Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 27 червня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» і [PERSON] був укладений кредитнимй договір, на підставі якого остання отримала кредит в розмірі 55250,00 USD і зобовязалася на умовах, визначених договором, виплачувати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом та інші суми, зазначені у кредитному договорі. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконує, у звязку з чим рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року були задоволені позовні вимоги Банку і стягнуто з відповідача заборгованість за кредитом станом на 18 лютого 2013 року в розмірі 354011,41 грн., проценти за користування кредитом в розмірі 45584,62 грн., пеню в розмірі 360000,00 грн. На даний час заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена, у звязку з чим сама по собі наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не припиняє правовідносин сторін кредитного договору і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, як і не позбавляє стягувача права на отримання штрафних санкцій. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по відсотках в розмірі 4722,05 доларів США, пеню в розмірі 100130,28 доларів США, судові витрати по справі в розмірі 22329,45 грн. Відповідач звернулася до суду з зустрічним позовом, де зазначила, що рішення суду про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором набрало законної сили 16 грудня 2014 року. У передбачений на той час законом річний строк позивач не звертався до виконавчої служби з приводу примусового стягнення заборгованості за кредитним договором, хоча на той час відповідач мала у вланості нерухоме майно, якого б вистачило на погашення кредиту, а сама відповідач реалізувати майно не мала можливості у звязку з його арештом. Вважає, що позивач умисно з метою штучного подальшого створення заборгованості по процентам і пені не звертався до виконавчої служби, тому вважає, що проценти з 16 грудня 2014 року вона сплачувати позивачу не повинна. Також вважає, що оскільки вимагати з даного періоду проценти позивач не має права, то відсутні підстави і для стягнення пені, оскільки прострочення зі сторони відповідача не було. Просить суд визнати позивача таким, що прострочив виконання грошового зобовязання за рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року про стягнення солідарно з неї і поручителя [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2007 року і стягнути з позивача на її користь судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. У задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, зустрічні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін і вивчивши матеріали справи, вважає, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Факт перебування сторін у договірних правовідносинах підтверджується копією кредитного договору від 27 червня 2007 року, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 55250,00 USD і зобовязалася на умовах, визначених договором, виплачувати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом та інші суми, зазначені у кредитному договорі. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року були задоволені позовні вимоги Банку і стягнуто з відповідача заборгованість за кредитом станом на 18 лютого 2013 року в розмірі 354011,41 грн., проценти за користування кредитом в розмірі 45584,62 грн., пеню в розмірі 360000,00 грн., про що свідчить копія судового рішення. З розрахунку заборгованості вбачається, що в порушення умов кредитного договору відповідач кредит належним чином не сплачує, у звязку з чим на даний час заборгованість по відсотках складає 4722,05 доларів США, пеня складає в розмірі 100130,28 доларів США. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора забовязаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У ст.536 ЦК України зазначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як зазначено у ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №202/26184/13-ц виходячи з системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що умови кредитного договору відповідачем були порушені, рішення суду не виконано, у звязку з чим позивач має право вимагати сплати процентів і пені за час прострочення виконання судового рішення, оскільки наявність такого рішення не припиняє правовідносин сторін кредитного договору. В той же час, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір заборгованості за кредитним договором складає 354011,41 грн., яка була стягнута за рішенням суду, розмір процентів на даний час становить 4722,05 доларів США, суд приходить до висновку, що розмір пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором, який просить стягнути позивач, значно перевищує розмір завданих позивачу збитків, у звязку з чим розмір пені підлягає зменшенню до 5000,00 доларів США. Що стосується зустрічних позовних вимог, то за змістом частин першої і четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобовязанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у даному випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку. Згідно вимог ч.2 ст.613 ЦК України якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобовязання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобовязання у вигляді його прострочення боржником не настало і в такому разі вважається, що виконання зобовязання відстрочено на час прострочення кредитора. У даному випадку в обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач не надала суду жодного доказу того, що саме внаслідок прострочення кредитора вона не мала можливості виконати своє грошове зобовязання з 2014 року до даного часу, у звязку з чим такі посилання є необґрунтованими, не доведеними і зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки первісні позовні вимоги задоволені частково, понесені позивачем судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial