Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача та просить, урахуванням заяви про відмову від частини вимог, встановити факт проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу з 06 жовтня 1998 року по 11 квітня 2014 року, провести поділ спільного майна подружжя шляхом виділу позивачу 1/2 частини земельної ділянки площею 0,05 га., яка знаходиться в м. Івано-Франківську на вул. Олесницького 16, 1/2 частини будинку, що розташований за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Олесницького 16 загальною площею 80 кв.м., 1/2 частину будинку, що розташований за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Олесницького 16а, загальною площею 230 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 06 жовтня 1988 року по 11 квітня 2014 року вона проживала з відповідачем однією сімєю, незважаючи на те, що з 29 березня 1996 року по 04 січня 1999 року та з 21 липня 2005 року шлюб між ними було розірвано. Розірвання шлюбу було фіктивним, позивач та відповідач після розірвання шлюбу проживали разом, спільно купили будинок на вул. Олесницького 16 та почали будувати будинок на вул. Олесницького 16а. Факт спільного проживання підтверджується показами свідків, спільними поїздками на відпочинок, реєстрацією в будинку, спільним придбанням автомобіля. Під час спільного проживання позивачем та відповідачем було придбано за спільні кошти майно: земельну ділянку площею 0,05 га., яка знаходиться в м. Івано-Франківську на вул. Олесницького 16, будинок, що розташований за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Олесницького 16 загальною площею 80 кв.м. та почато будівництво будинку на [PERSON] 16а, загальною площею 230 кв.м., який вже фактично добудовано, але не оформлено право власності та не введено в експлуатацію. Відповідач заперечує право позивачки на 1/2 спільно набутого майна під час спільного проживання, а тому позивачка змушена була звернутись з позовом до суду. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали з мотивів наведених в позовній заяві та в письмових поясненнях на заперечення та на заяву про застосування строку позовної давності. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні вимог позову відмовити та застосувати строк позовної давності з мотивів наведених в письмових запереченнях та у заяві про застосування строку позовної давності. Допитана в якості свідка [PERSON], яка є сусідкою позивача та відповідача суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом в будинку вул. Олесницького 16. Переїхали в будинок восени 2005 року. Свідок вказала, що [PERSON] та [PERSON] разом будували будували будинок, дівчата допомагали на подвірї, всі разом святували дні народження, приходили в гості, спільно вели побут. Допитана в якості свідка [PERSON], яка є донькою позивача та відповідача суду пояснила, що до січня 2012 року вона проживала разом з батьками на вул.. [PERSON]. Щоб придбати будинок на вул. [PERSON], то батьки продали квартиру на Коновальця. Чому батьки розлучились в 2005 році свідку не відомо, тато сказав, що так треба. Мама працювала в батька, але він їй зарплату не платив, всі грошові були в нього і він давав гроші на продукти та на все інше. Тато та мама жили разом в одній кімнаті, вели спільний побут, мама готувала їсти, ходили за покупками, відпочивали разом, із спільних коштів тато купив мамі машину. Також свідок вказала, що з 2012 року приїжджала до батьків в гості десь раз в місяць або два місяці, з батьком не спілкується з квітня 2014 року. Допитана в якості свідка [PERSON], яка є донькою позивача та відповідача суду пояснила, що вона проживала разом з батьками на вул. Коновальця до 2005 року. В 2005 році батьки купили старий будинок на вул. Олесницького 16. Свідок жила з батьками на вул. [PERSON] до березня 2013 року. Квартиру на Коновальця батьки продавали разом. В будинку на вул. [PERSON] вони з сестрою проживали в одній кімнаті, а батьки разом в іншій. Батьки проживали разом, вели спільний побут разом, ходили в гості, вечеряли разом, проводили разом свята, їздили відпочивати. Тато захотів будувати новий будинок. Всі гроші були в тата, мама в нього працювала. Майстрів для будівництва будинку наймав тато і платив їм також він. Також свідок пояснила, що з батьком спілкується коли має можливість. Допитана в якості свідка мати відповідача [PERSON] суду пояснила, що вона домовилась щоб позивачу та відповідачу виділили квартиру на Коновальця, яку вони згодом приватизували. Причини розірвання шлюбу між сторонами свідку не відомо, та й вона не знала про розлучення, це від неї приховали. В будинку на [PERSON] було дві кімнати, їй пояснили, що в одній кімнаті жили дівчата, а в іншій [PERSON] та Галя. Також син в неї зичив гроші, Галя про це не знала. Своїх грошей у Галі не було бо вона ніде не працювала. Свідок [PERSON], який є сусідом відповідача, в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що з 2005 року Галя та [PERSON] з дітьми живуть на [PERSON]. Проживали в одній хаті, але в різних кімнатах, Галя з дівчатами жила в одній кімнаті. Ігор готував собі сам, прасував, прав одяг. За ремонт з ним розраховувався [PERSON]. Будівництво будинку 16а веде [PERSON]. Свідок [PERSON], який є знайомим відповідача, суду дав покази в яких вказав, що з відповідачем знайомий з 1990 року. Відповідач сказав свідку що розлучився з дружиною в 2005 році. Що відповідач живе в мами свідку сказали спільні з відповідачем знайомі, десь пів року він жив в мами. В кінці літа, восени сказав, що купив будинок. На [PERSON] жив окремо від Галі, в різних кімнатах. З 2005 року свідок часто бував в будинку відповідача на вул. [PERSON], допомагав йому, [PERSON] розраховувався. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони перебували з зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 1988 року по 29 березня 1996 року, що підтверджується відміткою в паспорті [PERSON] (а.с.6). Причину розірвання шлюбу сторони не змогли пояснити суду Під час шлюбу спільного майна сторони не набули, доказів набуття спільного майна сторонами під час шлюбу суду не надано. 05 січня 1999 року сторони знову зареєстрували шлюб та розірвали його 21 липня 2005 року, що підтверджується відміткою в паспорті [PERSON] (т. 1а.с.6) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (т.1а.с.11). Як вбачається із копії позовної заяви про розірвання шлюбу, ініціатором розірвання шлюбу була позивач [PERSON] (т.1 а.с.245). Як вказувала позивачка в судовому засіданні 11 січня 2005 року, що підтверджується копією протоколу судового засідання (т.1 а.с.246-247), причиною розірвання шлюбу є те, що тривалий час сторони не проживають разом, примирення між ними не можливе. Як вказано в рішенні суду про розірвання шлюбу від 10 січня 2005 року (т.1 а.с.244), позивачка стверджувала, що відповідач постійно проявляє неповагу до неї, на тривалий час зникає не пояснюючи причин. Сімейні відносини між ними припинені і носять тільки формальний характер, спільного господарства сторони не ведуть. Під час шлюбу спільного майна сторони не набули, доказів набуття спільного майна сторонами під час шлюбу суду не надано. Позивачка вказує, що незважаючи на розірвання шлюбу сторони і надалі спільно проживали однією сімєю, що підтверджується її реєстрацією в будинку на вул. Олесницького 16 вже після розірвання шлюбу, спільним відпочинком, показами свідків, зокрема сусідки та дітей, тим, що відповідач має право користування автомобілем позивачки, який був куплений за спільні кошти. Однак, суд оцінює вказані покази критично. Що стосується показів свідків, то покази одних свідків, зокрема покази сусідки [PERSON] спростовуються показами свідка [PERSON] та показами [PERSON] Так само критично слід оцінити покази доньок сторін, оскільки з 2012 та 2013 року вони проживають окремо від сторін, а з батьком в них не дуже хороші стосунки. Щодо реєстрації позивачки в будинку на вул. Олесницького 16, то реєстрація в будинку та проживання в одному будинку з відповідачем, ще не свідчить про те, що сторони жили однією сімєю без реєстрації шлюбу та вели спільний побут та спільне господарство. Так само позивачкою не надано суду доказів того, що вони спільно відпочивали з відповідачем за кордоном, разом як подружжя. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. З наведених підстав вимога позивача про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу однією сімєю [PERSON] і [PERSON] не підлягає до задоволення. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно (постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 р. у справі № 6-97цс11). Після розірвання шлюбу в липні 2005 році відповідачем, 02 вересня 2005 року, придбано земельну ділянку площею 0,05 га., яка знаходиться в м. Івано-Франківську на вул. Олесницького 16 та 20 березня 2006 року оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку, що підтверджується копією договору купівлі-продажу та копією державного акту серії ЯБ № 976039 (т. 1 а.с.40, 41). 25 червня 2006 року відповідачем зареєстровано право власності на домоволодіння на вул. Олесницького 16, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т. 1 а.с.42). 03 березня 2009 року рішеням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради відповідачу дозволено будівництво індивідуальне житлове будівництво на власній земельній ділянці на вул. Олесницького 16, також його зобовязано було виготовити всю проектну документацію до початку будівництва (т. 1 а.с.52). Однак, жодної проектної чи дозвільної документації відповідач не отримав. Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 11 жовтня 2011 року індивідуальному житловому будинку [PERSON] присвоєно поштову адресу [PERSON] 16а (т.1 а.с.53). Спірний будинок на вул. Олесницького 16а на даний час в експлуатацію не введений, право власності не оформлено. Позивачка вважає перелічене вище нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя та просить поділити його в рівних частках. Відповідач вважає спірне майно своєю особистою власністю, оскільки воно придбано після розірвання шлюбу та за його особисті кошти. Крім того, будинок на вул. Олесницького 16а на даний час в експлуатацію не введений, право власності за відповідачем не зареєстровано, а тому він поділу не підлягає. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За змістом ст. 74 Сімейного кодексу України (надалі СК України), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Однак, судом не встановлено того факту, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 30 березня 1996 року по 04 січня 1999 року та з 22 липня 2005 року по 11 квітня 2014 року, тому вказане майно не може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя та поділу не підлягає. Крім того, позивачкою не доведено, що спірне майно придбане також за її кошти чи набуте спільною працею з відповідачем. Отже, вимога позивачки про поділ спільного майна подружжя не підлягає до задоволення, оскільки не доведено, що спірне майно придбане під час шлюбу чи спільного проживання як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу чи за спільні кошти. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд прийшов до висновку, що такий строк позивачкою не пропущено, оскільки тільки в 2014 році позивачка дізналась, що відповідач заперечує її право спільної сумісної власності на вказане спірне майно. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 60, 63, 69, 70, 74 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 21, 368 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 60, 61, 256 ЦПК України

Outcome: dismissed