Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з відповідним позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, обгрунтовуючи вимоги тим, що з 2001 року вона відкрито володіє та мешкає у житлових будинках [ADDRESS] та [ADDRESS], зареєстрована та сплачуює комунальні послуги, ремонтні роботи тобто фактично утримує житлове приміщення. Позивач у судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, підтримавши позовні вимоги з наведених підстав. Відповідачі у судове засідання не з'явились, подали заяву про розгляд справи за своєї відсутності, визнавши позовні вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, суд вважає за можливе судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.06.2001 р. №501 та від 21.11.2001 р. №718, укладеного на товарній біржі «Таврійська», чоловік позивача [PERSON] придбав у відповідачів житлові будинки [ADDRESS] та [ADDRESS]. Вказаний договір був зареєстрований у КП «Каховське БТІ». [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Після смерті останнього, позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, їй було відмовлено з підстав недійсності договорів купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно п.п.9,11,14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3ст. 344 ЦК)). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2ст. 344 ЦК). Враховуючи положення статей335і344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змістуч.1ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. За змістом ст.344 ЦК України, визначаються ознаки володіння, які є необхідними для набуттяч права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним та володіння повинно бути безперервним протягом зазначених строків. Перебіг строку набувальної давності на нерухоме майно починається з моменту виникнення володіння. Відкрите, добросовісне та безперервне володіння позивачем житловими будинками [ADDRESS] та [ADDRESS], підтверджується наданими суду доказами. Зокрема, з матеріалів справи та пояснень позивача, викладених у позові вбачається, що [PERSON] з 2001 р. проживає у вищевказаному житловому будинку, зареєстрована у ньому, сплачує комунальні послуги, вживає заходів щодо утримання та поліпшення житлово-побутових умов в будинку. Вказані обставини підтверджують факт відкритого, добросовісного та безперервного володіння позивачем спірними житловими приміщеннями, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, такими, що не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved