Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

позивач звернувся із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки від 25.05.2011 року №113/зу в розмірі 23401 грн. 60 коп., судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між ТзОВ «Укрімпорт KV» та ФОП [PERSON] договору поставки від 25.05.2011 року, товариством було поставлено відповідачу алкогольну продукцію у виді та кількості зазначених у товарно-супровідних документах. В той же час ФОП [PERSON] взяті на себе зобовязання за умовами договору не виконав, оскільки не розрахувався за поставлений товар, станом на 20.02.2015 року його заборгованість перед товариством становила на загальну суму 23401 грн. 60 коп. Вважає, що не зважаючи на те, що на даний час ФОП [PERSON] припинив свою підприємницьку діяльність, однак в силу вимог цивільного законодавства позивач вправі стягувати цю заборгованість з відповідача [PERSON], як фізичної особи, а тому з врахуванням того, що відповідач добровільно існуючі зобовязання за умовами договору поставки не виконує, просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з аналогічних мотивів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, причин своєї неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому ч.9 ст. 74 ЦПК України порядку через оголошення в пресі, оскільки судові повістки, що направлялися йому судом за зареєстрованим місцем проживання, вручені не були та повернулися суду за закінченням терміну зберігання. Зважаючи на те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач, що повідомлявся про розгляд справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не зявився повторно, суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, справу слід розглянути у його відсутності, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позов задовольняє з таких підстав. Згідно з укладеним між ТзОВ «Укрімпорт KV» та СПД ФО [PERSON] договору поставки від 25.05.2011 року №113/зу (а.с.6-9), ТзОВ «Укрімпорт KV» зобовязалося поставити, а СПД ФО [PERSON] прийняти та оплатити гуртову партію товару (вино-коньячну та лікеро-горілчану продукцію). Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом, свої зобовязання за умовами договору поставки від 25.05.2011 року позивач виконав належним чином, в період з 06.02.2012 року по 28.12.2012 року поставив ФОП [PERSON] товару на загальну суму 23401 грн. 60 коп., що підтверджується видатковими накладними та товаро-транспортними накладними (а.с.18-86). Однак ФОП [PERSON] взяті на себе зобовязання належним чином не виконав, прийнявши поставлений товар, оплату не здійснив на умовах та в терміни визначені договором поставки від 25.05.2011 року, допустив утворення заборгованості, розмір якої станом на 20.02.2015 року становив 23401 грн. 60 коп. За таких обставин, оскільки ФОП [PERSON] свої зобовязання за умовами договору поставки від 20.02.2015 року виконував не належним чином, допустив утворення заборгованості, розмір якої на даний час становить 23401 грн. 60 коп., а відтак позивач вправі відновити своє порушене право шляхом стягнення вказаної заборгованості в судовому порядку. В той же час судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.87), з 29.09.2014 року підприємницька діяльність [PERSON], як фізичної особи-підприємця припинена. Однак, відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Зі змісту зазначених норм убачається, що після припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] зобовязання за договором поставки від 25.05.2011 року не припинилося, і таке підлягає виконанню ним, як фізичною особою [PERSON] Така позиція суду є аналогічною правовому висновку щодо застосування норм права, здійсненому Верховним Судом України у постанові від 04.12.2013 року у цивільній справі № 6-125цс13 за наслідками розгляду заяви про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, який у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. А тому позовні вимоги є підставними, і їх слід задоволити стягнувши із [PERSON] в користь позивача заборгованість в розмірі 23401 грн. 60 коп. Понесені позивачем судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved