Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила виселити [PERSON] (відповідач) з квартири за адресою: вул. Привокзальна (Чекістів)[ADDRESS], м. Черкаси. В обґрунтування позову зазначила, що дана квартира була подарована їй матірю і є її приватної власністю, але відповідач відмовляється звільнити цю квартиру і продовжує в ній проживати. Відповідач заперечив позовні вимоги. В судовому засіданні позивачка підтримали позовні вимоги та пояснила, що квартира є її особистою приватною власністю. Відповідач є її братом і набув права користування квартирою, як член сім'ї їх батьків. На теперішній час вона має намір проживати в цій квартирі разом зі своєю сімєю, але відповідач відмовляється звільнити квартиру. Просила задовольнити позов повністю та покласти на відповідача судові витрати. Представник позивача адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, пояснив, що право користування квартирою, що було набуте відповідачем, як членом сім'ї попереднього власника, припинилося з моменту відчуження квартири на користь позивачки, а тому відповідач займає житлове приміщення без належних правових підстав, чим порушує права позивачки, як нового власника квартири. Просив задовольнити позов повністю. Відповідач пояснив, що проживав в цій квартирі та користувався нею все своє життя. Дана квартира була власністю його батьків, а тому він має право на користування нею. Зауважив, що не перешкоджає позивачці користуватися квартирою. Зазначив, що не має іншого житла, а свої обовязки як наймач квартири виконує належним чином, оскільки використовує квартиру за призначенням і приймає участь у сплаті комунальних платежів. Також зауважив, що позивачка не користується квартирою, оскільки проживає в Київській області. Просив відмовити у позові Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка [PERSON], дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони є рідними братом та сестрою. Матірю сторін є [PERSON]. Зазначені обставини сторони визнаються, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК вони не підлягають доказуванню. Квартира за адресою: вул. Привокзальна (попередня назва Чекістів)[ADDRESS], м. Черкаси (спірна квартира), - належить позивачці на праві приватної власності на підставі договору дарування від 25.02.2013р., укладеного між [PERSON] та позивачкою /а.с.7-8/. Квартира складається з трьох кімнат житловою площею 40,8кв.м, загальною площею 59,4кв.м. На теперішній час в квартирі проживає лише відповідач. Зазначене місце проживання відповідача зареєстроване з 09.09.1994р., що підтверджується відомостями з по квартирної картки /а.с.10/ та відміткою про реєстрацію в паспорті відповідача /а.с.47/. Позивач з 11.05.2016р. проживає за адресою: [INFO]. На теперішній час позивач має сім'ю, яка складається з чоловіка [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] - /а.с.11-12/. Позивач стверджує, що квартира необхідна для особистого проживання її та членів її сім'ї, а відповідач проживає в квартирі без належних правових підстав і відмовляється звільнити квартири, а тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом. За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник із житлових правовідносин, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Житлового кодексу України (далі ЖК). Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК\~до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.\~ Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника житла користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї, тобто право членів сім'ї власника житла на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 05.11.2014р. №6-158цс14, від 06.07.2016р. №6-3095цс15, від 16.11.2016р. №6-709цс16, які відповідно до ст.360-7 ЦПК є обовязковою при вирішенні питання про застосування норм права. Судом встановлено, що право відповідача на користування спірною квартирою є похідним від права власності на цю квартири його матері [PERSON] оскільки набуто ним, як членом її сім'ї. Отже із припиненням права власності [PERSON] на спірну квартиру припиняється і право відповідача на проживання в ній. Таким чином, право відповідача на проживання в спірній квартирі припинилося 25.02.2013р. (момент державної реєстрації права власності позивачки на спірну квартиру), а тому відповідач займає зазначене житлове приміщення без належних правових підстав. Згідно ч.3 ст.116 ЖК осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Доводи відповідача про те, що він не порушує та не обмежує прав позивачки, оскільки спірна квартира не потрібна їй для особистого проживання, суд вважає необґрунтованими, оскільки всупереч вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК відповідачем не надано суду доказів на підтвердження наявності у позивачки на праві власності іншого житла. Не мають правового значення для вирішення спору між сторонами і доводи відповідача щодо того, що він бере участь у здійсненні витрат з оплати комунальних послуг по квартирі та має майнове право на квартиру в порядку спадкування після смерті батьків. В цьому контексті суд зауважує, що сплата комунальних послуг відповідачем без наявності угоди із власником житла не створює підстав для набуття ним майнових прав на житло. Стосовно майнових прав на квартиру, то варто звернути увагу, що спірна квартира належала на праві власності матері сторін і відчужена нею на підставі договору дарування, як одноособовим власником. Правомірність набуття та відчуження квартири [PERSON] не є предметом даного судового спору, а обставини, які б свідчили про недійсність таких правочинів, на момент розгляду справи судом не встановлені. Натомість про порушення прав та інтересів позивачки, як власника, свідчить та обставина, що відповідач на вимогу позивачки відмовляється звільнити спірну квартиру. За таких обставин, право позивачки є порушеним і підлягає судовому захисту. З огляду на положення ст.ст.321, 383, 391 ЦК, ст.116 ЖК позивач має право вимагати виселення відповідача зі спірної квартири, оскільки його проживання обмежує її у реалізації прав власника на це житло, зокрема, здійснення ремонту, використання для особистого проживання, передавання в найм іншим особам, відчуження тощо. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ч.1 ст.88 ЦПК, яким передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 551,21грн /а.с.1/, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved