Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами про визнання за нею права власності на будинок, загальною площею 70,5 кв.м, житловою площею 34,7 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обґрунтований тим, що її чоловіку [PERSON] за життя належав будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] . Спадщину після смерті чоловіка вона прийняла, оскільки на момент смерті проживала разом з [PERSON] . Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на будинок вона не має можливості, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, оскільки вказаний будинок побудований в 1962 році, а на той час чинне законодавство не встановлювало обов`язку щодо реєстрації права власності на домоволодіння, розташоване у сільській місцевості. Тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом (а.с. 2-6, 65). В судове засідання позивач не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак відповідач надав до суду заяву, у якій просить розглянути справу за відсутності їх представника, з позовними вимогами сільська рада згодна. Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як встановлено, [INFO] в с. Уланове Глухівського району Сумської області помер [PERSON] (а.с. 32). Позивач є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 27.01.1979 р. (а.с. 31). З наявної у матеріалах справи довідки Уланівської сільської ради Глухівського району Сумської області від 11.02.2020 р. вбачається, що згідно виписки з погосподарської книги, власник житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Рік побудови - 1962 рік (а.с. 29). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок, загальною площею 70,5 кв.м, житловою площею 34,7 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 7-9, 24-28). Водночас право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у порядку, передбаченому законодавством, чинним на день смерті [PERSON] , останнім зареєстроване не було. Згідно частин третьої та четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. До набрання чинності вказаним законом, державну реєстрацію права власності на житлові будинки та споруди регулював ряд нормативних актів, зокрема такі, як «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих», затверджена наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та інші. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Отже записи у погосподарських книгах, у період дії вказаних нормативно-правових актів, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином записом в погосподарській книзі Уланівської сільської ради Глухівського району Сумської області підтверджується право приватної власності [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається зі свідоцтва про прийняття спадщини за законом, [PERSON] належним чином прийняла спадщину після померлого чоловіка, крім житлового будинку (а.с. 45-51). Вказане свідчить, позивач як спадкоємець [PERSON] , належним чином прийняла спадщину свого чоловіка відповідно ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем за законом і інших спадкоємців немає, а тому суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] , яка прийняла його спадщину. Отже, до позивача перейшли усі права та обов`язки, які належали її чоловікові на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема й право власності на вказаний вище житловий будинок. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Глухівської районного нотаріального округу Янковою Є.О. від 30.06.2020 р., вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з житлового будинку в [ADDRESS] , який належить [PERSON] , не може бути видане позивачу, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок (а.с. 30). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, враховуючи, що позивач набула право власності на житловий будинок, який належав її чоловікові, однак це право не визнається через відсутність у чоловіка правовстановлюючих документів, суд вважає за необхідне захистити майнові права позивача, визнавши за нею у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] . На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1261 ЦК України,

Outcome: approved