Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просила в порядку поділу майна подружжя виділити їй Ѕ частину автотранспортного засобу Аudi Q5, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про право власності видане на ім`я [PERSON] , вартістю 918\~865,35 грн. та Ѕ частину нежилого приміщення, що знаходиться у [ADDRESS] а загальною площею 173,9 кв.м., що складається з: тамбура 2,4 кв.м, нежитлового приміщення 105,9 кв.м. та 55,4 кв.м., підсобного приміщення 3,6 кв.м., 2-х умивальників 1,7 та 1,7 кв.м., 2-х санвузлів 1,6 та 1,6 кв.м., вартістю 2 380 517 грн., яке зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2012 року; відповідачу виділити також Ѕ вищевказаного майна, визнавши за ними право власності на вказані частки та вирішити питання щодо стягнення з відповідача на її користь судових витрат. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтовано тим, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.09.1999 року, на даний час вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Від шлюбу вони мають двох доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 2015 року вона працює та тимчасово мешкає за кордоном, діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. В період зареєстрованого шлюбу ними було придбане мано, а саме: автомобіль Аudi Q5, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про право власності видане на ім`я [PERSON] , вартість якого згідно даних Міністерства економічного розвитку економіки та торгівлі України становить 918\~865,35 грн. та нежитлове приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] , вартість якого відповідно до звіту про оцінку майна нежитлового приміщення від 19.11.2018 року становить 2\~380\~517,00 грн. На даний час вони проживають окремо, сімейні стосунки припинили, відповідач в добровільному порядку не бажає поділити майно, у зв`язку з цим вважає, що майно набуте за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, належить їм в рівних частках та посилаючись на норми діючого законодавства, просить його поділити. В судовому\~засіданні представник\~позивача \~позов підтримала,\~посилаючись на\~викладені в\~ньому обставини\~та просила\~виділити позивачу\~та визнати\~за нею\~право власності\~на Ѕ\~частину автомобіля Аudi Q5, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про право власності видане на ім`я [PERSON] , вартість якого згідно даних Міністерства економічного розвитку економіки та торгівлі України становить 918\~865,35 грн. та виділити позивачу і визнати за нею право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] , вартість якого відповідно до звіту про оцінку майна нежитлового приміщення від 19.11.2018 року становить 2\~380\~517,00 грн. Відповідач 07.08.2019 року подав відзив на позов. Відповідно до обставин, викладених у відзиві на позов, відповідач не заперечує щодо поділу нежитлового приміщення, зазначає, що автомобіль придбаний ним, коли він та дружина не проживали однією сім`єю і не вели спільне господарство, тобто 16.07.2017 року. Вказаний автомобіль був придбаний ним частково за власні кошти, а також кошти його батьків, а тому в цій частині в задоволенні позову має бути відмовлено. Також не доведено розмір витрат на правову допомогу. В судовому засіданні 31.10.2019 року відповідач пояснив, що не заперечує проти поділу майна, зазначеного позивачем, але не згоден з вартістю, визначено позивачем Відповідачу роз`яснювалось право щодо визначення вартості спірного майна, можливість проведення експертизи та надання своєї, обґрунтованої ним вартості майна, але вказаним правом відповідач не скористався. Представник відповідача в судовому засіданні 05.12.2019 року також зазначила, що її довіритель не заперечує проти поділу майна і йому надавались нею роз`яснення щодо визначення вартості спірного майна, але він не скористався своїм правом, а тому просила винести на підставі наявних доказів та з урахуванням позиції відповідача. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено\~та не\~оспорюється сторонами\~по справі,\~що сторони\~перебували в\~зареєстрованому шлюбі\~з 25.09.1999\~року,\~який розірвано\~рішенням Ленінського\~районного суду\~м.\~Кіровограда від\~13.03.2019\~року. Від шлюбу вони мають двох доньок: Анну, [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В період зареєстрованого шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 01.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Озерним Г.М. за реєстровим № 1239, на ім`я [PERSON] було придбане майно - нежитлове приміщення загальною площею 173,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташоване на земельній ділянці площею 552,61 кв.м., кадастровий номер 3510100000:29:272:0079 та складається з: тамбура 2,4 кв.м, нежитлового приміщення 105,9 кв.м. та 55,4 кв.м., підсобного приміщення 3,6 кв.м., 2-х умивальників 1,7 та 1,7 кв.м., 2-х санвузлів 1,6 та 1,6 кв.м., вартість якого, відповідно до звіту про оцінку майна нежитлового приміщення від 19.11.2018 року, становить 2\~380\~517,00 грн., а також в період зареєстрованого шлюбу 16.07.2017 року був придбаний автомобіль Аudi Q5, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про право власності серії [NUMBER] видане на ім`я [PERSON] , вартість якого згідно даних Міністерства економічного розвитку економіки та торгівлі України становить 918\~865,35 грн. Як передбачено ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Згідно з вимогами ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до\~норм ч.1\~ст.\~372\~ЦК України,\~ч.1\~ст.\~70\~СКУкраїни\~ у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ спільного майна і таке право підлягає судовому захисту. Такі висновки ґрунтуються на положенні\~ст. ст.15, 16 ЦК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу майна, що є у спільній сумісній власності. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, відповідно до\~ч. 1 ст. 71 СК України, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Верховний Суд України в пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 роз`яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.\~71\~СК\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.\~365\~ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Враховуючи викладене,\~суд приходить\~до висновку\~про задоволення\~вимог позивача\~в частині\~визнання за\~нею та\~відповідачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на Ѕ частину автотранспортного засобу Аudi Q5, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про право власності видане на ім`я [PERSON] , вартістю 918\~865,35 грн. та Ѕ частину нежилого приміщення, що знаходиться у [ADDRESS] а загальною площею 173,9 кв.м., що складається з: тамбура 2,4 кв.м, нежитлового приміщення 105,9 кв.м. та 55,4 кв.м., підсобного приміщення 3,6 кв.м., 2-х умивальників 1,7 та 1,7 кв.м., 2-х санвузлів 1,6 та 1,6 кв.м., вартістю 2 380 517 грн., яке зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2012 року. В частині виділення сторонам спірного майна, суд залишає позовні вимоги без задоволення, так як позивачем заявлена вимога про виділення цих часток, але не ставиться питання щодо поділу майна в натурі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 5\~286 грн., понесені нею при зверненні в суд та підтверджені квитанцією (а.с. 1). Крім того, позивачем понесені витрати за надання юридичної допомоги. Згідно ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави.\~За результатами\~розгляду справи\~витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 16.10.2018 року між позивачем та адвокатом Титаренко Г.С. укладено угоду № 33 про захист (представництво) та надання правової допомоги (а.с.42). Умовами угоди передбачено, що оплата послуг адвоката здійснюється на умовах повної передплати. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 33 [PERSON] здійснено оплату послуг адвоката 22.10.2018 року в сумі 10\~000 грн. (а.с.43). Таким чином, понесені позивачем судові витрати підтверджені належними доказами, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved