Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеною заявою і просив суд, винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати: рішення виконкому Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №50 від 19.05.2011 року; свідоцтво про право власності від 31.05.2011 року, виданого виконкомом Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, на ім'я відповідача. Вимоги обґрунтовує тим, що зазначені документи порушують його права. В судове засідання з'явились сторони по справі. Позивач та представники позивача позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили його задовольнити. Відповідач позов не визнав, свої пояснення надав письмово, у вигляді заперечень на позовну заяву. В задоволенні позову просив відмовити. Судом були встановлені наступні фактичні обставини справи за доказами поданими сторонами. Відповідач є власником житлового будинку [ADDRESS], з відповідними господарчими та побутовими спорудами за договором дарування від 13.08.2008 року (а.с.8). Рішенням виконавчого комітету Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 19.05.2011 року за № 50 відповідачу видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами 31 травня 2011 року за вказаною адресою (а.с.7, 29-30). В технічний документації на домоволодіння 1987 року (а.с.44-46), як і в технічній документації 2010 року (а.с.12), до житлового будинку належить, серед інших об'єктів нерухомості, і літня кухня. Зазначені правовідносини врегульовані наступними нормами матеріального закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Крім цього, приймаючи рішення у справі, суд застосовує наступні вимоги процесуального закону. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). За таких фактичних обставин справи та норм закону, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні суду не було подано взагалі будь-якого доказу, який би стверджував про причетність позивача до домоволодіння відповідача та в тому числі, який би підтверджував права власності загалом і на літню кухню окремо. Таким чином, стверджувати про порушення прав позивача прийняттям оспорюваних рішення та свідоцтва, суд вважає, не можна. Отже, права позивача зазначеними документами не порушують, не обмежують та не невизнають і, в розумінні вимог ст. 1 ЦПК України, судовому захисту не підлягають. Стосовно скасування рішення виконавчого комітету та свідоцтва про право власності на майно, суд вважає, не названо взагалі позивачем правових підстав за яких слід було б дійти висновку про необхідність скасувати дані документи. Перераховані позивачем норми матеріального права і визначені ст. 328, ст. 331 ч. 2, ч. 3 ЦК України не дають підстав задовольняти позов. Суд вважає, необхідним зазначити наступне. Літня кухня, яка, як стверджує позивач, належить йому і не може бути об'єктом домоволодіння відповідача, хоча і не включена до переліку об'єктів отриманих у власність відповідачем за договором дарування, однак значилась за технічною документацію домоволодіння ще задовго до укладення останнього правочину. Таким чином, можна зробити висновок, що якщо відповідач є власником будинку та домоволодіння, він є і власником літньої кухні належної до даного домоволодіння. На підтвердження останнього слугує і рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2013 року (а.с.52), яким позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні літньою кухнею що за адресою [ADDRESS] було задоволено і виселено [PERSON] з даного приміщення. В абзаці десятому описово-мотивувальної частини зазначеного судового акту зазначено, що літня кухня за вказаною адресою належить [PERSON] За наявності такого рішення, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 61 ЦПК України, факт належності літньої кухні [PERSON] доказуванню не підлягає. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд також відмовляє, оскільки, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed