Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні житловим приміщенням шляхом виселення. В обґрунтування свої вимог зазначає, що вона, на підставі договору дарування від 04 листопада 2010 року, є власником квартири [ADDRESS]. Ще зі згоди попереднього власника у вказаній квартирі був зареєстрований батько позивача - [PERSON]. Відповідач протягом тривалого часу зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки та бешкети, перешкоджає її доступу в квартиру, комунальні платежі за користування квартирою не здійснює, добровільно відмовляється звільняти займане помешкання, на прохання виселитися не реагує. У зв'язку з цим відповідач просить усунути їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні житловим приміщенням шляхом виселення відповідача з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, що в ньому зазначені. Відповідач позов визнав, однак у судовому засіданні зазначив, що у спірній квартирі мешкає як член сім'ї, іншого житла він не має, тому просить врахувати вказані обставини при вирішенні спору. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А за ч. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Судом встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 04 листопада 2010 року (копія а.с. 8). Право власності за позивачем [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в ОП ЗМБТІ, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію права власності № 28181793 (а.с. 7). Відповідно до довідки КП «Вільнянський міськкомунгосп Запорізької області» № 568 від 28.05.2014 у спірній квартирі проживає батько позивача - відповідач [PERSON] (а.с. 3). Власник житлового будинку, квартири, згідно ст. 383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з положеннями ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів сім'ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. До членів сім'ї відносяться особи, які проживають разом з власником. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не проживав і не проживає разом з позивачем власником спірної квартири, а тому не відноситься до членів її сім'ї. Питання проживання не членів сім'ї власника житла, в тому числі й колишніх членів його сім'ї врегульовано главою 59 (ст.ст. 810-826) ЦК України, якою передбачено, що підставою проживання таких осіб є договір найму жилого приміщення. Відповідач з власником спірної квартири договір найму не укладав. Проживання сторонньої особи в квартирі є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності в повному обсязі. Спосіб поновлення порушеного права відповідає вимогам ст.ст. 15, 16 ЦК України. За таких обставин суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved