Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , зі зняттям його з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що вона є власницею вищевказаної житлової квартири на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину. Відповідач є її рідним братом, який також зареєстрований у цьому помешканні, однак, останній не проживає з лютого 2015 року і до цього часу, в квартирі немає його речей, меблів, документів, тощо, він виїхав на роботу і має інше постійне місце проживання, з реєстраційного обліку з спірної квартири самостійно не знявся. Крім того, посилається на те, що [PERSON] не веде з нею сумісного господарства та між ними немає спільного бюджету, він не проживає в квартирі без поважних причин з лютого 2015 року, участі в ремонті та утриманні квартири не приймає, комунальні послуги не сплачує. Наявність зареєстрованого у квартирі відповідача створює для позивача перешкоди в здійсненні її прав як власника на розпорядження квартирою, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відомостей про звернення [PERSON] до суду з аналогічним позовом немає. 09.08.2019 року суддею направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Отримавши відповідь 13.08.2019 року, ухвалою судді від 14.08.2019 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання на 16.09.2019 року. Позивач 15.08.2019 року надала заяву про розгляд справи у її відсутності та за участю представника [PERSON] , яка у свою чергу, також надала аналогічного змісту заяву. Позовні вимоги вони підтримали у повному обсязі. Крім того, 12.09.2019 року від відповідача по пошті до суду надійшла заява, згідно якої він просить суд розглянути справу у його відсутність, обставини, викладені в позові підтверджує, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить задовольнити. Також зазначає, що дійсно він має інше постійне місце проживання, не має можливості прибути в судове засідання з поважної причини. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. З`ясувавши думку сторін, судом встановлені такі факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ході розгляду справи судом встановлено, що позивачу [PERSON] в цілому на праві приватної власності належить квартира за [ADDRESS] , що підтверджується копіями Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Управлінням економіки Куп`янської міської ради від 03.05.2007 р.; Витягу за № 15476492 про реєстрацію права власності на нерухоме майно Куп`янського бюро технічної інвентаризації від 05.08.2007 року; Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською С.О. 22.05.2018 року, спадкова справа № 5/2018р. зареєстровано в реєстрі за № 1-1011; Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 124836403 від 22.05.2018 р.; Договору дарування частки в праві власності на квартиру, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською С.О. 14.04.2018 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-703 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 120666118 від 14.04.2018 р. (а.с. 4-9). З довідки, виданої відділом державної реєстрації Виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області за № 12-13/5027 від 18.07.2019 р., копіями паспорту позивача та відповідача, вбачається, що сторони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ( а.с.10, 12). Відповідно до Акту не проживання громадянина за місцем його реєстрації б/н від 19.07.2019 року, складеного у складі комісії та засвідченого співробітником комунального підприємства [PERSON] та затвердженого керівником ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Куп`янськ», відповідач [PERSON] з лютого місяця 2015 року не проживає за адресою:[ADDRESS] (а.с. 11). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України гласить, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, в викладених вище обставин і норм закону випливає, що підстави, на ґрунті яких позивач набув своє право власності на нерухоме майно, є незмінними, законними та діючими дотепер. Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України (у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї протягом 6 місяців) та ст. 405 ЦК України (щодо членів сім`ї власника житла - понад рік). У даному випадку, будь-яких відомостей про існування підстав збереження за відповідачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , суду не наведено. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Отже, наявні у справі докази свідчать, що відомості про можливі перепони для проживання відповідача [PERSON] у належній позивачу квартирі відсутні, він не проживає у ній з лютого місяця 2015 року, про що свідчить комісійний акт б/н від 19.07.2019 року та заява відповідача, але з реєстраційного обліку до теперішнього часу у добровільному порядку не знімається, а також відсутні підстави для збереження за ним житла. У зв`язку з наведеним вище, суд вважає, що права позивача підлягають захисту, оскільки вона, як власник нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись власністю, однак реєстрація місця проживання відповідача у належній їй квартирі перешкоджає цьому, що призводить до порушення її прав. На підставі цього, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] вимог та задоволення поданого нею позову. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси позивача та інших осіб.

Outcome: approved