Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення коштів, в якій зазначає, що відповідачем не виконані договірні зобов'язання за договором позики від 29.08.2012 року, тому просить стягнути з відповідача в судовому порядку заборгованість за договором заборгованість за договором позики в розмірі 457 898 грн., три відсотки річних в розмірі 38 921 грн. 33 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на ухилення відповідача від виконання цивільно-правових зобов'язань. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на неукладення відповідачем договору позики, неотримання коштів від позивача. Вислухавши представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 29 серпня 2012 року між сторонами - [PERSON] та [PERSON] - було укладено договір позики у формі письмової розписки, згідно якого позивач [PERSON] передала, а відповідач [PERSON] отримав кошти в сумі 20 000 доларів США в якості позики, яку зобов'язувався повернути до 01.03.2013 року, що підтверджується розпискою. Вказана цивільно-правова угода була укладена в письмовій формі. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.ч.1,3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Згідно ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір, який покладений в основу позовних вимог, підписаний відповідачем, зміст договору вказує на те, що сторони досягли згоди з приводу всіх його суттєвих умов. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір від 29.08.2012 року ніким не оспорювався у судовому порядку, не визнавався нікчемним, недійсним чи удаваним, зустрічного позову в межах цієї справи відповідач не пред'являв, тому при вирішенні цього спору суд враховує презумпцію правомірності правочину і виходить із обов'язковості виконання сторонами договору його умов. Згідно ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідач від участі в розгляді справи ухилився, не виконав вимоги ухвали про призначення судово-почеркознавчої експертизи від 23.09.2016 року. Із врахуванням викладеного вище, відповідно до положень ст.ст. 10,11,60,146 ЦПК України вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів суд вважає недоведеними і непереконливими твердження представника відповідача щодо неукладення між сторонами договору позики, оскільки від повного, всебічного та об'єктивного встановлення судом цієї обставини відповідач ухилився, буд-яких доказів на спростування доводів позову і наданого позивачем оригіналу письмового доказу - розписки - суду не надано. За таких обставин, враховуючи принцип дизпозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає доведеною обставину укладення між сторонами договору позики у формі письмової розписки від 29 серпня 2012 року. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач всупереч вимогам закону не виконав свої цивільно-правові обов'язки та не сплатив передбачені договором кошти, тому в судовому порядку з нього слід стягнути позику в розмірі 20 000 доларів США х 22,894918 (курс НБУ станом на 10.12.2015 року) = 457 898 грн. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач прострочив грошове зобов'язання, на нього слід покласти обов'язок сплати позивачеві трьох відсотків річних, які за період з 01.03.2013 року по 01.01.2016 року складають 38 921 грн. 33 коп. При наданні правової оцінки спірним правовідносинам суд враховує відсутність заперечень відповідача та його представника відносно розміру заборгованості за договором позики і правильності здійснених позивачем нарахувань. Також суд враховує, що відповідач у встановленому законом порядку не оспорював договір позики, договір не визнаний недійсним, не має ознак нікчемності, тому він обов'язковий для виконання відповідачем як боржником, що вказує на те, що позовні вимоги грунтуються на законі, а заперечення відповідача не узгоджуються із приписами чинного законодавства. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач всупереч вимогам ст.ст. 10,11,60 ЦПК України не подав письмових заперечень на позов, не спростував доводи позивача, не подавав будь-яких доказів, ухилився від участі у експертизі, тому усні заперечення його представника суд вважає непереконливими. Враховуючи викладене вище, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів та визначених позивачем правових підстав позову, суд вважає, що позовні вимоги доведені, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і матеріалах справи, тому позов слід задовольнити в повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved