Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] , третя особа: Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд, стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з вересня 2017 року по березень 2018 року в розмірі 18635,71 грн., середній заробіток за час затримки заробітної плати, за період з квітня 2018 року по травень 2018 року в розмірі 5\~994,02 грн., та зобов`язати відповідача сплатити єдиний внесок за період роботи позивача а саме: за грудень 2017 року та з січня по квітень (включно) 2018 року. Позовну заяву обґрунтовує тим, що він працював з 22.06.2016 року по 27.04.2018 року у ФОП « [PERSON] » на посаді прибиральника сміттєвих кіосків. Вказує, що причиною його звільнення є те, що відповідач з вересня 2017 року перестав виплачувати йому заробітну плату. Однак, відповідач не реагує на його вимоги по виплаті заробітної плати, сума заборгованості по якій станом на 27.04.2018 року склала 18635,17 грн. Також, позивач вказує, що згідно ст. 116 КЗпП, підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, зазначає, що відповідач за грудень 2017 року, та з січня 2018 року по квітень (включно) 2018 року не сплачував з заробітку позивача єдиний внесок, і тому йому не зараховано страховий стаж. Тому, просить стягнути з відповідача на свою користь вказані суми, а також просить зобов`язати відповідача сплатити єдиний внесок за зазначений період. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява, згідної якої він просив розглянути справу без його участі, позов підтримав. (а.с. 45) Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява, згідно якої він просив розглянути справу без його присутності, позовні вимоги в частині заборгованості по заробітній платі в сумі 18635,71 грн. визнає (а.с. 25) Представник третьої в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином, від начальника Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшла заява, згідно якої начальник управління просив суд розглянути справу без участі представника третьої особи (а.с. 23), заперечень не зазначено. Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно трудової книжки позивача серії [NUMBER] , він 22.06.2016 року був прийнят на посаду прибиральника сміттєвих кіосків до Фізичної особи-підприємця « [PERSON] » (а.с. 7). Відповідно до наказу відповідача від 27.04.2018 року за №44-к, [PERSON] звільнено за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП згідно заяви (а.с.10), про що свідчить запис № 44 у вказаній трудовій книжці. З довідки (без зазначення дати), яка видана [PERSON] від ФОП [PERSON] вбачається, що позивач працював у ФОП « [PERSON] », та є наявність заборгованості перед позивачем по заробітній платі, яка станом на 05.04.2018 року складає за: вересень 2017 року у розмірі 1747,63, грн; жовтень 2017 року 2632,35 грн.; листопад 2017 року у розмірі 2632,35 грн.; грудень 2017 року у розмірі 2632,35 грн.; січень 2018 року у розмірі 2997,01 грн.; лютий 2018 року у розмірі 2997,01 грн.; березень 2018 року у розмірі 2997,01 грн., а всього у розмірі 18635,71 грн. Вказана довідка підписана [PERSON] та гол. бухгалтером [PERSON] (а.с.13) Крім того, з виписки, що сформована 21.05.2018 року відносно [PERSON] за формою ОК-7, та яка скріплена печаткою Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, вбачається, що дійсно за вказаний позивачем період відповідачем не було сплачено єдиний внесок за працівника [PERSON] (а.с. 15) Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Вимогами ч. 1 та. ч. 2 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про нараховані\~суми,\~належні працівникові\~при звільненні,\~власник або\~уповноважений ним\~орган повинен\~письмово повідомити\~працівника перед\~виплатою зазначених\~сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Нормами ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак заявлена позивачем сума середнього заробітку ніякими документами не підтверджена, отже в цій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.253 КЗпП України, особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Статтею 46\~Конституції України передбачено,\~що громадяни\~мають право\~на соціальний\~захист,\~що включає\~право на\~забезпечення їх\~у разі\~повної,\~часткової або\~тимчасової втрати\~працездатності,\~втрати годувальника,\~безробіття з\~незалежних від\~них обставин,\~а також\~у старості\~та в\~інших випадках,\~передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Відповідно до п. 1 та 2 ст. 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», платниками збору\~на обов`язкове\~державне пенсійне\~страхування є\~суб`єкти\~підприємницької діяльності\~незалежно від\~форм власності,\~їх об`єднання,\~бюджетні,\~громадські та\~інші установи\~та організації,\~об`єднання\~громадян та\~інші юридичні\~особи,\~а також\~фізичні особи\~-\~суб`єкти\~підприємницької діяльності,\~які використовують\~працю найманих\~працівників; філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, зазначених у пункті 1 цієї статті, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої, ніж платник збору, територіальної громади. Нормами статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальники це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону. Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Відповідно до частини 2 ст. 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Частинами 4,\~5\~ст.7\~Закону України\~«Про збір\~та облік\~єдиного внеску\~на загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування»,\~визначено,\~що Єдиний\~внесок нараховується\~на суми,\~зазначені в\~частинах першій\~і другій\~цієї статті,\~не зменшені\~на суму\~відрахувань податків,\~інших обов`язкових\~платежів,\~що відповідно\~до закону\~сплачуються із\~зазначених сум,\~та на\~суми утримань,\~що здійснюються\~відповідно до\~закону або\~за договорами\~позики,\~придбання товарів\~та виплат\~на інші\~цілі за\~дорученням отримувача. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. За приписами ч. 5 ст. 8 Закону України «Про облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. Відповідно до пп. 162.1., 162.1.1 та пп.164.2., 164.2.1\~Податкового кодексу\~України (далі ПКУ), платниками податку\~ фізична\~особа -\~резидент,\~яка отримує\~доходи як\~з джерела\~їх походження\~в Україні,\~так і\~іноземні доходи.\~До загального\~місячного (річного)\~оподатковуваного доходу\~платника податку\~включаються доходи\~у вигляді\~заробітної плати,\~нараховані (виплачені)\~платнику податку\~відповідно до\~умов трудового\~договору (контракту). Таким чином, згідно з нормами ПКУ, оподаткуванню підлягають усі виплати, які за трудовим законодавством підпадають під визначення заробітної плати, незалежно від того, яким чином вони виплачені. Податковий агент, згідно з пп. 14.1.180 ПКУ, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Частиною 4 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Главою IV «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженого наказом Міністерства Фінансів України за № 435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 23 квітня 2015 року за № 460/26905, передбачено, що щодо однієї застрахованої особи допускається декілька записів у таблиці 6 додатка 4 до цього Порядку, якщо протягом одного звітного періоду застрахованій особі були здійснені нарахування виплат за поточні та майбутні (відпускні, допомога у зв`язку з вагітністю та пологами), за минулі (тимчасова непрацездатність та перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і нарахування сум заробітної плати (доходу) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання якої (яких) перевищує календарний місяць, а також за відпрацьований час після звільнення з роботи або згідно з рішенням суду - сум середньої заробітної плати за вимушений прогул) періоди. Згідно п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~16\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування», 1. Застрахована особа має прав о вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку. Положеннями ст.2\~Закону України\~«Про оплату\~праці» визначено структуру заробітної плати: Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців ; додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій ; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки позивачу, який знаходився в трудових відносинах з відповідачем була нарахована заробітна плата, але з цієї заробітної плати відповідачем не було сплачено єдиний соціальний внесок на позивача, як застрахованої особи, то це є порушенням прав позивача відповідно до законодавства України на оформлення, призначення та виплату у відповідному розмірі сум пенсій в органах ПФУ, яке вираховується із сум цих страхових внесків, які повинен був відраховувати відповідач, як роботодавець, в Пенсійний фонд України. Тобто, суд вважає, що відповідач, як роботодавець який порушив трудове законодавство в частині своєчасності виплати заробітної плати позивачу, повинен сплатити єдиний соціальний внесок.

Outcome: partial