Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 12 червня 2017 року і до повноліття дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що сторони у справі з 30 січня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2016 року. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач ухиляється від покладених на нього обов'язків, не приймає участі в утриманні спільної дитини, а позивач самостійно не в змозі забезпечити дитину всім необхідним. Між сторонами на момент пред'явлення позову згода з приводу матеріального утримання дитини не досягнута. Позивач у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена. Надала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно з рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2016 року справа №635/5004/16-ц, розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Мереф'янською міською радою Харківського району Харківської області 10 березня 2009 року, на підставі актового запису №67). Як вбачається з довідки виданої виконавчим комітетом Мереф'янської міської ради за вих.№2237 від 08.06.2017, [PERSON], 1980 р.н., зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], разом зі своєю донькою - [PERSON], 2009 р.н. Отже, судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі ст.180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Відповідна правова позиція викладена у п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З матеріалів справи встановлено, що відповідач не приймає участь в утриманні дитини, а також ним до суду не надано доказів на підтвердження обставин, які б вплинули на розмір аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров'я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни у ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, та встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Закон набрав чинності 08 липня 2017 року. Таким чином, під час розгляду справи змінився мінімальний розмір аліментів, який встановлений відповідно до вимог ст. 182 СК України Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. У відповідністю з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, оскільки відповідач визнав позов і є законні підстави для стягнення з нього аліментів,

Outcome: approved