Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з моменту подачі цієї заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 08.08.2002 року між позивачкою та відповідачем відділом реєстрації актів громадянського стану П`ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний запис №62 (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.5). Відповідно повідомлення начальника ВКВСР Дніпровської установи виконання покарань (№4) №4/5-19410 від 04.11.2019 року, [PERSON] , засуджений вироком Засвіяжського райсуду м. Ульяновська РФ, який ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21.05.2018р. приведений у відповідність до чинного законодавства України, вважається засудженим за ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 КК України до 8 років позбавлення волі, знаходиться в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» з 12.10.2019р. по теперішній час. Після рішення комісії з питань розподілу засуджених, його буде направлено до місця відбування призначеного покарання в установленому законом порядку (а.с. 14). На даний час відповідач матеріальну допомогу дитині не надає, тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведені обставини, а також визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі та це визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. З урахуванням ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн..

Outcome: approved