Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернулась до Вільшанського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в с. Добрянка, Вільшанського району, Кіровоградської області помер батько позивача [PERSON]. Після смерті батька позивача залишилась спадщина на належне йому майно, а саме вклади з відповідними відсотками і нарахованою компенсацією та земельна ділянка площею в 1,500 га, яка була надана спадкодавцю у власність шляхом безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства на підставі розпорядження голови Вільшанської РДА від 24.12.2012 року № 615-р. Спадкоємцями на вищезазначене майно є позивач, оскільки своєчасно подав заяву в нотаріальну контору про бажання спадкувати. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] відмовились від свого права на спадкування на користь позивача у встановленому законом порядку. 21.11.2013 року державним нотаріусом Вільшанської державної нотаріальної контори позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого він отримав у власність вклади батька в Вільшанській філії ТВБВ ПАТ «Державний Ощадний банк України». 21.11.2013 року позивачу відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв'язку з тим, що він не може надати правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Однак, згідно довідки відділу Держземагенства у Вільшанському районі, батькові було надано у власність земельну ділянку площею в 1,5 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, віднесених до резерву, на території Добрянської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області. Таким чином, на день смерті батька, він мав у власності вищеназвану земельну ділянку, а тому позивач вважає, що має право успадкувати це майно. Позивач просить суд винести рішення, яким визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав до суду заяву в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить справу розглядати без його участі. Вислухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Добрянською сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області від 20.05.2013 року, [PERSON] помер [INFO] в с. Добрянка, Вільшанського району, Кіровоградської області (а.с. 10). У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.12.1969 року позивач є сином [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.11.2013 року та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON]. Спадщина яку отримав позивач після смерті батька складається із вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться Вільшанській філії ТВБВ ПАТ «Державний Ощадний банк України» (а.с. 3, 4). Відповідно до довідки Вільшанської державної нотаріальної контори № 21/01-16 від 16.01.2014 року та заяв про відмову від прийняття спадщини № 521 та № 520 від 16.10.2013 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO], на користь позивача. У відповідності до ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно до ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. У відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Тобто, право власності на земельну ділянку виникає в результаті складного юридичного факту, який включає в себе рішення компетентного органу (органу місцевого самоврядування) про передачу земельної ділянки у власність громадянина, винесення меж земельної ділянки на місцевості та отримання державного акта на право власності на земельну ділянку та проведення державної реєстрації зазначеного державного акта. Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, тобто предмет матеріального світу (ст. 179 ЦК України). До нерухомих речей ст. 181 ЦК України відносить земельні ділянки. Стаття 182 ЦК України, передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказів того, що спадкодавець за життя набув права власності на вище вказану земельну ділянку суду не надано. Суд критично оцінює такий доказ як довідку видану відділом Держземагенства у Вільшанському районі № 1978/01-09 від 25.11.2013 року, оскільки дана довідка не є правовстановлюючим документом на право власності на земельну ділянку. Таким чином, на момент відкриття спадщини [PERSON], який помер [INFO], не набув права власності на земельну ділянку, він мав право належним чином оформити право власності на земельну ділянку, однак не скористався ним за життя, а тому ця земельна ділянка не входить до складу спадщини. Оскільки земельна ділянка не входить до складу спадщини, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності земельну ділянку в порядку спадкування за законом, бо право спадкоємця є похідним від права спадкодавця. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити із вищевказаних підстав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав, судові витрати стягненню з відповідачів на користь позивача не підлягають. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: dismissed