Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому просила суд визнати [PERSON] що втратив право користування житловим приміщенням 59/200 частин житлового будинку [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого 28 жовтня 2005 року державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори, р. №1-1812 їй належить на праві власності 59/200 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідач є її рідним онуком. 04 квітня 2006 року вона зареєструвала його у своїй частині будинку спочатку тимчасово, а потім постійно за його проханням, оскільки на той час він ніде не був зареєстрований. Зробила це з метою його працевлаштування. Однак відповідач до належній їй частині будинку не вселявся, ніколи не проживав та не проживає за вищезазначеною адресою. Вона неодноразово просила його знятися з реєстрації, на що він обіцяв зробити це до 2008 року. Однак, по теперішній час відповідач не підтримує з нею ніяких стосунків, не спілкується, житлом не цікавиться, не має потреби в ньому, не несе ніяких витрат по його утриманню, не сплачує комунальні платежі, у зв'язку з чим їй доводиться мати витрати по оплаті за відповідача, хоча вона не маю достатнього доходу, є людиною похилого віку, учасником Великої Вітчизняної війни. Ніяких домовленостей між нею та відповідачем про збереження за ним права користування житловою площею немає, особистих речей відповідача у будинку не має. Ніяких перешкод в користуванні житловою площею у нього не було, зі скаргами про порушене право не звертався. Таким чином, відповідач за даною адресою зареєстрований, однак фактично не проживає, тому вона звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання з'явилася представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 13.11.2014 року, позов підтримала у повному обсязі та надала пояснення, аналогічні вищенаведеним. Відповідач в судове засідання не з'явився, уся кореспонденція, яка направлялася на його адресу, повернута до суду з відміткою «зі спливом строку зберігання. У зв'язку з цим суд згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст. ст. 224,225 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач. Суд, вислухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Так, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого 28 жовтня 2005 року державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Лакіза І.В., р. №1-1812 належить 59/200 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.11.2005 року (а.с. 3). Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як зазначила представник позивача, на теперішній час в спірній частині житлового будинку зареєстрований, але не проживає відповідач [PERSON], що на її думку, є порушенням права власності позивача. Дана обставина підтверджується матеріалами справи, а саме: згідно копії по квартирної картки, форма В, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.4). Разом з тим, факт відсутності відповідача за даною адресою підтверджується актом сусідів від 14 квітня 2015 року (а.с. 13). У судовому засіданні факт відсутності [PERSON] за місцем реєстрації [ADDRESS], підтверджений поясненнями свідка [PERSON], який пояснив суду, що [PERSON] жодного дня у будинку, який належить [PERSON], не проживав, речей його у будинку немає. Так, позивач вважає, що факт реєстрації відповідача у належній їй частині житлового будинку, порушує її права, як власника, оскільки вона змушена сплачувати рахунки відповідача за надані комунальні послуги, а вона, на сьогоднішній день є людиною похилого віку, перебуває у скрутному матеріальному становищі. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, позивач вважає їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа. Згідно п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відтак, суд погоджується з доводами позивача, та вважає, що реєстрація відповідача у частині житлового будинку, яка належить на праві приватної власності [PERSON] є порушенням права власності позивача, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved