Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», в якому має картковий кредитний рахунок № [NUMBER] та пластикову картку «Універсальна», яку використовує для власних споживчих потреб. Вказану картку вона не втрачала, нікому не передавала. Інших карток позивач не має. Разом з цим, з 2010 року картка перевипускалась, рахунки змінювалися та приєднувалися до актуального, яким на теперішній час є рахунок № [NUMBER] . Станом на 03.12.2016 на її картковому рахунку існувала заборгованість у розмірі 6735,28 грн, яку вона погасила. З лютого 2017 року вона використовувала картку лише на поповнення. Проте, станом на 01.07.2019 на рахунку позивача рахується заборгованість у 101168,26 грн, яку вона не визнає, оскільки жодної угоди, яка б давала прав відповідачу нараховувати пеню, проценти та штрафи вона не укладала. Позивач вважає, що заборгованість у 101168,26 грн за вказаним картковим рахунком виникла через вчинення банком несанкціонованих нею транзакцій за «покупку товару», внаслідок яких утворилася заборгованість на яку банк нарахував пеню, проценти та штрафи. 08.12.2016 з її карткового рахунку відповідачем вчинено списання коштів в сумі 2247,74 грн та у подальшому 08.01.2017, 08.02.2017, 08.03.2017, 08.04.2017, 08.05.2017, 08.06.2017, 08.07.2017, 08.08.2017, 08.09.2017, 08.10.2017, а також здійснено списання по 2247,74 грн та 08.11.2017 в сумі 2247,78 грн, тобто, відповідачем вчинено 11 транзакцій зі списання коштів на загальну суму 26972,92 грн. Позивач вважає, що у зв`язку з неправомірним списанням коштів за послугою «Оплата частинами» №1611086437835 від 08.11.2016 на суму 26972,92 грн, яку вона не замовляла та не оформлювала, за її картковим рахунком нараховано заборгованість, яка станом на 01.07.2019 становить 101168,26 грн, з урахуванням списаних коштів, нарахованих процентів, штрафів та пені. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на картковому кредитному рахунку № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] до того стану, в якому він був перед виконанням операцій зі списання коштів в сумі 2247,74 грн, 08.12.2016, 08.01.2017, 08.02.2017, 08.03.2017, 08.04.2017, 08.05.2017, 08.06.2017, 08.07.2017, 08.08.2017, 08.09.2017, 08.10.2017 та в сумі 2247,78 грн та в сумі 2247,78 грн 08.11.2017, а всього на загальну суму 26972,92 грн, з урахуванням наступних поповнень коштів на карткових рахунок; здійснити перерахунок залишку на картковому кредитному рахунку № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] , без врахування операцій зі списання коштів в сумі 2247,74 грн, 08.12.2016, 08.01.2017, 08.02.2017, 08.03.2017, 08.04.2017, 08.05.2017, 08.06.2017, 08.07.2017, 08.08.2017, 08.09.2017, 08.10.2017 та в сумі 2247,78 грн та в сумі 2247,78 грн 08.11.2017, а всього на загальну суму 26972,92 грн та заборгованості, яка утворилась внаслідок такого списання коштів, та з врахуванням всіх наступних поповнень залишку коштів на картковому рахунку; припинити нарахування за картковим рахунком № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] , пені, штрафів і процентів за користування використаним кредитним лімітом та скасувати за картковим рахунком № [NUMBER] нараховані пеню, проценти і штрафи. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла до суду заява про проведення судового засідання за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, виклавши свої обгрунтування в письмових пояснення. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що позивач є споживачем АТ КБ «ПриватБанк», в якому має картковий кредитний рахунок № [NUMBER] та пластикову картку «Універсальна». З виписки по рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] вбачається, що внаслідок яких утворилася заборгованість на яку банк нарахував пеню, проценти та штрафи. 08.12.2016 з її карткового рахунку відповідачем вчинено списання коштів в сумі 2247,74 грн та у подальшому 08.01.2017, 08.02.2017, 08.03.2017, 08.04.2017, 08.05.2017, 08.06.2017, 08.07.2017, 08.08.2017, 08.09.2017, 08.10.2017 також здійснено списання по 2247,74 грн та 08.11.2017 в сумі 2247,78 грн. Позивач зазначає, що списання коштів за послугою «Оплата частинами» №1611086437835 від 08.11.2016 на суму 26972,92 грн було неправомірно проведено АТ КБ «ПриватБанк», оскільки вона вказану послугу не замовляла. Натомість, представник відповідача у своїх письмових поясненнях вказує, що обставини оформлення послуги «Оплата частинами» вже було предметом розгляду цивільної справи №210/2665/17. Так, постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року скасовано. Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення\~заборгованостіта об`єднаний зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Криворізької філії, про стягнення заборгованості, стягнення збитків, про відшкодування витрат на правову допомогу, про стягнення моральної шкоди - залишено без задоволення. Судом було досліджено вказану постанову Дніпровського апеляційного суду у справі №210/2665/17, згідно з якою судом першої інстанції (Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області) встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням організованого злочинного угрупування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.5 ст.186, ч.4 ст.187, ч.2 ст.190, ч.4 ст.190,ч.1 ст.263 КК України. Стороною позивачів (за зустрічним позовом) надано до суду витяг з обвинувального акту за вказаним провадження, з якого вбачається, що потерпілими від злочинів вищевказаних осіб визнано 57 осіб, у т.ч., за епізодами шахрайства переважна більшість позивачів (за зустрічним позовом) та відповідач (за первісним позовом) у даному судовому провадженні, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Встановлено, що позивачі (за зустрічним позовом) звернулися за оголошеннями про надання коштів у борг та, прибувши до приміщень ТОВ «ФК Гермес», ТОВ «Ка-Вєлєс» чи ТОВ «КБК Укрфінанс», з допомогою яких здійснювали свою діяльність члени вищевказаної організованої злочинної групи (згідно пред`явленого їм обвинувачення), були направлені до магазину « [INFO] »(за допомогою якого також здійснювали свою діяльність члени вищевказаної організованої злочинної групи згідно пред`явленого їм обвинувачення), де з ними були укладені договори про надання послуг. Після чого, позивачі (за зустрічним позовом), під дією обману, будучи введені в оману діями членів вищевказаного злочинного угрупування (згідно пред`явленого їм обвинувачення), з метою отримання грошових коштів чи допомоги у реструктуризації заборгованості, що вже мається, від ТОВ «ФК Гермес», ТОВ «Ка-Вєлєс» чи ТОВ «КБК Укрфінанс» у борг, передали іншим особам наявні у них кредитні картки ПАТ КБ «ПриватБанк» та ввели паролі через електронні термінали, тобто, під впливом обману, втратили над ними контроль. У подальшому особами, яким ці картки особисто було передано позивачами (за зустрічним позовом), на вказані картки було оформлено «миттєву розстрочку», у зв`язку з чим між позивачами (за зустрічним позовом) та ПАТ КБ «ПриватБанк» виникли взаємні правовідносини у вигляді зобов`язання за договором позики, кредитування, тощо, та у позивачів (за зустрічним позовом) виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Встановлено, що позивачі за зустрічним позовом, кожен окремо уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір та їм були видані кредитні картки, яким вони тривалий час користувалися. Разом з цим, Дніпровський апеляційний суд у своїй постанові від 06.12.2019 прийшов до висновку, що на час укладання цих кредитних договорів сторони на добровільних засадах визначили всі його умови, які викладені чітко і зрозуміло та підписали їх та вчинили дії щодо виконання цих договорів і саме на позивачів за зустрічним позовом покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком у результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Оскільки позивачі за зустрічними позовами з метою отримання грошових коштів чи допомоги у реструктуризації заборгованості, що вже мається, від ТОВ «ФК Гермес», ТОВ «Ка-Вєлєс» чи ТОВ «КБК Укрфінанс» у борг, передали іншим особам наявні у них кредитні картки ПАТ КБ «ПриватБанк», банк не повинен нести відповідальності за дані операції, а також він не може відповідати за збитки, які виникли із вказаними обставинами. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнення збитків та стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року касаційну скаргу\~акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»\~задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року\~та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року\~скасовано у частині вирішення вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, справу передано у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За статтею 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 77 ІІПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 6 статті 81\~ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Разом з цим, судом встановлено, що оскільки позивач, з метою отримання грошових коштів чи допомоги у реструктуризації заборгованості, що вже мається, від ТОВ «ФК Гермес», ТОВ «Ка-Вєлєс» чи ТОВ «КБК Укрфінанс» у борг, передала іншим особам наявну у неї кредитну картку АТ КБ «ПриватБанк», банк не повинен нести відповідальності за вищевказані спірні операції, а також він не може відповідати за збитки, які виникли із вказаними обставинами. Відповідно з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог, оскільки в судовому засіданні не встановлено неправомірність дій відповідача, а тому підстав для відновлення залишку коштів на її картковому рахунку, здійснення перерахунку залишку та припинення нарахування пені, відсотків і штрафів не має. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі наявних у справі матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України. За приписами частини 1 статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Виходячи з положень ч. 2 ст. 137, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовної заяви відмовлено, суд приходить до висновку, що відповідні судові витрати повинні бути покладені на позивача. Однак, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed