Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 18.02.2016року близько 17год.40хв. відповідач, керуючи автомобілем [NUMBER], підїжджаючи до перехрестя нерівнозначних доріг, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не врахував дорожньої обстановки, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi L 200», власником якого є позивач. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Mitsubishi L 200» отримав механічні пошкодження, в результаті чого позивачу заподіяні матеріальні збитки в розмірі 95145грн. та 10 000грн. моральної шкоди, які позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку, а також, стягнути судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 18.02.2016року близько 17год. 40хв. відповідач керуючи автомобілем марки «FordTransit», реєстраційний номер AM7804 ВІ в м. Біла Церква по вул. Кирила Стеценка (колишня - 1-ша Радгоспна), підїжджаючи до перехрестя нерівнозначних доріг, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не надав перевагу в русі автомобілю «MitsubishiL200», державний номерний знак [NUMBER], який рухався по головній дорозі ліворуч від нього, під керуванням [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем позивачки. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані вище автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 26.05.2016року, провадження у адміністративній справі № 357/2926/16-п про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, було закрито на підставі ст. 38 КУпАП у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Зі змісту даної постанови вбачається, що вина [PERSON] в скоєній ДТП підтверджена власними поясненнями [PERSON] , поясненнями потерпілого, показами свідків та матеріалами адміністративної справи (а.с.11) Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 49 від 15.03.2016року про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу «Mitsubishi L 200» реєстраційний номер [NUMBER] - вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю марки Mitsubishi L 200 складає 144 645грн.(а.с.12-22). При дослідженні матеріалів цивільної справи, було також встановлено, що страхова компанія, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «FordTransit», реєстраційний номер AM7804 ВІ виплатила позивачу кошти в сумі 49 500грн., а отже позивач просить суд стягнути саме 95 145грн., оскільки 49500грн. вже було відшкодовано страховою компанією. Відповідач заперечуючи позов вказав, що його вини в ДТП не було, а отже, не має підстав для відшкодування позивачу збитків внаслідок ДТП. Зазначив, що не порушував правил дорожнього руху України, але відразу не зорієнтувався, був в шокованому стані, а пізніше, після ДТП, обдумавши всю ситуацію, вирішив, що порушив правила дорожнього руху інший учасник ДТП водій автомобіля «MitsubishiL 200» [PERSON] Відповідач суду пояснив, що 18.02.2016 року о 17 год. 40 хв., він керуючи автомобілем Форд Транзіт, д.н. [NUMBER], в м. Біла Церква, рухався по вул. 1-ша Радгоспна та, маючи намір здійснити маневр повороту наліво, в центр міста, оцінюючи дорожню обстановку, побачив, що зліва від нього, на полосі руху в сторону автотраси Київ-Одеса, знаходився чоловік, який жестами регулювальника зупинив в даному напрямку рух автомобілів по лівій полосі руху для здійснення маневру - виїзду з будівельного майданчику вантажного автомобіля з протилежної, відносно нього сторони вулиці Леваневського, з його поворотом наліво в сторону автотраси Київ-Одеса. Крім того, з лівої сторони від мене всі транспортні засоби зупинилися, окрім автомобіля «Форд», що повертав направо на вул. Радгоспна. Вантажний автомобіль «Фура» з маневром повороту наліво по ходу свого руху, в сторону автотраси Київ - [PERSON] на швидкості близько 5 км/год виїхав на ліву смугу руху, вирівнюючи автопричіп. З правої сторони дороги, в сторону центра міста, тобто полосу дороги, на яку він мав намір виїхати, щоб рухатись в сторону центра міста, - транспортні засоби були відсутні. Оцінивши дану ситуацію, та об'єктивно розуміючи, що він безперешкодно зможе здійснити маневр виїзду на вул. Леваневського з маневром повороту на ліво останній здійснив виїзд на перехрестя. Коли він перетнув середину проїзної частини дороги і практично вирівняв свій автомобіль в напрямку центра міста, в лобову частину його автомобіля вїхав автомобіль «Mitsubishi L 200», під керуванням водія [PERSON], який на момент зіткнення перетнув зустрічну відносно себе смугу руху та рухався по ній, - таким чином, не виконуючи вимог регулювальника і не чекаючи, коли вантажний автомобіль закінчить маневр лівого повороту в сторону автотраси Київ - [PERSON]. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням пояснень учасників та свідків ДТП Білоцерківський міськрайонний суд виніс постанову від 31.03.2016 року про повернення протоколу про адміністративне правопорушення на доопрацювання. Білоцерківський міськрайонний суд в даній постанові зазначає, що: «з протоколу про адміністративне правопорушення не зрозуміло з чиєї вини відбулося зіткнення», та в звязку з цим, суд вважав, що для прийняття рішення по даному матеріалу слід встановити точність обставин ДТП шляхом її відтворення за участю [PERSON] та [PERSON] Сторона відповідача, також заперечує відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодного підтверджуючого розрахунку розміру моральної шкоди, незрозуміло з яких міркувань [PERSON] виходила визначаючи його розмір, не надано жодного доказу підтверджуючого факт завдання цієї моральної шкоди. При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.6 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред'являтися також за місцем завдання шкоди. Відповідно до ст. 22 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. А згідно ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частинап'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Таким чином, позивач має право вимоги до відповідача про стягнення матеріальної шкоди в сумі 95 145грн., що підтверджено постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 26.05.2016р., яка набрала законної сили, висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 49 від 15.03.2016року про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу «Mitsubishi L 200» наданим судовим експертом «Петрушанко Вадимом Федоровичем», матеріалами адміністративної справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП. Відповідач в підтвердження своїх заперечень, окрім власних пояснень та трактувань вини учасників ДТП - не надав належних та допустимих доказів /ст. 12,81 ЦПК України/. Відповідно до правового висновку Верховного суду України, викладеного в постанові суду від 20.01.2016 року по справі №6-2808цс15 «право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього [PERSON] обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто винуватець Дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому несе повну матеріальну відповідальність за шкоду завдану потерпілому, своїми неправомірними діями. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб». Згідно ст.. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Отже, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи. Відповідно до ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди на суму 10000грн. не підлягає задоволенню. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, але відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд вважає, що позивачем не обґрунтовано вимоги щодо моральної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні не довів вимогу щодо спричиненої моральної шкоди власнику автомобіля «Mitsubishi L 200» , не зазначено, які моральні страждання зазнала позивач, не зазначено причинно-наслідковий зв'язок душевного стану особи з вказаними подіями. Суд врахував характер та ступінь діяння, особи, яка заподіяла шкоду, інші наслідки даних обставин, та вважає, що слід відмовити позивачу в частині її позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 1601 грн. 46 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial