Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даною позовною заявою, якою з урахуванням зменшення позовних вимог просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком 48а по вулиці Українській в місті Маріуполі Донецької області на підставі статей 383, 391 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником домоволодіння № 48а по вулиці Українській (Воровського) в місті Маріуполі. Відповідач знайома її сина - зареєстрована у належному їй будинку разом з дочкою [PERSON], [INFO]. З вересня 2017 року по теперішній час відповідач в будинку не проживає, участі в утриманні житла не приймає. Вона неодноразово зверталась до відповідачки з проханням про зняття з реєстрації, однак безрезультатно. Відповідач не є членом сімї позивача, проте, будучи зареєстрованою в належному їй будинку, створює для неї як для власника низку перешкод щодо здійснення у повній мірі права власності. Через наведені обставини змушена звертатись з даним позовом до суду за захистом своїх прав. Сторони до зали судових засідань не прибули. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, остаточні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Судовий збір у розмірі 704,80 гривень, сплачений нею за подання даного позову, просить залишити за її рахунок. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату, час розгляду справи шляхом смс-повідомлення, до суду не прибула, відзиву на позов не надала, будь-яких заяв (клопотань) від неї не надходило. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову з урахуванням уточнених позовних вимог, не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд, з урахуванням доводів сторін, викладених ними у заявах дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним власником будинку № 48а по вулиці Українській (Воровського) в місті Маріуполі на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 04 березня 2004 року. Згідно інформації Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 06 вересня 2018 року, відповідач [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрована в [INFO]. З акту Комітету самоорганізації населення «Ляпіно», складеного 13 вересня 2018 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], в будинку 48а по вулиці Українській в місті Маріуполі не проживає з вересня 2017 року. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Такий же принцип непорушності права приватної власності закріплений в ст. 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Отже за змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї. Як зазначає позивач, відповідач [PERSON] не є членом її сімї, є знайомою її сина. Підстав піддавати сумніву наведені твердження суд не вбачає. Відповідач до суду не прибула, не побажавши таким чином скористуватись своїми процесуальними правами на спростування доводів позову. На підставі наведеного, враховуючи, що відповідач, не будучи членом сім'ї позивача (власника будинку), залишається зареєстрованою у належному їй будинку, чим створює для власника низку перешкод у здійсненні у повній мірі права власності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання її такою, що втратила право користування будинком 48а по вулиці Українській в місті Маріуполі та задоволення позовних вимог. У відповідності до положень ст.ст .133,п. 1 ч. 2 ст.\~141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Проте позивач просила залишити судовий збір за її рахунок. На підставі наведеного,

Outcome: approved