Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивує тим, що в період з 03.02.2012 року по 31.07.2012 року він працював професором на кафедрі національної безпеки Національної академії Служби безпеки України. Відповідно до наказу ректора № 449-ос від 31.07.2012 року він був звільнений з посади згідно ст.36 п.2 КЗпП України у зв'язку із закінченням трудового договору. Проте трудову книжку він отримав лише 26.10.2012 року, в зв'язку з чим відповідач має виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.07.2012 року по 26.10.2012 року. Крім того, виплата всіх сум, що належали йому при звільненні, була здійснена відповідачем лише 15.08.2012 року. При цьому йому було виплачено компенсацію за 27 календарних днів невикористаної календарної відпустки, хоча відповідач мав би виплатити йому компенсацію за 33 календарних дні. Також йому не було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення за 33 календарних дні невикористаної відпустки в розмірі посадового окладу. Просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2012 року по 26.10.2012 року в сумі 15511 грн 69 коп, компенсацію за 6 календарних днів невикористаної відпустки в сумі 799 грн 75 коп та матеріальну допомогу на оздоровлення за 33 календарних дні невикористаної відпустки в розмірі 2188 грн 73 коп. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив їх задовільнити. Представник відповідача з позовом не згідний і пояснив, що трудова книжка не була вчасно вручена позивачу з його ж вини, так як в день звільнення він знаходився на роботі, але за трудовою книжкою до відділу кадрів не звернувся. В подальшому працівник відділу кадрового забезпечення неодноразово повідомляла позивача про необхідність отримання трудової книжки, але останній за трудовою книжкою не з`являвся. Щодо компенсації за невикористану відпустку, то вважає що така компенсація правильно нарахована відповідачем за 27 календарних днів відповідно до Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №346 від 14.04.1997 року, так як позивач пропрацював у відповідача менше, ніж 10 місяців. Щодо матеріальної допомоги на оздоровлення, то вона надається науково-педагогічному працівнику за умови надання основної щорічної відпустки, а позивачу така відпустка не надавалась. Крім того, зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності, встановленого для звернення працівника за вирішенням трудового спору. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог . Суд, заслухавши позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до наказу Національної академії Служби безпеки України №57-ос від 06.02.2012 року позивач був прийнятий на роботу професором кафедри національної безпеки на умовах строкового трудового договору з 03.02.2012 року по 31.07.2012 року. Згідно наказу №410-ос від 16.07.2012 року позивачу було надано додаткову відпустку тривалістю 16 календарних днів, з 12 по 27 липня 2012 року відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На підставі наказу №449-ос від 31.07.2012 року позивача було звільнено з роботи за п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору з виплатою грошової компенсації за 27 невикористаних днів щорічної основної відпустки за робочий рік з 03.02.2012 року по 31.07.2012 року. Як видно з копії табелю обліку робочого часу за липень 2012 року, 31.07.2012 року (в день звільнення) позивач знаходився на роботі. З копії книги обліку трудових книжок (т.І) вбачається, що позивач отримав трудову книжку 26.10.2012 року. З копії банківського рахунку позивача вбачається, що в день звільнення 31.07.2012 року йому було зараховано на картковий рахунок 2188 грн 73 коп і 15.08.2012 року - 3598 грн 97 коп. Як видно з довідки щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати [PERSON] за липень-серпень 2012 року, наданої відповідачем, сума 2188 грн 73 коп, виплачена позивачу 31.07.2012 року, складається із середньомісячної заробітної плати за 16 календарних днів додаткової відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення, а суму 3598 грн 97 коп, виплачену 15.08.2012 року, становить компенсація за невикористану щорічну відпустку за 27днів. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 ч.1 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ст.235 ч.4 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно з п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. П.4.2 Інструкції передбачено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Відповідно до ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. У разі звільнення науково-педагогічних працівників, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за невикористані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості. Згідно п.6 Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №346 від 14.04.1997 року, у разі звільнення науково-педагогічних працівників їм виплачується грошова компенсація за всі не використані ними дні щорічної основної відпустки. У разі звільнення науково-педагогічних працівників навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічної основної відпустки з розрахунку повної її тривалості, а особам, які до звільнення пропрацювали менш як 10 місяців,- пропорційно до відпрацьованого ними часу (з розрахунку тривалості щорічної основної відпустки за кожний відпрацьований місяць 5,6; 4,2 і 2,8 календарних дня за тривалості щорічної основної відпустки відповідно 56, 42 і 28 календарних днів). Згідно ст.57 ч.1 Закону України «Про освіту» держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Відповідно до ст.233 ч.1 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що позивач, будучи присутнім на роботі в день звільнення, для отримання трудової книжки до відділу кадрового забезпечення не з`явився, заяву про пересилання трудової книжки поштою не залишив, внаслідок чого трудова книжка була отримана ним особисто лише 26.10.2012 року. Суд не вбачає вини відповідача у несвоєчасному отриманні позивачем трудової книжки, так як він діяв відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. В зв'язку з наведеним вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають. Суд також не вбачає підстав для стягнення з відповідача різниці невиплаченої компенсації за невикористану відпустку, так як компенсація виплачена йому в повному обсязі за 27 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, розмір компенсації визначено у відповідності до Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №346 від 14.04.1997 року, та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Тому в цій частині позовних вимог суд також відмовляє в позові. Вимоги позивача щодо надання матеріальної допомоги на оздоровлення також задоволенню не підлягають, оскільки така допомога виплачується у разі надання щорічної відпустки, а позивачу така відпустка не надавалась. Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то судом встановлено, що відповідачем здійснено повний розрахунок з позивачем 15.08.2012 року, тобто з порушенням встановлених ст.116 КЗпП строків. Однак позивач звернувся до суду лише 26.03.2015 року, пропустивши встановлений законом строк позовної давності. Як пояснив в судовому засіданні позивач, в період з 09.09.2012 року по 23.09.2012 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у Львівському військовому госпіталі, хоча підтверджуючих документів суду не надав. Проте і в цьому випадку підстав для поновлення пропущеного строку суд не вбачає, оскільки навіть після закінчення лікування позивач звернувся до суду лише через два з половиною роки. За таких обставин суд в задоволенні позову відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі суд віносить на рахунок держави, так як позивач від їх сплати звільнений. Враховуючи наведене, та

Outcome: dismissed