Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

позивач звернулась до відповідачів із позовом, в якому просить визнати таких, що втратили право користування квартирою ( [ADDRESS] ) та зобов`язати не чинити перешкод у користуванні цією квартирою. 15.02.2021 позивачем подано нову редакцію позову (арк.спр.41-42) згідно з якою позивач просить: визнати [PERSON] такою, що позбавлена права власності на житлове приміщення квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати [PERSON] таким, що позбавлений права власності на житлове приміщення квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що вищезазначена квартира належить їй на праві власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 14 лютого 2020 року нерухомого майна, що було предметом іпотеки. Позивач звертає увагу на те, що згоди на користування нерухомим майном та реєстрацію відповідачів у даній квартирі, які не є його членами сім`ї, не надавав. Останні відмовляються в добровільному порядку зніматися з реєстраційного обліку, а відтак порушують право власності позивача. На підставі ст. ст. 319, 328, 391 ЦК України та ст. ст. 150, 156 Житлового кодексу просить позов задовольнити. Представником відповідача-1 адвокатом Рибіцькою Ю. Б. подано відзив, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що власником спірної квартири, згідно інформаційної довідки № 246497439 станом на 02.03.2021 року, є [PERSON] , тому оскільки позивач не є власником квартири вважають, що позов не підлягає задоволенню. Також звертає увагу суду на те, що відповідача-1 було позбавлено права власності на спірну квартиру без її участі та відома. На підставі ст. 16 ЦК України просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 31 липня 2020 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 19 жовтня 2020 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2021 року головуючим суддею обрано Якимець О. І. 25 травня 2021 року ухвалою суду цивільну справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні 04.11.2021 протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення цього засідання. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе провести засідання у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. 14 лютого 2020 року між ТОВ «Мегаінвест Сервіс», який є «Іпотекодержателем» в особі [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Злотих О.О., предметом якого є квартира [ADDRESS] . Згідно довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб Подільської РДА [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з 02.03.2021 право власності на квартиру [ADDRESS] з 19.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч. 1 та 2 ст. 317 ЦК). Згідно з ст. ст. 319, 321 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Також відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 цієї статті. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, суд має виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77 - 80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зазначає, що згідно з долученої до матеріалів справи інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником вищезазначеної квартири з 19.01.2021 є [PERSON] , а не позивач. Згідно матеріалів справи позивачем не обґрунтувано, у чому полягає порушення її прав, які саме права позивача порушено, крім того вимоги про визнання відповідачів такими, що позбавлені права власності на житлове приміщення (нова редакція позову від 15.02.2021) є абсолютно безпідставними, оскільки в матеріалах справ взагалі відсутні докази що таке приміщення перебувало у власності відповідачів, а тому у позові необхідно відмовити за недоведеністю. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір понесений позивачем при подані позовної заяви до суду, необхідно покласти на останнього.

Outcome: dismissed