Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на будинок. Позовні вимоги мотивовано тим, що 14.11.2012 року між нею та відповідачем досягнуто домовленість про купівлю-продаж будинку [ADDRESS]. На підтвердження угоди купівлі-продажу та факту передачі грошей складено розписку, про те, що [PERSON] за купівлю будинку передала [PERSON] грошові кошти в сумі 15 000 грн. При укладанні угоди були присутні свідки [PERSON] та [PERSON] Після укладення договору відповідач передав їй ключі від будинку в який вона вселилась та здійснила його капітальний ремонт. З часу вселення неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріальній конторі , але відповідач відмовляється від цього , вимагаючи від неї реєстрації шлюбу з ним. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позові, просила його задовольнити. Від свого клопотання, щодо допиту свідків у судовому засіданні відмовилась. Відповідач позов не визнав посилаючись на те, що на час написання розписки позивачкою він не був власником спірного будинку, право власності на нього він набув лише у 2013 році на підставі рішення суду. Не заперечував проти того, що дійсно за цей будинок від позивачки отримав кошти в сумі 15 000 грн. Пояснив, що під час укладення договору купівлі-продажу будинку у формі розписки, мова про те, що він за власні кошти буде оформляти документи на нього не йшла. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Згідно розписки від 14.11.2012 року [PERSON] продав [PERSON] двір по [ADDRESS] за що [PERSON] віддала 15 000 грн. Розписку складено в присутності [PERSON] та [PERSON], про що свідчать їх підписи. Відповідно до рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20.12.2013 року за відповідачем - [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], визнано право власності на спірний будинок. Рішення суду набрало законної сили 22.01.2014 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.03.2014 року вбачається, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] за відповідачем було зареєстровано лише 19.02.2014 року. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 59 ч.2 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Договір купівлі-продажу у формі розписки від 14.11.2012 року між позивачем та [PERSON] двора розташованого за адресою [ADDRESS], нотаріально не посвідчено в порушення вимог ст.657 ЦК України. Тобто позивач не набув права власності на нерухомість. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Наведені норми права дають підстави вважати, що положення ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.640 ЦК України пов'язується з їх нотаріальним посвідченням. До нотаріального посвідчення такі правочини не є укладеними та не створюють прав і обов'язків для сторін. Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» також роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини 2 статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. З огляду на наведене вище суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки : по перше, як вбачається з розписки від 14.11.2012 року сторони при її укладені не зазначили повної адреси місця розташування двора (будинку), тобто предмету договору, що є істотною умовою договору купівлі-продажу будинку. По-друге, відповідач на час укладення договору купівлі-продажу двора у формі розписки не зареєстрував право власності на спірний будинок у встановленому законом порядку, тому не мав ніяких правових підстав для його відчуження. По -третє , оскільки договір купівлі-продажу будинку підлягає нотаріальному посвідченню, то у суду немає передбачених законом підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed