Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 11 по вул. Шевченка у с. Ямпіль, Пустомитівського та примусово зняти його з реєстраційного обліку в будинку позивача. В обґрунтовування позову вказує на те, що вона є власником будинку № 11 по вул. Шевченка, у с. Ямпіль, Пустомитівського району Львівської області. У вказаному будинку зареєстровані та проживають позивач, її донька та син, та брат. Окрім них, у будинку зареєстрований колишній чоловік позивачки [PERSON], відповідач по справі, хоча фактично з квітня 1999 року та по даний час в зазначеному будинку такий не проживає та не зявляється, що підтверджується актами обстеження по місцю проживання. А тому відповідач, втратив право користування будинком, оскільки не проживає у ньому понад один рік. Оскільки реєстрацію відповідача у вказаному будинку створює позивачці проблеми щодо сплати надмірних комунальних послуг, вона змушена звернутися до суду з позовом, який просить задоволити. Ухвалою від 26 лютого 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 23 березня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просить справу розглядати у її відсутності. Відповідач в судові засідання повторно не з'явився, відзив не подав, про причини неявки повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зясувавши думку позивача висловлену у письмовій заяві, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 282 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є власником та головою домогосподарства за адресою вул. Шевченка, буд. 11 в с. Ямпіль, Пустомитівського району Львівської області. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч.1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Як вбачається з довідки Ямпільської сільської ради Пустомитівського району львівської області від 16.02.2018 року № 80 за адресою: с. Ямпіль, вул. Шевченка, буд. 11, до складу сімї входять: голова господарства [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON], брат [PERSON] та [PERSON] інший. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є колишнім чоловіком [PERSON], шлюб між якими розірвано, що вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] I-СГ № 102308 від 21.07.2017 року, про що складений 26.10.2016 року відповідний актовий запис № 33 на підставі рішення Місцевого суду Франківського району м. Львова від 24.03.2003 року. З актів обстеження по місцю проживання від 15.08.2017 року, 18.11.2017 року, 30.01.2018 року, складених уповноваженими членами комісії Ямпільської сільської ради, вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO] у будинку № 11, по вул. Шевченка, в с. Ямпіль, Пустомитівського району Львівської області не проживає з 09.04.1999 року і по даний час, своїх речей не зберігає, поштової кореспонденції не отримує, не цікавиться справами дітей. Місце перебування відповідача сімї невідоме. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку. З 1999 року відповідач вказаним житловим будинком не користується. Місце проживання відповідача не відоме, оскільки він покинув будинок і більше не появляється, не проживає у будинку, своїх речей не зберігає, поштової кореспонденції не отримує, не здійснює оплату комунальних послуг, не несе обовязку по утриманню житла в належному технічному стані. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім,ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки у спірному житловому будинку, суд не встановив, що такі є поважними. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дослідженими в судовому засіданні доказами повністю доведено, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у спірному житловому будинку, не є членом сім'ї власника, добровільно забрав особисті речі, не несе витрат, пов'язаних з утриманням житла, не встановлено прояву відповідачем інтересу до вказаного житла понад рік. А тому реєстрація відповідача порушує права позивача та створює останній певні незручності як власнику, остання змушена нести додаткові витрати на утримання житла та позбавлені можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю. Отже, вимоги позивача у частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщення підлягають задоволенню. В решті вимоги про примусове зняти відповідача з реєстрації у спірній будинку суд відмовляє, виходячи з наступного. Порядок та умови зняття з реєстрації місця проживання визначені у ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою безпосередньо передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням, тобто, питання про зняття особи з реєстрації виникає в процесі виконання такого рішення суду, оскільки орган, який здійснює реєстрацію місця проживання та зняття з реєстрації при наявності такого рішення зобов'язаний зняти особу з реєстрації і лише у випадку відмови в цьому може виникнути спір. Враховуючи те, що позивачами не доведено, що їх права порушено чи будуть порушені у зв'язку з невиконанням даного рішення, тому вимога про зобов'язання зняти з реєстрації заявлена ними передчасно і на даний час відсутні підстави для її задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивачів слід стягнути судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved