Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Позов мотивовано тим, що з 05 серпня 2011 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням від 05 травня 2016 року було розірвано. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати з позивачем та перебуває на її утриманні. 11 грудня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області виніс судовий наказ, яким стягнув з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 04 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу позивач деякий час проживала із відповідачем, щоб, заради сина, налагодити сімейні відносини. Однак, відповідач влаштовував сварки, ображав позивача нецензурною лексикою, застосовував фізичне та психологічне насилля, що відбувалось в присутності малолітнього сина. В результаті вказаних дій відповідача, позивач була змушена йти з дому разом з сином, та ночувати у хостелі. Після декількох таких випадків [PERSON] разом із сином переїхали до іншого місця проживання. Однак, коли позивач разом із сином переїхали жити до іншої квартири, то відносини з [PERSON] погіршились. Останній почав приходити до квартири, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та вчиняти сварки, погрожувати [PERSON] фізичною розправою, ображав нецензурною лексикою в присутності малолітнього сина. В результаті таких дій відповідача [PERSON] звернулась до поліції. За результатами вказаного звернення до поліції, відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП. Після неодноразових розмов між позивачем та відповідачем, останній протягом 2020 року практично припинив вчиняти сварки. [PERSON] разом із сином переїхали до квартири за місцем проживання [PERSON] . Однак, через певний проміжок часу [PERSON] знову почав вчиняти сварки в присутності сина та в стані алкогольного сп`яніння. Позивач була змушена знову звернутись до поліції. Після останніх протиправних дій [PERSON] позивач побачила реальну небезпеку для життя та здоров`я щодо себе та дитини, тому остання виїхала із квартири відповідача та звернулась до територіального центру соціального обслуговування, який надає соціальні послуги постраждалим особам від насилля в сім`ї, де позивач проживає разом із сином. 01 квітня 2021 року Вінницьким міським судом Вінницької області винесено обмежувальний припис відповідачу. З підстав зазначених вище позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Остапець Н.М. до судового засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. Однак, на адресу суду надала заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та зазначила, що підтримує висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] . Суд дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2016 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 05 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис за №1752 (а.с. 11-12). [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане повторно 13 лютого 2019 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. У графі «батьки» вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 9). Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2019 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 04.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13). Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні № 64800269, станом на 28 лютого 2021 року заборгованість [PERSON] по аліментах складає 41 987 грн. 50 коп. (а.с. 23). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2019 року (справа № 127/13823/19), визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. 00 коп. (а.с. 20). Зі змісту вказаної постанови вбачається, що [PERSON] 11.03.2019 року о 12 год. 00 хв. по [ADDRESS] вчинив сімейну сварку відносно колишньої дружини [PERSON] , під час якої виражався нецензурною лайкою в її адресу та словесно погрожував фізичною розправою в присутності спільної малолітньої дитини. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2019 року (справа № 127/13836/19), визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян 170 грн. (а.с. 21). Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 11.03.2019 близько 12 год. 00 хв. перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , в присутності малолітнього сина, вчинив сімейну сварку зі своєю дружиною гр. [PERSON] , в ході якої ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 березня 2021 року (справа № 127/5199/21), [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімум доходів громадян, що становить 170 грн. (а.с. 19). Зі змісту вказаної постанови вбачається, що [PERSON] 02.02.2021 близько 20:00 год. за місцем свого проживання в [ADDRESS] , вчинив насильство відносно дружини психологічного характеру, яке полягало в погрозах фізичної розправи. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2021 року, заяву [PERSON] , за участю заінтересованої особи: [PERSON] , про видачу обмежувального припису - задоволено частково. Визначено наступні заходи тимчасового обмеження [PERSON] : - заборонено [PERSON] перебувати в місці проживання [PERSON] з дитиною - [PERSON] , [INFO] , строком на 6 (шість) місяців; - заборонено [PERSON] наближатися на відстань меншу ніж 500 метрів до місця проживання/тимчасового перебування, роботи, [PERSON] та дитини - [PERSON] , [INFO] - строком на 6 (шість) місяців; - заборонено [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб - строком на 6 (шість) місяців; - заборонено [PERSON] переслідувати [PERSON] , або в будь-який спосіб спілкуватися з нею - строком на 6 (шість) місяців. В решті вимог заяви [PERSON] відмовлено (а.с. 26-28). Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 06 серпня 2021 року № 01-00-011-53147, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 57-59). Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд приймає до уваги, в якості підстав для визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю, висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 06 серпня 2021 року № 01-00-011-53147, згідно з яким орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Вирішуючи спір щодо місця проживання малолітнього [PERSON] суд вважає, за необхідне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] , оскільки таке рішення не суперечитиме найвищим інтересам дитини. За наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю, підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому суд звертає увагу, що в даному випадку суд вирішує спір не про розлучення дитини з батьком, а про визначення місця проживання дитини. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved