Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір поруки №КЮ-ВКЛ-2016251 від 21.01.2015, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.03.2013 між позивачем та третьою особою було укладено кредитний договір №КЮ-ВКЛ-2016251, відповідно до умов якого останньому надано кредит траншами, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом загальному 898699,25 грн., які позивач надав третій особі, що підтверджено меморіальними ордерами. Попри те, в забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором було укладено 21.01.2015 договір поруки між позивачем та відповідачем. Так, 25.02.2015 відповідач здійснила повне погашення заборгованості за кредитним договором від 20.03.2013 шляхом списання коштів із свого рахунку, який відкрила у цьому ж банку за період з 01.02.2015 по 03.03.2015 в загальній сумі 1010055,79 грн. Попри те, 30.10.2014 Постановою НБУ №692/ВТ АТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії проблемних банків та 11.09.2014 Постановою НБУ №560/БТ встановлено особливий режим контролю за діяльністю АТ «Дельта Банк» шляхом призначення куратора. Внаслідок таких постанов правління НБУ було прийнято постанову 02.03.2015 №150 «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» та виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію, яка згодом була продовжена до 02.10.2015. У своїй діяльності Фонд керується ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та згідно з ч.2 ст.38 цього Закону уповноважена особа Фонду зобовязана забезпечити перевірку правочинів (договорів) вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації на предмет виявлення правочинів (договорів) що є нікчемними. В ході перевірки встановлено, що договір поруки від 21.01.2015, було укладено з численними порушеннями чинного законодавства України про що було складено протокол від 24.09.2015, згідно з яким вказаний правочин є нікчемним у відповідності до вказаного Закону та Постанови НБУ №692 від 30.10.2014 (укладено договір поруки не отримавши на це згоди куратора банку), адже укладений всупереч наявним обмеженням. Також дострокове погашення заборгованості відбулось шляхом перерахування коштів з рахунку відповідача, отримавши при цьому право зворотної вимоги до третьої особи та звільнила від обтяжень нерухоме майно, яке було під іпотекою, передане для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором. У звязку із наведеним вище, у відповідності до нормативно-правових актів, які регулюють відповідне питання просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Надала пояснення аналогічні змісту письмових. Не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку, у звязку із повторною неявкою відповідача. Відповідач повторно не зявився у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений, суду не відомі причини неявки, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а тому зі згоди сторони позивача, що викладена у поданій суду заяві, суд постановив ухвалу, яка внесена до журналу судового засідання, про порядок заочного розгляду справи з дотриманням вимог, встановлених ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи не зявився у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. У відповідності до ст.6 ЦК України \~сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступати від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Судом встановлено, 20 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Приватним підприємством «ВД-ТРАНС» укладено договір кредиту №КЮ-ВКЛ-2016251 (далі Кредитний договір). Згідно з умов такого договору банк надає позичальникові грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобовязується своєчасно повернути отриманий кредит у розмірі 750000,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобовязання за цим договором. В подальшому були укладені додатки до Кредитного договору згідно з яких було збільшено максимальний ліміт заборгованості 898699,25 грн. Така сума кредиту була надана позичальнику траншами, що підтверджено меморіальними ордерами від 21.03.2013 №17050016, 25.03.2013 №17632774, 08.10.2013 №70249759. Разом із тим, 11 вересня 2014 року правління Національного банку України прийняло постанову №560/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю АТ «Дельта Банк» шляхом призначення куратора (із наступними змінами і доповненнями). Надалі, 30 жовтня 2014 року правління Національного банку України прийнято постанову №692/БТ «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» та було постановлено наступне: банк віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів; запроваджено такі обмеження: не надавати поруки та інших зобовязань; не передавати в забезпеченням третім особам майно та активи банку без погодження з куратором [PERSON]; погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями [PERSON], приймати тільки в грошовій формі (крім набуття права власності на обєкти застави за погодженням з куратором [PERSON]). Однак, попри встановлені обмеження для АТ «Дельта Банк», останній 21 січня 2015 року укладає із [PERSON] (поручитель) договір поруки №КЮ-ВКЛ-2016251, відповідно до якого поручитель зобовязується перед кредитором (банком) у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань за Кредитним договором. Так, 25 лютого 2015 року [PERSON] здійснює дострокове повне погашення заборгованості за Кредитним договором шляхом списання зі свого рахунку №26206004939885 на загальну суму 1010055,79 грн. за період з 20.03.2013 по 10.05.2016. Внаслідок такого погашення заборгованості, 26.02.2015 між банком та ПП «ВД-ТРАНС» укладено договір про розірвання договору кредиту від 20.03.2016 №КЮ-ВКЛ-2016251. 02 березня 2015 року правлінням НБУ прийнято постанову №150 «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» на період з 03.03.2015 по02.06.2015 (продовжено по 02.10.2015) та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] При цьому, під час здійснення Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію АТ «Дельта Банк» [PERSON] перевірки правочинів, вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону Україхни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було виявлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором було укладено 21.01.2015 Договір поруки №КЮ-ВКЛ-2016251., що підтверджено витягом з наказу №67 від 11.03.2015 «Про перевірку правочинів (договорів) в АТ «Дельта Банк». Разом із тим, із витягу з протоколу №62 від 24.09.2015 засідання комісії з перевірки правочинів (договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом №67 від 11.03.2015 вбачається, що за результатами перевірки виявлено правочини (договори), що є нікчемними згідно з ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема договір поруки №КЮ-ВКЛ-2016251 від 21.01.2015 та договір про розірвання від 26.02.2015 договору кредиту №КЮ-ВКЛ-2016251 від 20.03.2016, укладеного з ПП «ВД-ТРАНС»; направити ПП «ВД-ТРАНС» та [PERSON] повідомлення про нікчемність правочинів згідно з ст.38 цього Закону. Таке повідомлення було направлено [PERSON] 29.10.2015 №1090, що підтверджено матеріалами справи. Як з'ясовано судом, і даний факт є беззаперечним, що до визнання АТ «Дельта Банк» неплатоспроможним та запровадження у ньому тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк» тривалий час мав проблеми з ліквідністю, результатом чого стало прийняття Нацбанком України низки рішень з метою недопущення погіршення стану ліквідності АТ «Дельта Банк» та захисту інтересів його вкладників і кредиторів, зокрема було прийнято Постанову Правління НБУ від 11.09.2014 №560/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю АТ «Дельта Банк» шляхом призначення куратора» та Постанову Правління НБУ від 30.10.2014 №692/БТ «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних». Так, з метою захисту інтересів вкладників та кредиторів [PERSON], вжиття заходів для приведення діяльності [PERSON] у відповідність до вимог банківського законодавства, відновлення його фінансового стану та усунення порушень, причин і умов, що призвели до його погіршання, 30.10.2014 р. Правлінням НБУ прийнято постанову №692/БТ «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», якою встановлено обмеження у діяльності банку. В обґрунтування встановлення особливого режиму контролю за діяльністю АТ «Дельта Банк» в постанові НБУ від 30.10.2014 року №692/БТ зазначено, що за результатами аналізу дотримання [PERSON] вимог банківського законодавства з використанням статистичної звітності встановлено високий ризик ліквідності [PERSON] про що свідчать: порушенням [PERSON] вимог Положення про порядок формування та зберігання обов'язкових резервів, критично низький залишок коштів на кореспондентському рахунку [PERSON] в НБУ, прострочена основна сума заборгованості за кредитами рефінансування НБУ, несвоєчасне виконання [PERSON] зобов'язань перед НБУ щодо погашення відсотків за користування кредитами рефінансування в визначений строк, відплив коштів фізичних осіб, залежність від коштів фізичних осіб тощо, що свідчить про здійснення [PERSON] ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників і кредиторів [PERSON]. Одними із обмежень, запроваджених Постановою НБУ №692/БТ від 30.10.2014, були вимоги: не передати в забезпеченням третім особам майно та активи банку без погодження з куратором [PERSON]; погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями [PERSON], приймати тільки в грошовій формі (крім набуття права власності на обєкти застави за погодженням з куратором [PERSON]). Як встановлено судом, АТ «Дельта Банк», здійснюючи погашення заборгованості за Кредитним договором на підставі Договору поруки, був зобов'язаний проінформувати куратора про таке погашення, надати йому документи для ознайомлення та погодження, проте такий порядок не було дотримано, про що свідчить необізнаність куратора з фактом погашення відповідачем заборгованості третьої особи та відсутність його письмової згоди. Також АТ «Дельта Банк», здійснюючи погашення заборгованості за Кредитним договором на підставі Договору поруки, був зобов'язаний здійснити дану банківську операцію виключно через кореспондентській рахунок, відкритий у НБУ, проте такий порядок не було дотримано, оскільки погашення заборгованості відбувалось напряму з рахунку поручителя [PERSON] відкритого у цьому банку, то форма погашення заборгованості в цьому випадку свідчить без перерахування реальних грошових коштів, у порушення обмежень встановлених правлінням НБУ у діяльності АТ «Дельта Банк», як юридичної особи, що входить до банківської системи України, відповідно правочин укладений в порушення постанов НБУ має бути визнаний недійсним, як такий, що укладений юридичною особою, яка не мала права його вчиняти. Таким чином, Банк, уклавши Договір поруки та здійснивши погашення заборгованості за Кредитним договором з рахунку Поручителя у [PERSON], надав окремому кредитору [PERSON] переваги (у вигляді передачі їм прав вимоги до Позичальника), прямо не встановлені для них законодавством чи внутрішніми документами [PERSON], що зазначено у п. 7 ч. 3\~ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~як ознака нікчемності правочину. Відповідно до ст.215 ЦК України\~ підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України\~ недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповіно до ст.236 цього Кодексу\~нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Тому враховуючи вищевикладене, суд приходить переконання, що договір поруки №КЮ-ВКЛ-2016251 від 21.01.2015, укладений між АТ «Дельта Банк» та [PERSON], є недійсним на підставі ч. 1 ст.\~203\~та ч. 1 ст.\~215 ЦК України, оскільки він порушує ст.ст. 553-555 ЦК України, ст.ст.\~67,\~73,\~75 Закон України «Про банки і банківську діяльність», Постанову Правління НБУ №692/БТ від 30.10.2014 р. «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», є недійсним на підставі ч. 2-3\~ст. 203 ЦК України\~та ч. 1\~ст.215 ЦК України, оскільки особа, яка вчинили правочин не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, є нікчемним на підставі ч.3\~ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~та ч. 2\~ст. 215 ЦК України. Згідно ст.\~10,\~60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача - АТ «Дельта Банк» знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до с.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1378,00 грн. Відповідно до ст.ст.\~6, 203 ч. 1,\~207, 215 ч.1, 553-555 ЦК України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та

Outcome: approved