Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 23.11.1968 між нею та [PERSON] був укладений шлюб. 13.11.1976 державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори був посвідчений договір міни, реєстраційний номер 1-5772. Договір зареєстрований в Криворізькому БТІ, про що [PERSON] видано реєстраційне посвідчення, згідно з яким за ним зареєстровано право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . Таким чином вказане майно набуте в період шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] помер [INFO] та після його смерті відкрилася спадщина на належну йому за життя частку 1/2 частини буд. [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги за законом як дружина померлого. Інші спадкоємці - їхні діти від спадщини відмовилися, про що подали відповідні заяви до нотаріальної контори. При зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. У зв`язку з тим, що позивач позбавлена можливості оформити спадщину, вона звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається: з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 89,2 кв.м, житловою площею 40,5 кв.м, погріб Г, вбиральня Н, замощення ІV, водо колонку ІІ, огорожу №1,4, в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від представника позивача - адвоката Бондаренка О.В. надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача Тімуш К.О. в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що при вирішенні позовних вимог покладається на думку суду. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, зокрема Книгою шостою «Спадкове право», Розділом першим «Право власності», а також Сімейним кодексом України. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який був чоловіком позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 1140 (а.с. 7) та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 367 (а.с. 26). У період шлюбу [PERSON] було придбано нерухоме майно, а саме: 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору міни від 13.12.1976 та реєстраційним посвідченням Криворізького міського бюро технічної інвентаризації. Згідно з ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу,є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Зі вказаних обставин судом встановлено, що 1/2 частина житлового будинку з господарчими побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є майном спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуте в період перебування у шлюбі. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Як вбачається з матеріалів спадкової справи за № 478-2012, після смерті [INFO] [PERSON] в шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини звернулась дружина померлого [PERSON] . Із заявами про відмову від прийняття спадщини на її користь звернулися діти спадкодавця: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Більше з заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Постановою державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 19.07.2016 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на 1/2 часку спадкового житлового будинку. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайнім засобом захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Враховуючи, що єдиним спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] є позивач [PERSON] , беручи до уваги те, що позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, тому суд вважає за можливе визнати за нею право власності на вищевказане майно, в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] . Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved