Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати пральну машинку Gorenie, автомобіль Fiat Uno 1988 року випуску, номер кузова [NUMBER], гараж, збудований за адресою м. Дніпро, вул. Дзеркальна, буд. 49б, обєктами спільної сумісної власності [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та встановити за нею право на частку у спільній сумісній власності у розмірі 2/3 від усього майна; залишити у власності відповідача все спільне майно, стягнувши з останнього на її користь компенсацію вартості спільної сумісної власності у розмірі 49667 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 20 жовтня 2012 року вона з відповідачем уклала шлюб, який 19 жовтня 2016 року було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Позивач стверджує, що перебуваючи у шлюбі вони з відповідачем придбали за сумісні кошти пральну машинку Gorenie, яка на момент придбання коштувала 7000 грн., та автомобіль Fiat Uno 1988 року випуску, ринкова вартість якого становить приблизно 27500 грн. Крім того, за час шлюбу було розпочато будівництво гаражу за адресою: м. Дніпро, вул. Дзеркальна, буд.49б, який було збудовано, але не оформлено у відповідності до норм чинного законодавства України. Загалом на будівництво гаражу було витрачено близько 40000 грн. Враховуючи, що сторони у шлюбі не перебувають, позивач проживає з їх спільними малолітніми дітьми, вважає, що частка її власності у спільній сумісній власності становить 2/3 частини та, враховуючи, що вказане майно не може бути поділено в натурі між сторонами, просить стягнути 2/3 частини їх вартості з відповідача на свою користь. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2017 року задоволено клопотання позивача про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, призначено судову автотоварознавчу експертизу та зупинене провадження у справі. 15 березня 2018 року ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська провадження у справі поновлено у звязку проведенням судової автотоварознавчої експертизи. У судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав, у звязку із чим, суд, враховуючи згоду позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 20 жовтня 2012 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року розірвано (а.с.7, 8). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.9-10). 23 липня 2015 року відповідач придбав транспортний засіб легковий автомобіль марки та модель FIAT UNO, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER], VIN ZFA14600004302624, який зареєстрував за собою (а.с.11,82). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких належних та допустимих доказів факту придбання сторонами по справі під час шлюбу пральної машинки Gorenie, її моделі та вартості позивачем суду не надано. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині визнання пральної машинки Gorenie обєктом спільної сумісної власності, встановлення за позивачем права на 2/3 частки у спільній сумісній власності на дане майно та стягнення з відповідача на її користь компенсації її вартості. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання гаражу за адресою: м. Дніпро, вул. Дзеркальна, буд. 49б, обєктом спільної сумісної власності, встановлення за позивачем права на 2/3 частки у спільній сумісній власності на дане майно та стягнення з відповідача на її користь компенсації її вартості судом враховується наступне. З позовної заяви вбачається, що спірний гараж є самочинним будівництвом, що також вбачається з досліджених в судовому засіданні письмових доказів (а.с.80,81,88-95). Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 331 ЦК України, встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Спірний гараж в експлуатацію у передбаченому законом порядку не введений, що не заперечується позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Аналогічні висновки\~викладені в\~правових позиціях постанов Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2710цс15, 18 листопада 2015 року №6-388цс15, від 27 травня 2015 року №6-159цс15. Разом з цим позивач не позбавлена права на заявлення вимог про визнання за нею права власності на частину будівельних матеріалів та обладнання самочинних споруд у спірному гаражі. З огляду на наведене, у задоволенні позовних вимог в даній частині суд також вважає за необхідне відмовити. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання легкового автомобіля марки та моделі FIAT UNO, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER], VIN ZFA14600004302624, обєктом спільної сумісної власності, встановлення за позивачем права на 2/3 частки у спільній сумісній власності в даному майні та стягнення з відповідача на її користь компенсації її вартості судом враховується наступне. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Враховуючи викладене, позивачу на праві спільної сумісної власності належить ? частина легкового автомобіля марки та моделі FIAT UNO, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER], VIN ZFA14600004302624. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). За положенням частин першої та другої статті 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права. Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно. Судом враховується, що спірний автомобіль не може бути поділено між сторонами шляхом реального виділу позивачу її частки у зв`язку з неможливістю такого виділу. За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників. Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо. Разом з тим положення статті 365 ЦК України регулюють випадки припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою позивача співвласника майна, який домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів у справі, та визначають умови такого виділу. Виплата компенсації у цьому випадку допускається за наявності умов, визначених пунктами 1 - 4 частини першої зазначеної статті, та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Отже, із системного аналізу зазначених норм матеріального права можна дійти висновку, що положення статті 364 ЦК України у поєднанні із частиною четвертою статті 71 СК України застосовуються до правовідносин щодо вимоги співвласника частки у майні, що знаходиться у спільній частковій власності, про отримання компенсації вартості своєї частки, у звязку з неможливістю виділення її в натурі.\~\~\~\~\~\~ Разом з тим норми статті 365 ЦК України у поєднанні з частинами четвертою та пятою статті 71 СК України застосовуються до правовідносин щодо вимоги одного зі співвласників, у тому числі одного з подружжя, про припинення частки іншого співвласника у спільному майні шляхом виплати йому компенсації вартості такої частки. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-2405с16. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №2992-17 від 17 січня 2018 року, ринкова вартість транспортного засобу марки FIAT UNO, 1988 року випуску, кузов ZFA14600004302624 станом на 17 січня 2018 року складає 26930 грн. (а.с.52-64). Доказів того, що виплата компенсації становить для відповідача надмірний тягар та він не спроможний виплатити компенсацію вартості належної позивачу частки у спільному майні, суду не надано. Таким чином, враховуючи вище викладене та ті обставини, що право власності на спірний автомобіль оформлено на відповідача, позивачем не ставиться питання щодо припинення частки відповідача у спірному майні, в порядку ст. 364 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню ? частка вартості транспортного засобу марки FIAT UNO, 1988 року випуску, кузов ZFA14600004302624, у розмірі 13465 грн., з припиненням права власності позивача на ? частину зазначеного автомобіля. Посилання позивача щодо відступлення від рівності частин у праві спільної власності та збільшення її частки як співвласника спірного автомобіля до 2/3 частин, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їх спільних дітей не приймається судом до уваги з огляду на наступне. Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року судам розяснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Будь-яких належних та допустимих доказів щодо недостатності розміру аліментів, які одержує позивач, для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, а також самого факту наявності судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільних дітей та його невиконання чи неналежного виконання, випадків, коли відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї або інших обставинами, що мають істотне значення, позивачем суду не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що предявлені позовні вимоги в частині встановлення за позивачем права на 2/3 частки у спільній сумісній власності на автомобіль та стягнення з відповідача на її користь компенсації її вартості підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача ? частки вартості спільного транспортного засобу, а саме 13465 грн. (26930/2), з припиненням права власності позивача на ? частину зазначеного автомобіля. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому враховуючи, що всі судові витрати позивача були повязані із задоволеною частиною позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат у розмірі 2224 грн. (640 (сума судового збору)+1584 (сума витрат на підготовку експертного висновку).

Outcome: partial