Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, якому в просить на підставі ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст.368, 369 Цивільного кодексу України визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS], визнати за позивачем право власності на 1/2 його частину, мотивуючи тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2003 року; ними під час шлюбу 04.10.2007 року на ім'я відповідача було придбано спірний житловий будинок за договором купівлі-продажу; сторони та їх діти на даний час проживають у цьому будинку однією сім'єю; проте позивач та їх діти не мають зареєстрованого місця проживання за адресою цього будинку, оскільки відповідач як власник житла відмовляється надати їм дозвіл на реєстрацію та іншим чином перешкоджає позивачу розпоряджатись спільною сумісною власністю подружжя, у зв'язку з чим вона змушена за захистом своїх прав звернутись з позовом до суду. В судовому засіданні позивач підтримала позов, просила його задоволити, з мотивів у ньому наведених. В судовому засіданні відповідач позов визнав, проти його задоволення не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність визнання позову, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2003 року, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER]. Під час шлюбу у 2007 році відповідачем за згодою позивача було придбано житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] вартістю 36550 грн., що підтверджуються копіями договору купівлі-продажу будинку від 04.10.2007 року, [NUMBER], посвідченого нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори Шевчуком В.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1698, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16526811 від 05.11.2007 року, виданого КП «Коростенське МБТІ ЖОР». Згідно з ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, набутий за час шлюбу спірний об'єкт нерухомого майна належать сторонам на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Із статті 69 СК України випливає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У позові позивач фактично просить поділити між нею та відповідачем набутий ними за час шлюбу будинок, виходячи з рівності часток подружжя, не в натурі, а в ідеальних частинах, визнавши за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння, що не суперечить закону та ним не заборонено. Визнання позову відповідачем не суперечить закону. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема якщо це право не визнається іншою особою. Відтак, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн. Тому

Outcome: approved