Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав, в якому зазначила, що 08.05.2010р. між нею та відповідачем по справі був укладений шлюб, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Выд моменту народження їх син проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.201 року по справі №3367479/15-ц шлюб між сторонами було розірвано. В позові зазначено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.08.2012 року по справі №0827/7100/12 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]., у розмірі ? всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 24.07.2012 року до повноліття дитини; та аліменти на її утримання в розмірі ? всіх видів доходів щомісячно до досягнення їх спільним сином трьох років. Рішення набрало законної сили 28.08.2012р. Рішення суду відповідач не виконує, аліменти не сплачує. Заборгованість, відповідно до розрахунків Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ, за аліментами на дитину (станом на 30.11.2015р.) становить 34647,71 гривень, а на утримання відповідачки - 25169,28 гривень.Згідно з ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 18068,02 гривень (розрахунок додає). Крім того, враховуючи факт того, що відповідач з часу вагітності позивача з нею не проживає, спільного сина жодного разу не бачив, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з сином та приймати участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні, жожної участі в житті дитини ніколи не приймав, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позові, в подальшому надали заяву про розгляд справи без їх участі, з постановленням у справі заочного рішення. Представник третьої особи - Жовтневої районної ради м. Дніпро в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи був належним чином повідомлений, причина не явки суду не відома (а.с.72, 85, 94). Представник третьої особи - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування в судовому засіданні надав лист з додатками, в якому зазначив, що питання надання висновку органа опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав розглядається на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при районних адміністраціях міської ради - за місцем реєстрації відповідача, тобто враховуючи реєстрацію відповідача - [PERSON] за адресою [ADDRESS], орган опіки та піклування при районній адміністрації ЗМР по Шевченківському району не має можливості у зв'язку з відсутністю правових підстав, надати відповідний висновок щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Крім того, спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР були обстежені житлово-побутові умови проживання малолітньої дитини [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання для - дитині створені необхідні умови для проживання, виховання та розвитку (а.с.58-59, 60-61). Прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 Ящук А.М. надала заяву про винесення у справі заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, заперечень не надав. Згідно ст. 169 ч.4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивачки, суд у судовому засіданні ухвалив провести заочний розгляд цієї справи за відсутністю відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши думку позивачки та її представника, прокурора, вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги інтереси дитини, суд вважає доцільним позов задовольнити з наступних підстав: В ході судового розгляду було встановлено, що обставини, наведені в позові, відповідають дійсності. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 08.05.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя по справі №336/7479/15-ц від 04.11.2015 року шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]., який мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданим 28.02.2012р. Шевченківським ВДРАЦС Запорізького МУЮ, копією довідки про склад сім'ї №90. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.08.2012 року по справі №0827/7100/12 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. у розмірі ? всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 24.07.2012 року до повноліття дитини; та аліменти на її утримання в розмірі ? всіх видів доходів щомісячно до досягнення їх спільним сином трьох років. Рішення набрало законної сили 28.08.2012р. За виконавчим листом Шевченківського районного суду м.Запоріджжя 07.06.2013 року Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП №38382827 про стягнення аліментів на дитину та виконавче провадження ВП №38382931 про стягнення аліментів на утримання позивачки, про що винесено постанови органу ДВС від 07.06.2013р. Відповідач рішення суду не виконує, аліменти не сплачує. Відповідно до розрахунків Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ заборгованість за аліментами на дитину станом на 30.11.2015р. становить 34647,71 гривень, а на утримання позивачки - 25169,28 гривень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ніякої участі у житті свого сина не приймає, не піклується про його духовний, фізичний розвиток, не піклується про стан його здоров'я, ніякої матеріальної допомоги та грошей на лікування не надає, аліменти не сплачує, що підтверджується зокрема довідками-розрахунками Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ про заборгованість за аліментами, доввідкою лікаря, а також наданими поясненнями свідків. Згідно листа з додатками - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органа опіки та піклування, зазначено, що спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР були обстежені житлово-побутові умови проживання малолітньої дитини [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання для - дитини створені необхідні умови для проживання, виховання та розвитку (а.с.58-59, 60-61). Згідно ч. 1 ст. 196 СК України та розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14. Позивачем надано розрахунок пені за період з 24.07.2012р. до 30.11.2015р., що відповідає нормам СК України та викладеній правовій позиції Верховного Суду України і складає: 18068,02 гривень з них 10510,72 гривень- неустойка за просрочення сплати аліментів на дитину, 7557,30 гривень - неустойка за прострочення сплати аліментів на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку. Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір'ю позивачки, проживають вони разом, після народження дитини, відповідач не приймав участі у його вихованні. Останній раз вона його бачила в березні 2012 року. Свідок [PERSON] пояснила, що вона в дружніх відносинах з позивачкою, сусідки, вона відповідача не бачила близько 4 років, він не приймає участі у вихованні дитини, за дитиною доглядає та виховує позивачка. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п. 16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Outcome: approved