Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] На підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03.11.2008 р. стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 200 грн. щомісячно починаючи з 10.09.2008 р. і до досягнення нею повноліття. Згідно з рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04.11.2016 стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 19.09.2016 р. і до досягнення нею повноліття. Зазначає, що на сьогоднішній день визначена сума аліментів на утримання дітей є недостатньою, тому просить збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] аліменти в її користь на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1300 грн. та [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд проводити розгляд справи у її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подавав заяв про розгляд справи за його відсутності та не подавав клопотань про відкладення судового розгляду, а тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого у поданій заяві не заперечила позивач. Враховуючи те, що в судове засіданні сторони не зявились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З досліджених свідоцтв про народження серії 1-ЕГ № 044915 та серії І-ЕГ № 202736 встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Судом встановлено, що на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03.11.2008 р. з [PERSON] стягуються аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 200 грн. щомісячно починаючи з 10.09.2008 р. і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04.11.2016 року, з [PERSON] стягуються аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 19.09.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд бере до уваги, що відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 200 грн. та дочки [PERSON] [INFO] в розмірі 500 грн. щомісячно, котрий згідно з вищенаведеної норми та з урахуванням Закону України «Про державний бюджет України на 2019 р» не є мінімальним, оскільки є значно меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.\~7\~СК\~України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Суд вважає доведеним, що у зв'язку з підвищенням цін на всі групи продовольчих та непродовольчих товарів, у зв»язку з чим було підвищено прожитковий мінімум на дітей відповідного віку, матеріальний стан позивача погіршився, розмір аліментів, що стягуються з відповідача, не відповідає звичайним потребам неповнолітніх дітей. На судовий розгляд справи відповідач не надав суду доказів, котрі б підтверджували незадовільний стан здоровя, наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків. Враховуючи те, що після визначення судом аліментів в розмірі 200 грн. та 500 грн. щомісячно, значно збільшились витрати на їх утримання і даний розмір аліментів не забезпечує звичайних потреб дітей та їх гармонійний розвиток, є меншим мінімального розміру аліментів, котрий визначений законодавством, внаслідок збільшення витрат на дітей змінився також матеріальний стан позивача, що в контексті ч.1 ст. 192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними і підлягають до задоволення. Даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітніх дітей. Визначення аліментів у меншому розмірі порушить, як вимоги вищенаведеної норми закону, так і конституційні права, гарантії дітей та не забезпечить звичайних потреб та їх достатній рівень життя, який їм гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р.

Outcome: approved