Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду та просить визначити порядок користування земельною ділянкою співвласниками, [PERSON] та і [PERSON] , будинку за адресою: [ADDRESS] . При цьому позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] , який і позивачу так і відповідачу [PERSON] приходиться рідним батьком, що підтверджується копіями свідоцтва про смерть і про народження. Відповідач приходиться позивачу рідним братом по батькові. [PERSON] після відкриття спадщини після смерті свого батька [PERSON] не встиг її прийняти. Право на прийняття належної йому спадщини перейшло до позивача, як спадкоємця відповідно до ст. 1276 ЦК України. [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] фактично прийняв спадщину, постійно проживав в спірному будинку, прийняв інше спадкове майно, належним чином сплачував комунальні платежі, підтримував в належному стані домоволодіння. [PERSON] звернувся з письмовою заявою до восьмої державної нотаріальної контори м.Одеси про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] як син померлого, але йому було відмовлено так як не були надані правовстановлюючі документи про належність зазначеного майна спадкодавцю [PERSON] [PERSON] вживав необхідних заходів збереження та нагляду за будинком, обробляв присадибну ділянку і фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради своїм розпорядженням №461 від 11.05.2005 року за [PERSON] затвердила право власності на домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно рішенню Суворовського районного суду м.Одеси від 25 травня 2009 року за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. «Б» та надвірними спорудами літ. «Г»,»В»,»Д», «Е»,»Ж» земельною ділянкою площею 1231 кв.м. в цілому. Зазначене рішення від 25 травня 2009 року зареєстроване в книзі 272-170 за №40582 в КП Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 08.12.2009 року. Відповідач по справі також своєчасно звернувся в зазначену нотаріальну контору для прийняття спадщини але не оформляє правовстановлюючі документи на свою 1/2 частину зазначеного домоволодіння, не звертався до суду про визнання право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину зазначеного будинку. Відповідно Рішенню Суворовського районного суду м.Одеси від 06 липня 2016 року позивачу [PERSON] виділено в натурі право власності 1/2 зазначеного домоволодіння, що підтверджується копією рішення. У 1957 року рішенням Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області діду позивача - [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0.12 га в постійне користування для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , яка не була в подальшому поділена та не було встановлено порядку користування нею. [PERSON] на зазначеній земельній ділянці збудував житловий будинок і Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №3165 від 18.02.2005 року зазначений будинок був прийнятий в експлуатацію, що підтверджується копією даного розпорядження. Відповідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано Свідоцтво про право власності №САА 447700 від 09.03.2005 року на зазначений будинок за даною адресою, що підтверджується витягом. Відповідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом. Відповідно рішенню Суворовського районного суду м.Одеси від 06 липня 2016 року [PERSON] виділено в натурі у право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , до нього перейшло право користування земельною ділянкою на якій розміщена його частка житла, та земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування, що підтверджується копією рішення суду. Однак земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , яка знаходиться під житловим будинком не була поділена між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] в порядку передбаченому чинним законодавством України, а також між цими особами не був встановлений порядок користування нею. Таким чином, не зважаючи на те, що житловий будинок належить позивачу та відповідачу на праві спільної власності, із визначенням часток, а також встановлено порядок його користування, земельна ділянка фактично знаходиться у спільному користуванні вказаних осіб. З метою приватизації земельної ділянки [PERSON] звернувся до Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» з метою виготовлення Технічного звіту щодо виконання геодезичних робіт по зйомці меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/ і відповідно до якого був складений план фактичного обміру земельної ділянки, схема розташування земельної ділянки, а не її частини, встановлена межа земельної ділянки № [NUMBER] площею 0.0600га на якій розташована його 1/2 частина житлового будинку та №2 площею 0.0600га на якій розташована 1/2 частина жилого будинку [PERSON] , що підтверджується копією фактичного обміру земельної ділянки. На теперішній час [PERSON] , у відповідності до ст. 118 Земельного кодексу України, вирішив безоплатно приватизувати земельну ділянку, яка знаходиться під його 1/2 частиною житлового будинку для її цільового використання, тобто для обслуговування житлового будинку, оскільки вся земельна ділянка на якій розташований житловий будинок, знаходиться у фактичному користуванні як позивача так і відповідача. Без визначення меж та розміру земельної ділянки на якій розташована 1/2 частка [PERSON] житлового будинку, якою він фактично має право користуватись з метою обслуговування свого житла, [PERSON] не може, у відповідності ст. 118 Земельного кодексу України реалізувати своє право на безоплатну приватизації землі, яка знаходиться під його 1/2 частиною житлового будинку та яка необхідна йому для обслуговування будинку. Крім того [PERSON] та [PERSON] не можуть дійти згоди з приводу встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою. На адресу суду 02 жовтня 2017 року надійшла зазначена цивільна справа. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 02 жовтня 2017 року, визначено головуючого суддю Шепітко І. Г. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 29.01.2020 року визначено головуючим суддею Сувертак І. В., вилучено суддю [PERSON] , підстава перебування у відпустці. Справу передано судді [PERSON] 31 січня 2020 року. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 03 лютого 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк\~для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання\~відзиву на позовну заяву. (а.с. 127). Позивач в судове засідання не прибув та надав 18 лютого 2021 року на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. (а.с. 181). Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи неодноразово повідомлявся за місцем реєстрації, причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався. (а.с. 182). Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою позивача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Так, судом встановлено, що на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 25 травня 2009 року за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. «Б» та надвірними спорудами літ. «Г»,»В»,»Д», «Е»,»Ж» земельною ділянкою площею 1231 кв.м. в цілому. Зазначене рішення від 25 травня 2009 року зареєстроване в книзі 272-170 за №40582 в КП Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 08.12.2009 року. Відповідно Рішенню Суворовського районного суду м.Одеси від 06 липня 2016 року позивачу [PERSON] виділено в натурі право власності 1/2 зазначеного домоволодіння, що підтверджується копією рішення. Відповідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано Свідоцтво про право власності №САА 447700 від 09.03.2005 року на зазначений будинок за даною адресою, що підтверджується витягом. Відповідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом. Відповідно рішенню Суворовського районного суду м.Одеси від 06 липня 2016 року [PERSON] виділено в натурі у право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , до нього перейшло право користування земельною ділянкою на якій розміщена його частка житла, та земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування, що підтверджується копією рішення суду. Відповідно до абз. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №37 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при прид,явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити у спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити не можливо. Однак абз. 3 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №37 від 16 квітня 2004 року передбачено, що абзаци 1 і 2 пункту 19 цієї Постанови стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності житловий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, які знаходились в їх користуванні до їх приватизації або за договором оренди. Таким чином, враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , як співвласники житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці, яка знаходиться в їх спільному постійному користуванні, мають право на встановлення порядку користування нею шляхом виділення конкретної земельної ділянки кожному співвласнику частки житлового будинку для його обслуговування до приватизації цієї землі. Однак земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , яка знаходиться під житловим будинком не була поділена між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] в порядку передбаченому чинним законодавством України, а також між цими особами не був встановлений порядок користування нею. При таких обставинах, враховуючи те, що частка позивача - [PERSON] та відповідача - [PERSON] в житловому будинку складають по 1/2 і є рівними, тому як позивачу - [PERSON] так і відповідачу [PERSON] необхідно виділити в користування частки земельної ділянки пропорційні часткам цих осіб у житловому будинку. Для можливості вирішення спору по суті представник позивача звернувся до суду з клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи на вирішення якої поставив наступні питання - визначити площу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та встановити варіанти поділу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , у відповідності з частками співвласників, виходячи з того, що їм належить по 1/2 частки домоволодіння. Судом за зазначеним клопотанням було постановлено Ухвала по даній справі про призначення у справі земельно-технічної експерти і проведення експертизи доручено ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибінського» судовому експерту [PERSON] . Відповідно Висновку експертизи відповідь по першому питанню зазначено, що виходячи з проведеного дослідження, враховуючи дані, відображені в наявній копії Технічного звіту щодо виконання геодезичних робіт по зйомці меж земельної ділянки гр.гр. [PERSON] , [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , виконаного Одеською регіональною філією Державного підприємства «Центр Державного Земельного Кадастру» Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, станом на 2016р. (а.с. 28-40), експертом було встановлено, що загальна площа\~земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою, складає - 0,1200 га або 1 200 м2. Виходячи з проведеного дослідження, враховуючи вимоги нормативно - технічних актів та місце розташування будівель на земельній ділянці, а також порядок користування ними, експерт запропонував один варіант порядку користування вищевказаною земельною ділянкою, у відповідності з частками співвласників, виходячи з того, що співвласникам [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частки домоволодіння. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] підставними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачений позивачем судовий збір на витрати на проведення експертизи.

Outcome: approved