Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, по якому просить суд стягнути з Державного підприємства Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морський шляхів на користь позивача грошові кошти в сумі 88 126, 53 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 881, 27 грн. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що її батько працював у Чорноморсько- азовському виробничо-експлуатаційному Управління з 1980 по 2007 рік та був звільнений за власним бажанням. В день звільнення йому не була виплачена заробітна плата, у зв'язку із чим він звернувся до суду. Рішенням Київського районного суду м. Одеси позов задоволено, стягнуто з Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів на користь [PERSON] суму в розмірі 61 306, 25 грн. та з Головної бази технічного обслуговування флоту Чорноморсько- Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів 26 820, 28 грн. 08.10.2010 року [PERSON] звернувся до Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції із заявою про примусове виконання вищезазначеного рішення суду. [INFO] [PERSON] помер, згодом Відділом державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції винесено постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження. Оскільки рішення суду виконано не було, а вказана в рішенні суду сума перейшла у спадщину до позивача по справі це стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засідання позивач позов підтримала, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засідання заперечувала з приводу задоволення позовних вимог. Суд ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі вважає за можливе позовні вимоги задовольнити на підставі наступного. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2009 року встановлено, що [PERSON] з 08.04.1980 по 27.03.2007 року працював у Чорноморсько-Азовському виробничо-експлуатаційному Управлінні морських шляхів і був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно з наказом № 59/к від 27.03.2007 року. В день звільнення йому, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, не було виплачено належну суму заробітної плати. Крім того [PERSON] з 03.04.2007 року по 22.12.2007 року тимчасово працював на посаді головного інспектора по нагляду головної бази технічного обслуговування флоту Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів, був звільнений у зв'язку із закінченням строку тимчасової роботи відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення йому не виплачено належну йому суму заробітної плати. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2009 року, стягнуто середній заробіток за час затримки платежу з Головної бази технічного обслуговування флоту Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів на користь [PERSON] 26 820, 28 грн. та з Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів суму в розмірі 61 306,25 грн. ( а.с.5,6). Рішення набрало законної сили 25.12.2009 року та 10.09.2010 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчі листи по даній справі. Позивачем в позові зазначено, що 08.10.2010 року [PERSON] звернувся до Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції із заявою про примусове виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2009 року в частині стягнення з Головної бази технічного обслуговування флоту Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів 26 820,28 грн. Постановою Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції від 22.10.2010 року № В-16/388 відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку із тим, що у виконавчому листі відсутній підпис судді, а також вказано, що Головний офіс Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного управління морських шляхів знаходиться в м. Одесі, вул. Приморська, 7. В місті Іллічівськ знаходиться лише виробничі комплекси, всі фінансові операції підконтрольні головному офісу, що є територією підвідомчою Другому Приморському Відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (а.с.12). Таким чином рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2009 року не виконано. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, за реєстровим № 3709, копія якого наявна в матеріалах справи ( а.с.13). Позивач по справі [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про прийняття спадщини за законом від 25.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.14). До складу спадщини увійшли грошові кошти у сумі 88126, 53 грн., які належали померлому на підставі Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2009 року. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права. Одним із способів захисту цивільних прав є, зокрема, визнання права власності. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини усі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом та іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат , які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі зверталась до відповідача з письмовими заявами, по яким просила виплатити їй грошову суму в розмірі 88 126, 53 грн.. Однак відповідачем було відмовлено в цьому у зв'язку із неможливістю виконання Київського районного суду м. Одеси у зв'язку із закінченням строку давності пред'явлення його до виконання(а.с.17). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд не приймає до уваги ствердження представника відповідача, що позивачем пропущено строк звернення з позовною заявою з метою захисту своїх порушених прав до суду, оскільки відповідачем по справі не надано до суду письмової заяви про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду з позовною заявою, крім того суд вважає, що право на отримання коштів у позивача виникло після отримання свідоцтва про право на спадщину, а саме 25.05.2012 року, тобто строк звернення до суду позивач не пропустила. Суд, враховуючи, що позивач по справі є власником зазначеної суми на підставі свідоцтва про право на спадщину вважає за можливе позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Через порушення відповідачем прав позивача, остання була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав, та понесла витрати по сплаті судового збору в розмірі 881, 27 грн., що підтверджується копією квитанції, наявною в матеріалах справи, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що відповідачем не були виконані зобов'язання по поверненню коштів, суд вважає, що позов є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved