Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося із за різних поглядів на життя. З червня 2017 року сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, примирення між ними не можливо, а оскільки за таких обставин шлюб існує формально збереження його є недоцільним. В судовому засіданні позивач та представник останньої позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач та представник останнього проти задоволення позову заперечували, просили надати строк на примирення. Відповідач пояснив, що протягом чотирьох місяців окремого проживання, вжити ними заходи для примирення на дали результатів, оскільки на його думку, негативне відношення до його особи, зумовлено впливом матері позивача. Проте, відповідач кохає свою дружин і бажає, щоб його дитини виховувалась у повноцінній сім'ї. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14.02.2010 року зареєстрованому Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 166 /а.с. 18/. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] /а.с. 19/. Спільне життя між сторонами не склалося із за різних поглядів на життя, що призводить до створення конфліктних ситуацій у сім'ї та погано впливає на розвиток та виховання дитини, яка неодноразово ставала свідком сварок між батьками. Внаслідок таких відносин, що склалися у сім'ї, позивач пішла із квартири, де проживала разом із чоловіком та оселилася у власному помешканні, де проживає протягом чотирьох місяців, тобто з червня 2017 року і з цього часу сторони не ведуть спільне господарство, шлюбні відносини не підтримують з березня. Позивач зазначає, що остаточно втратила почуття любові та поваги до відповідача, як до чоловіка, примиритися категорично не бажає, усі спроби відповідача протягом чотирьох місяців спрямовані на примирення виявилися марними і навпаки викликали агресію у позивача. Позивач зазначає, що примирення не буде і ніхто не змусить її повернутися до відповідача та проживати із ним однією сім'єю, оскільки саме після припинення відносин між сторонами, позивач почала добре себе почувати, як морально так і фізично, а спільне життя з відповідачем призвело до перебування у постійно пригніченому стані і як наслідок погіршення її стану здоров'я. Наразі позивач проживаючи окремо, налагодила свій емоційний стан, бажає жити повноцінним життям, проте без відповідача, оскільки будь які почуття, які необхідні для відновлення повноцінних сімейний стосунків, любові та поваги з боку позивача відсутні. Відповідач надаючи пояснення про те, що з боку останнього мають місце почуття до позивача, обмежився лише загальними фразами. З пояснень відповідача, не вбачалося, що останній прагне відновити почуття любові та поваги до себе, мало місце власне виправдовування під час пояснень причини конфліктних ситуацій, що відбувалися у сім'ї, при чому такі причини були пов'язані із поведінкою позивача. Суд вважає, що такі обставини не свідчать про глибоке прагнення та намагання відповідача примиритися із позивачем, відновити її почуття любові та поваги, навпаки поведінка відповідача направлена на продовження з'ясувань причин конфлікту не у медитативному руслі, а із покладенням вини причин розладу у сім'ї на позивача та її родину, зокрема матір, що не свідчить про глибоку повагу та любов до позивача. Відповідач зазначив, що протягом чотирьох місяців ним вживалися заходи для примирення з позивачем, проте остання примирення категорично не бажає. Враховуючи викладене вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер і вважає за недоцільне надавати сторонами строк для примирення, зважаючи на час, який сторони проживають окремо та недієвість здійснений спроб для примирення протягом тривалого часу. Суд не може змусити позивача повернутися та проживати з відповідачем до якого з її боку не має а ні почуття поваги, а ні почуття любові, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства, інтересам сторін, зокрема позивача, її категорично ставлення щодо примирення та малолітньої дитини. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно та поновлена бути не може, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Спори про визначення місця проживання, розподілу майна вирішуються в окремих провадженнях. На підставі викладеного та

Outcome: approved