Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON], ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним договору іпотеки. В обґрунтування позову зазначає, що 03 червня 2000 року між нею і [PERSON] (далі відповідач 1) був укладений шлюб, під час якого ними було придбано за договором купівлі-продажу від 29.12.2005 р. житловий будинок в селі Нова Романівка по вул. Шкільна, 22. Як їй стало нещодавно відомо з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказаний житловий будинок знаходиться в іпотеці ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі відповідач 2) на підставі Договору іпотеки від 25.04.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], укладеного між відповідачем 1 і відповідачем 2 (далі - Договір іпотеки). Позивач стверджує, що не надавала жодним чином згоди на передачу в іпотеку Банку чи будь-якій іншій особі житлового будинку, що належить їй та відповідачу 1 на праві спільної сумісної власності, а отже спірний Договір іпотеки є таким, що укладений з порушенням норм чинного законодавства, а тому має бути визнаний судом недійсним. При цьому, як вбачається з вказаної інформаційної довідки, передача в іпотеку Житлового будинку відбулася в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] (боржник за основним зобов'язанням), тобто спірний Договір іпотеки був укладений не в інтересах сімї, а в інтересах третьої особи. Зазначає, що з нею в житловому будинку і на момент укладення спірного Договору іпотеки, і на сьогоднішній день проживали і проживають наші спільні з відповідачем 1 неповнолітні діти, 2001 та [INFO], і передача в іпотеку Житлового будинку, який є єдиним місцем їх можливого проживання, грубо порушеє їх інтереси. Враховуючи, що за змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, вважає, що договір іпотеки від 25.04.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], укладений з порушенням статтей 63, 65 Сімейного кодексу України, статті 6 Закону України «Про іпотеку», а тому просить визнати його недійсним. Відповідач 2 - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав до суду письмові заперечення, які зводяться до того, що Банк не визнає позовні вимоги в повному обсязі та заперечує проти позову виходячи з того, що відповідно до кредитного договору від 25.04.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 113000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 24.04.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 25.04.2008 року уклали Договір іпотеки, згідно з яким [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, - будинок в с. Нова Романівка Новогра-Волинського району по вул. Шкільна, буд. 22, що належить [PERSON] на праві власності. Укладаючи договір іпотеки, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов'язання виконувати його належним чином. Щодо необхідності нотаріального посвідчення згоди подружжя на передачу в іпотеку набутого під час шлюбу житла, то відповідно до п. 14.5 договору іпотеки згоду на передачу у іпотеку житла надала дружина іпотекодавця, тобто позивачка. Справжність її наміру та підпису було посвідчено сільським головою. Копія довідки знаходиться матеріалах справи, а отже, враховуючи наявність у сільського голови у 2008 році права посвідчувати такі документи, аргументація позивачки з цього приводу спростовується. Щодо проживання дітей у предметі іпотеки на момент укладенні договору, то цей факт також спростовується матеріалами. За таких обставин, Банк просить відмовити в позові за безпідставністю. У судовому засіданні позивач надала суду усні пояснення по суті позовних вимог, які зводяться до того, що підпис у наданій нотаріусу заяві від 25.04.2008 року від її імені, що посвідчена секретарем сільської ради, їй не належить; їй взагалі не було відомо про намір [PERSON] відчужити будинок. Свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві, вважає заперечення Банку необґрунтованими, та з урахуванням висновку експерта просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача 2 - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судовому засіданні надав пояснення, зазначивши, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі із підстав, викладених у запереченнях, просив в їх задоволенні відмовити. Відповідач 1 - [PERSON]А, у судове засідання жодного разу не прибув, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову та заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Подав до суду письмову заяву, в якій позов визнав у повному обсязі та не заперечив щодо задоволені позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві, просив розгляд справи проводити без його участі (а.с.43). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Новоград-Волинського РНО Житомирської області [PERSON] в судове засідання не прибула, про час і місце судового розгляду повідомлена вчасно та належним чином. Подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, при винесенні рішення покладається на думку суду (а.с.224). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] у судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову та заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Новороманівська сільська рада Новоград-Волинського району участі представника у судовому засіданні не забезпечили, у поданій до суду письмовій заяві просили розгляд справи проводити у відсутність представника, при вирішенні покладаються на думку суду (а.с.238). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності вказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки присутні у судовому засіданні особи не заперечували проти такого вирішення справи. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача, представника відповідача 2 - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», дослідивши матеріали справи та надані докази, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 03 червня 2000 року між позивачем - [PERSON] і відповідачем 1 - [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Новороманівською сільською радою Новоград - Волинського району Житомирської області, актовий запис № 03, про що видано Свідоцтво про шлюб від 03.06.2000 р. № 062698 (а.с.8). Під час шлюбу сторонами було придбано за договором купівлі-продажу від 29.12.2005 р. житловий будинок за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, село Нова Романівка, вул. Шкільна, 22; загальною площею 72,7 кв.м, житловою площею 51,8 кв.м (реєстраційний номер майна 13449644) (а.с.9, 74-76). 25.04.2008 року між відповідачем 2 - ПАТ КБ «ПриватБанк» та третьою особою - [PERSON] укладено кредитний договів № ZRW1GA00004357 від 25.04.2008 року, відповідно до якого, останній отримав кредит у розмірі 113000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 24.04.2015 року (а.с.61-67). В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 25.04.2008 року уклали договір іпотеки № ZRW1GA00004357 від 25.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] (третя особа) і зареєстрований за реєстровим номером 789 (далі - Договір іпотеки) (а.с. 9). Згідно з вказаним Договором іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 72.70. житловою площею 51.80 кв.м. який розташований за адресою: вул. Шкільна, буд. 22, с. Нова Романівка, Новогра-Волинський район, Житомирська область, що належить [PERSON] на праві власності (а.с.58-60). Як слідує з наданих суду нотаріусом матеріалів з нотаріальної справи, у ній міститься заява від 25.04.2008 року від імені [PERSON], за змістом якої остання не заперечує проти укладання договору іпотеки її чоловіком [PERSON] на належний їм на праві спільної власності подружжя житловий будинок в селі Нова Романівка Новогра-Волинського району Житомирської області (а.с.68). Дана заява засвідчена секретарем Новороманіської сільської ради [PERSON] на справжність підпису [PERSON], який, згідно інформації вказаної в самій заяві, зроблено у присутності секретпря; особу встановлено, дієздатність перевірено. Також судом встановлено, що під час пребування сторін у шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] [INFO] (а.с.19) та [PERSON] [INFO] (а.с.20), які станом на день розгляду справи у суді разом з позивачкою зареєстровані та проживають у житловому будинку за в селі Нова Романівка по вул. Шкільна, 22. Відповідач 1 [PERSON] зареєсрований, але за даною адресою не проживає, що підтверджується довідкою виконкому Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району від 16.03.2015 року (а.с.21). Разом з цим, згідно довідки виконкому Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району від 31.03.2008 року, яка містилась у матеріалах нотаріальної справи, до складу сімї [PERSON] належить лише [PERSON] (а.с.69). Також суду надано довідку виконкому Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району від 15.04.2015 року № 382, з якої вбачається ,що в с. в селі Нова Романівка по вул. Шкільна, 22, з 24.06.2005 року по 31.08.2007 року за даною адресою були зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] У період з 31.08.2007 року по 01.08.2010 року за даною адресою був зареєстрований [PERSON] З 01.09.2010 року за даною адресою були зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] У період з 31.08.2007 року по 01.08.2010 року [PERSON] та [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] були зареєстровані у [INFO], в домогосподарстві батька [PERSON] (а.с.84). Дані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами та матеріалами справи. Ухвалою суду від 27.05.2015 року за клопотанням позивача (а.с.117) призначено по справі почеркознавчу\~експертизу, проведення якої доруено Житомирському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз; на вирішення експертизи поставлено наступні питання: 1. Чи виконано особистий підпис в оригіналі заяви [PERSON] від 24.04.2008 року [PERSON], або іншою особою? 2. Чи виконано підпис у оригіналі заяви [PERSON] від 24.04.2008 року в незвичних умовах чи під впливом збивальних факторів (природних, штучних)? 3. Чи виконано підпис у заяві [PERSON] від 24.04.2008 року навмисно зміненим почерком або із наслідуванням (відтворенням) підпису? (а.с.133). 23.10.2015 року до суду надійшов висновок експерта №540/15-25/822/15-25 від 20.10.2015 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи (а.с.205), з якого вбачається, що підпис від імені [PERSON] під основним текстом заяви від 24.04.2008 року від імені [PERSON] до Новоград-Волинської нотаріальної контори, що посвідчена секретарем Новороманіської сільської ради [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 168, - виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.207-214). У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Стаття 65 СК України регламентує, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. За змістом ст. ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. У відповідності до ч. 2 статті 6 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.. Аналогічна позиція викладена в листі Верховного суду України від 01.02.2015 р. «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна». Згідно роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року - розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60-74 Сімейного кодексу України; майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року - з метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства, що регулює кредитні правовідносини, пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив дати судам такі роз'яснення: при оспорюванні кредитного договору чи договору пороки, застави/іпотеки іншим із подружжя суду слід звертати увагу на положення ст. 578 ЦК, згідно з якою майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Як зазначено у ст. 20 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог встановлених законодавством саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За змістом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до ч. 1 ст. 143 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу за заявою осіб, що беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами проведення судової почеркознавчої \~експертизи встановлено, що підпис від імені [PERSON] під основним текстом заяви від 24.04.2008 року від імені [PERSON] - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач 1 - [PERSON] позов визнав у повному обсязі та не заперечив щодо задоволені позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві. Таким чином, під час розгляду даної справи судом встановлено, що позивач не надавала письмової згоди (ані нотаріально посвідченої, а ні посвідченої секретарем сільської ради) на передачу в іпотеку житлового будинку, що належить їй та відповідачу 1 на праві спільної сумісної власності, а тому, суд приходить до висновку, що спірний Договір іпотеки є таким, що укладений з порушенням норм чинного законодавства. При цьому, у даній справі суд звертає увагу на те, що передача в іпотеку житлового будинку відбулася в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] (боржника за основним зобов'язанням), тобто спірний Договір іпотеки був укладений не в інтересах сім'ї, а в інтересах третьої особи. Твердження позивачки, що з нею в житловому будинку на момент укладення спірного Договору іпотеки проживали їхні з відповідачем 1 неповнолітні діти і передача в іпотеку житлового будинку, який є єдиним місцем їх можливого проживання, грубо порушує права та інтереси цих дітей суд відкидає при прийнятті рішення у даній справі, оскільки довідкою виконкому Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району від 15.04.2015 року № 382, зазначені обставини спростовуються (з даної довідки слідує, що в с. в селі Нова Романівка по вул. Шкільна, 22, у період з 31.08.2007 року по 01.08.2010 року (тобто на момент укладання спірного Договору іпотеки) був зареєстрований лише [PERSON], а [PERSON], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] були зареєстровані за іншою адресою). Враховуючи, вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про наявність зазначеної позивачем підстави для визнання договору іпотеки житлового будинку недійсними - відсутність її письмової згоди на передачу в іпотеку житлового будинку, що належить їй та відповідачу 1 на праві спільної сумісної власності, а тому вважаючи, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, -задовольняє їх в повному обсязі. На виконання ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, а саме: витрати на проведення експертизи та судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved