Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогами про визнання протиправним та скасувати рішення № 15 за протоколом № 1 засідання виконавчого комітету Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області від 25 січня 2001 року, яким у неї була вилучена земельна ділянка площею 0,29 га по вул. Леніна, 111, в с. Плесецьке Васильківського району Київської області; та визнання за нею права власності на зазначену земельну ділянку через успадкування за заповітом після смерті 16 листопада 1996 року її бабусі [PERSON] житлового будинку за зазначеною вище адресою. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив відмовити в його задоволенні через безпідставність вимог, просила також застосувати строки позовної давності. Вислухавши думку сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що в задоволені позову необхідно відмовити з наступних підстав. У відповідності до положень ст.ст.2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. [PERSON] ч.3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. [PERSON] ч.6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. [PERSON] ст.ст. 524, 525, 534 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяв станом на час успадкування позивачем житлового будинку) встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за заповітом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положеннями ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. У відповідності до положень ст.ст.22 і 23 ЗК України (в редакції закону від 1990 року), право власності на землю або користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа державного акту, що посвідчує це право. Порядок набуття прав власності на земельну ділянку у звязку з переходом прав власності на житловий будинок визначений положеннями ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України. [PERSON] 19 ЗК України встановлений порядок набуття громадянами прав власності на землю. Судом встановлено, що 13 жовтня 1995 року помер [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть серії І-ВК №369431, виданого відділом запису актів громадянського стану Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області (а.с.33). Згідно свідоцтва про смерть серії І-ВК № 027590, виданого відділом запису актів громадянського стану Плесецької сільської ради, 18 листопада 1996 року померла [PERSON] (а.с.34). Відповідно до заповіту від 22 листопада 1995 року [PERSON] передала все своє майно внучці позивачеві у справі [PERSON] (а.с.35). 29 серпня 1998 року Васильківською державною нотаріальною конторою Київської області заявниці, на підставі заповіту, за реєстровим № 1466, було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями в с. Плесецькому Васильківського району Київської області по вулиці Леніна, 111. На земельній ділянці розташований один деревяний житловий будинок жилою площею 27,5 кв.м., загальною площею 44,1 кв.м., огорожа, вбиральня (а.с.36). Відповідно до будинкової книги зареєстрованої на імя [PERSON] по вул.Леніна, 89, в с.Плесецьке, позивачка була за зазначеною адресою з 22.09.1995 року зі та знята з реєстрації 16.09.2000 року (а.с.37-45). З огляду витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 3.07.2017 року № 90975102 та технічного паспорта на будинок № 111 по вул. Леніна в с. Плесецьке від 30.07.1997 року вбачається, що власником нерухомості являється [PERSON] (а.с.46-47, 48). У відповідності до змісту Протоколу № 1 засідання виконавчого комітету Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області від 25 січня 2001 року, рішенням № 15 вилучена земельна ділянка, яка знаходилась в користуванні [PERSON], площею 0,29 га по вул. Леніна, 111 в с. Плесецьке на підставі ст. 24 Закону України «Про землю» (а.с.19-20). Як вбачається з журналу письмових заяв Плесецької сільської ради за період з січня 1999 року по грудень 2004 року, під № 5 зазначена заява позивача від 17 січня 2001 року про вилучення земельної ділянки, що розглянута рішенням № 15 на засіданні виконавчого комітету від 25 січня 2001 року. У відповідності до п.1260 земельно-шнурової книги Плесецької сільської ради за [PERSON] рахувала земельна ділянка площею 0,34 га, з виправленням на 0,28 га. Як вбачається з акту Плесецької сільської ради від 26 вересня 2018 року, деревяний житловий будинок № 11 по вул. Центральна (колишня вул.Леніна) належний позивачеві [PERSON] в порядку спадкування відсутній через його знищення. З огляду листів Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 23.01.2018 року та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 24.04.2018 року вбачається про відсутність інформації про набуття позивачем [PERSON] права користування земельною ділянкою площею 0,29 га по вул. Леніна, 111, в с. Плесецьке Васильківського району Київської області, а тому надати інформацію про дотримання вимог законодавства щодо вилучення такої земельної ділянки не вбачається можливим. Крім того розяснено, що відповідно до положень ст.20 ЗК України (в редакції 1990 року), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Органи, які мають право на вилучення (викуп) земель за згодою власників землі та землекористувачів, визначені ст.31 ЗК України (в редакції 1990 року) (а.с.26, 30). Таким чином, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки позивачем не надано відповідних доказів про наявність прав власності на спірну земельну ділянку, площею 0,29 га, по вул.Леніна, 111 (на даний час Центральна) в с.Плесецьке на імя дідуся та бабусі позивача та успадкування останньою прав на неї, яка в подальшому була вилучена спірним рішенням органу місцевого самоврядування, та відсутності спростування заявницею та її представником доводів відповідача щодо порядку її вилучення. У звязку з наведеним, суд не вбачає підстав для скасування рішення органу місцевого самоврядування через відсутність порушення прав та інтересів позивача оскільки у неї не має прав на користування та володіння земельною ділянкою за адресою розташування спадкового будинку. Суд, також вважає, що підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання за ним права власності на земельну ділянку, оскільки вони є взаємовиключними з первісними вимогами заяви, та через не дотримання нею вимог законодавства щодо набуття прав власності на земельну ділянку під будинком та його обслуговування, та фактичного перекладення на суд обовязків відповідних державних органів в галузі землекористування. Суд критично ставиться до стверджень представника відповідача щодо застосування при вирішення справи строків позовної давності через відсутність правових підстав, оскільки відсутнє порушення прав заявниці, та положень ст.41 ЗК України, тому, що право власності позивача на нерухомість у звязку з його знищенням не припинено. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed