєстрованим 24 липня 2004 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №345 (а.с. 13) Згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2012 р. шлюб між сторонами розірвано. (а.с.15) Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с.14) У відповідності зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, який є батьком неповнолітнього [PERSON], покладені на нього сімейним законодавством обовязки щодо виховання сина не виконує. Вказаний висновок суду ґрунтується на поясненнях позивача, висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування, згідно якого відповідач ухиляється від виконання батьківських обовязків, навчанням та вихованням сина не займається, родинних відносин з дитиною не підтримує, не відвідує його, в звязку з чим доцільним є позбавлення його батьківських прав. У відповідності зі ст.164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки в судовому засіданні вірогідно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього [PERSON], суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно неповнолітнього сина.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення відповідача батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, мають двох неповнолітніх дітей. Відповідач тривалий час з сімєю не проживає, вихованням дітей не займається, матеріальну допомогу на їх утримання не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. З наведених підстав позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей. В судове засідання позивач, її представник, а також представник третьої особи не зявились, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягаючи на задоволені позову. Відповідач, будучи в порядку ст. 74 ч.9 ЦПК України належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, в звязку з чим суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засідання належними документами встановлено, що 6 жовтня 2000 р. сторони уклали шлюб у відділу реєстрації актів громадянського стану Комунарської районної адміністрації м. Запоріжжя. (а.с. 10) Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] (а.с. 11, 12), які мешкають разом із матірю. (а.с. 13) У відповідності зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, який є батьком вказаних неповнолітніх дітей, покладені на нього сімейним законодавством обовязки щодо виховання дітей не виконує. Вказаний висновок суду ґрунтується на поясненнях позивача, висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, згідно якому відповідач ухиляється від виконання батьківських обовязків, вихованням дітей не займається, їх інтелектуальним, фізичним, духовним та психічним розвитком не цікавиться, матеріально не утримує, в звязку з чим доцільним є позбавлення його батьківських прав. У відповідності зі ст.164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки в судовому засіданні вірогідно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав щодо цих дітей. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved