Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якій прохала визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування даного позову зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.1992 року їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] - власник, зареєстрована з 25.01.1984 р., [PERSON] , [INFO] - піднаймач, зареєстрована з 12.05.1995 р., [PERSON] , [INFO] - дочка квартиранта, зареєстрована з 12.05.1995 р. [PERSON] перебувала у шлюбі з її сином [PERSON] з 15.07.1989 року, і на цій підставі вона і була прописана (зареєстрована) у належній позивачу квартирі. Шлюб між відповідачкою та [PERSON] розірвано 06.01.2012 року. З того часу відповідачка виїхала із помешкання, знову вийшла заміж, змінила прізвище та виїхала на постійне місце проживання за кордон. У добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню житлового приміщення, що змушує позивача, як власника житла звернутися до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням. Ухвалою від 07.08.2019 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 11.09.2019 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Сідько С.І., в якому зазначено, що відповідач позов не визнала, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] в спірній квартирі була зареєстрована під час шлюбу з [PERSON] . Після розірвання шлюбу питання про щодо звільнення квартири позивачем піднято не було, тому [PERSON] разом з донькою [PERSON] за принципом мовчазної згоди продовжувала користуватись квартирою [ADDRESS] , проводити поточні ремонти та сплачувати комунальні послуги. Станом на дату розгляду вона компенсує сплату комунальних послуг, поточних ремонтів, передаючи кошти позивачу по справі. До того ж у квартирі знаходяться особисті речі відповідача. Оскільки жодних втрат від користування відповідачем спірною квартирою позивачем не понесено, прохають відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача адвокат Петрук С.О. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник відповідача повторно до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлені. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК, враховуючи тривалий час розгляду даної цивільної справи, суд розглядає справу у відсутність відповідача та її представника, на підставі наданих ними доказів. Суд, вислухавши представника позивача, свідка [PERSON] дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до такого висновку. За статтями 3 та 4 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.1992 року, посвідченим державним нотаріусом Полежаєвою Н.П. квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] (а.с.7-10). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Комунальним підприємством «Житлово- експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради №2960 від 19.07.2019 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - власник, зареєстрована з 25.01.1984 р.; [PERSON] , [INFO] - піднаймач, зареєстрована з 12.05.1995 р.; [PERSON] , [INFO] - дочка квартиранта, зареєстрована з 12.05.1995 р.(а.с.15). Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.11). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 23.01.2012 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського районного управління юстиції, актовий запис №23, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 06.01.2012 року (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища, виданого 18.06.2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №63 - [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 48). Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища, виданого 02.04.2019 року Шевченківським районним у м.Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №3 - [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 49). Згідно акту житлово - експлуатаційної організації про фактично проживаючих осіб [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] (а.с.16). Даний факт також підтверджують свідки [PERSON] , [PERSON] , (а.с.17-18, 19-20). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , колишній чоловік відповідача, пояснив суду, що з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, але після його розірвання відповідач за адресою: [ADDRESS] , не проживає, виїхала за кордон, де вже неодноразово виходила заміж, змінюючи прізвище. Добровільно знятись з реєстрації не бажає, коштів на утримання квартири не надає, ніяких ремонтів не здійснювала. Вказана квартира утримується тільки матір`ю свідка. Відповідач погрожує його матері, нещодавно влаштувала сварку, він був змушений викликати працівників поліції, від чого у його матері стався серцевий напад. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги суд враховує роз`яснення, викладені у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, за якими члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин. З вище викладених правових норм вбачається, що для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт не проживання особи у приміщенні без поважних причин понад один рік. Водночас відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які спростовують позовні вимоги. Отже, суд приходить до висновку, що факт непроживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] понад 1 рік знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як встановлено судом, 15.07.2019 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Петрук С.О., яка діє на підставі свідоцтва №495 про право на зайняття адвокатською діяльністю від 16.11.2006 року, укладено договір про надання правничої допомоги. Відповідно до розрахункової квитанції №2 від 02.08.2019 року в зв`язку з розглядом справи за позовом [PERSON] було надано правничу допомогу та витрати пов`язані із розглядом справи складають 1 000 гривень (а.с. 42). Крім того, із розрахункової квитанції №1 від 14.01.2020 року в зв`язку з розглядом справи за позовом [PERSON] було надано правничу допомогу та витрати пов`язані із розглядом справи складають 3 000 гривень (а.с.121). Згідно розрахунку вартості правової допомоги за угодою 02/07 від 15.07.2019 року загальна вартість послуг за правничу допомогу та витрат пов`язаних із розглядом справи складає 4 000 гривень (а.с.122). З урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved