Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. У позові зазначила, що з 09.10.2010 року вона та відповідач перебували у шлюбі, від шлюбних відносин мають доньку - [PERSON], [INFO]. 24 вересня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач не приймає участі у вихованні доньки, не виконує батьківські обовязки по відношенню до своєї доньки, не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток Позивач у судове засідання не прибула та завчасно надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги прохала задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не прибув, звернувся до суду з письмовою заявою, про розгляд справи за його відсутності та позов визнав в повному обсязі. Представник третьої особи до суду не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, беручи до уваги заяви позивача та представника третьої особи, заяву відповідача про визнання позову, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав,оскільки він визнаний відповідачем. \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання\~відповідачем позову\~і продовжує судовий розгляд. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Принцип 6 Конвенції Про права дитини від 20.11.1959 року, Генеральної Асамблеї ООН проголошує, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли є можливість, рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові й моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матірю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обовязок здійснювати особливе турбування про дітей, немаючих сімї та про дітей немаючих достатніх засобів до існування. Ч.1, 3 ст. 51 Конституції України закріплює, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ст.150 СК України покладає на батьків обовязки по вихованню дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї. П.2 ч.1 ст.164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. На підставі викладеного

Outcome: approved