Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила наступне. Згідно договору дарування квартири від 19.02.2004 позивач являється власником квартири [ADDRESS] У даній квартирі з 2005 зі згоди позивача зареєстрований відповідач по справі - чоловік позивача [PERSON], оскільки сторони проживали однією сім'єю. Проте, з часом сімейні відносини погіршились, відповідач у 2014 виїхав на постійне місце проживання у Росію, не несе жодних витрат на утримання квартири, в якій не залишилось його особистих речей. В ході спілкування відповідач не виражає бажання повертатись до України. Позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований у даній квартирі, вона не має змоги оформити субсидію, позбавлена права скористатись встановленими пільгами, тому мають місце перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Позивач просить у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], оскільки в добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знімається. В судове засідання позивач не з'явилась, через канцелярію суду представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку п.9 ст.74 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення у пресі («Житомирщина» №122-123 від 24.11.2015). Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі відповідача [PERSON] та вважає, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, з огляду на приписи ст.74 ЦПК України. Враховуючи незаперечення позивача, представника позивача суд ухвалив проводити по справі заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується ксерокопіями договору дарування квартири від 19.02.2004, зареєстровано у реєстрі за №507, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 28.02.2004 Згідно відомостей, зазначених у довідці КП «Коростишівська комунальна служба» №1556 від 07.09.2015, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту №845 від 07.09.2015, складеного депутатом Коростишівської міської ради Вдовіною О.В., відповідач по справі - [PERSON], [INFO], зареєстрований у [ADDRESS], але фактично з кінця серпня 2014 за вказаною адресою не проживає. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 391 ЦК України закріплено право захисту власності - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов'язані з правом розпорядитися ним. Згідно положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважної причини понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла. Оскільки відповідач вибув з квартири [ADDRESS] на інше постійне місце проживання, добровільно не змінив реєстрацію місця проживання, договір житлового найму відсутній, тому вимога позивача щодо захисту порушеного права є законною, у зв'язку з чим слід визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved