Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визначити їй додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, після померлого [INFO] [PERSON] . Позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер брат її чоловіка [PERSON] . [PERSON] . 17.07.2014 покійний при житті склав заповіт про те, що після його смерті все належне йому майно він заповідає їй, [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що з 07.10.2018 вона перебувала закордоном і тільки 12.07.2020 повернулась в Україну, тому про те, що в її користь складено заповіт їй стало відомо тільки в липні 2020 року. Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій їй відмовили у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину по причині пропуску терміну подання. Зважаючи на вищенаведене, вважає причини пропуску прийняття спадщини поважними, а тому просить суд позов задовольнити. Ухвалою суду від 10.08.2020 відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. У вступному слові позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Зазначив, що на момент смерті [PERSON] проживав із ним, так як останній, будучи інвалідом 2 групи, потребував сторонньої допомоги. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши сторін та представника позивачки, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 09.04.2019 [PERSON] помер [INFO] (а.с.7). Як вбачається із заповіту посвідченого приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Угорчак Н.М. 17.07.2014, внесеного в реєстр за №1448, [PERSON] на випадок своєї смерті все належне йому майно заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Даний заповіт не відмінявся і не змінювався, про що свідчить витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі за №37901397. Державний нотаріус Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05.08.2020 відмовила позивачці [PERSON] у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину по причині пропуску терміну подання. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем за законом другої черги після померлого [INFO] [PERSON] , так як фактично постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та здійснював догляд за ним. Проте, останній в підготовчому судовому засіданні позов визнав, не заперечуваав проти його задоволення. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Частина перша ст. 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. В судовому засіданні встановлено, що відповідач позов визнає повністю, а строк для прийняття спадщини пропущено позивачем у зв`язку із перебуванням закордоном та не повідомленням останньої про наявність вищевказаного заповіту, що свідчить про поважність причин пропуску цього строку. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] і пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, а відтак позов слід задоволити та визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили. Як вбачається з матеріалів справи при поданні позову до суду позивачем сплачено судовий збір у відповідності до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 840 грн. 80 коп. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, приходить до переконання, що позивачу слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 420 грн. 40 коп. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 420 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved