Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з названим позовом, який надалі уточнила та в уточненому позові просить суд визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Корнійчука, 7/42, спільною сумісною власністю її та відповідача, визначити її частку в цій квартирі, як 1/2 частку, збільшити цю її частку до 2/3 часток, визнати за нею право власності на ці 2/3 частки, а за відповідачем право власності на 1/3 частку в зазначеній квартирі. Умотивувала уточнені позовні вимоги тим, що зазначена квартира була придбана під час її з відповідачем шлюбу, тому вона є їхньою спільною сумісною власністю та частка кожного в цій квартирі є рівною, а відтак такою, що складається із 1/2 частки, однак її частка в квартирі повинна бути збільшена до 2/3 часток, оскільки її особистий грошовий вклад у придбання квартири був значно більшим, чим особистий грошовий вклад відповідача: так, зазначена квартира, яка коштувала приблизно 11000 доларів США, придбавалась за кредитні кошти, і умовою надання для цього кредиту була сплата банку першого внеску в розмірі 20% від вартості квартири, тобто 2200 доларів США (на день сплати банку грошей ця сума була еквівалентна 11110 грн.), у звязку з чим її батьки продали належну їм чотирьохкімнатну квартиру за 38479 грн., придбали собі двокімнатну квартиру за 11491 грн., а частину решти грошових коштів, яка залишилась після продажу чотирьохкімнатної квартири та складала 24000 грн., подарували їй, і саме із цієї суми вона сплатила банку перший внесок в розмірі 11110 грн., а решту грошей в розмірі 12890 грн. вони разом з відповідачем витрачали на оплату щомісячних платежів за кредитом. Таким чином, її особистий внесок у придбання квартири склав 24000 грн., що на той було еквівалентно 4700 доларів США. Разом з тим, від шлюбу з відповідачем у них є двоє неповнолітніх дітей, які після припинення між ними шлюбних відносин залишились проживати разом з нею, однак розміру аліментів, які сплачує відповідач на утримання дітей, достатньо лише для їхнього харчування та недостатньо для інших потреб на отримання освіти, розвиток природних здібностей дітей, придбання одягу, лікування тощо. Представник позивача у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги за підстав, у ньому викладених. Представник відповідача визнав уточнені позовні вимоги щодо визнання спірної квартири спільною сумісною власністю сторін та щодо визначення частки позивача в квартирі як 1/2 частки, проти задоволення решти вимог заперечував у звязку з їх недоведеністю та безпідставністю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що позивач це його дочка, що, дійсно, він продав належну йому чотирьохкімнатну квартиру і частину грошей з її продажу в розмірі 5000 доларів США передав особисто зятю, тобто відповідачу, у квітні 2005 року, проте, скільки сторони платили за квартиру та яку саме частину з цих грошей йому невідомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивач це її дочка, що обставин придбання сторонами спірної квартири вона не знає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що є братом позивача, що батьки продали квартиру і дали 5000 доларів США відповідачу особисто в приміщенні нотаріуса, однак обставин придбання сторонами спірної квартири він не знає. Заслухавши учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Так, у судовому засіданні було встановлено та прийнято сторонами без заперечень, що квартира, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Корнійчука, 7/42, була придбана сторонами під час їхнього шлюбу та є їхньою спільною сумісною власністю (далі по тексту Спірна квартира). У ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України закріплено, що майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить чоловікові й дружині на праві спільної сумісної власності. Рівність часток у спільному сумісному майні подружжя передбачена ст. 70 СК України за умови, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак, із урахуванням приписів зазначених норм та зважаючи на позицію відповідача, висловлену в судовому засіданні, суд доходить висновку про задоволення уточненого позову в частині визнання Спірної квартири спільною сумісною власністю сторін та визначення частки позивача в цій квартирі як 1/2 частки. Щодо уточнених вимог в частині збільшення частки позивача в Спірній квартирі з 1/2 частки до 2/3 частки суд зазначає наступне. Як на одну з підстав цієї частини вимог позивач посилається на те, що її грошовий внесок у придбання Спірної квартири значно перевищував грошовий внесок відповідача, однак не підтвердила ці обставини належними доказами. Що ж показань свідків, то суд не бере їх до уваги з тих підстав, що у відповідності ст. 63 ЦПК України не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Із цього випливає висновок про те, що обставини, про які він дає показання, повинні бути відомі йому особисто, тому показання свідка з чужих слів або з власних домислів не допускаються, тому їхні показання не є належними та допустимими доказами в цій справі. На другу з підстав цієї частини вимог позивач посилається на те, що розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання їхніх двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею, достатньо лише для їхнього харчування та недостатньо для інших потреб на отримання освіти, розвиток їх природних здібностей, придбання одягу, лікування тощо. Проте в судовому засіданні позивач пояснила, що розмір аліментів, які вона на цей час отримує від відповідача, її повністю влаштовує, претензій до відповідача з цього приводу вона не має та заборгованості по їх сплаті не існує. Більш того, в судовому засіданні позивач суду поясняла, що причиною предявлення нею позову до відповідача стало виникнення між ними неприязних відносин та такої поведінки відповідача, яка її не влаштовувала: позивач постійно погрожував, що продасть квартиру, або здасть її тощо. Отже, суд приходить до висновку, що, окрім цього, інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували наведені позивачем обставини на підтвердження цієї частини уточнених вимог, суду надано не було, а відтак у задоволенні цієї частини вимог слід відмовити. Оскільки решта уточнених вимог є похідною від цієї частини вимог, то в її задоволенні також слід відмовити. Отже, за підстав наведеного суд приходить висновку про часткове задоволення уточненого позову. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволеної частини позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial