Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги, мотивовані тим, що шлюб між сторонами було зареєстровано 21.05.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. В період шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Позивач вказує, що належної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач добровільно надавати не бажає. [PERSON] має задовільний стан здоров`я, аліментів на утримання інших осіб не сплачує, на утриманні в нього ніхто не перебуває, працює військовим у військовій частині № [NUMBER] Національної гвардії України в м. Калинівці Вінницької області. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Крім того просила суд стягнути з відповідача понесені судові витрати. 20.06.2018 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому визнав позовні вимоги, щодо стягнення з нього аліментів на утримання його дитини. Однак заперечував проти стягнення з нього витрат на правову допомогу так як позивачем не надано жодного доказу які підтверджували б їх розмір. У зв`язку з цим просив суд відмовити в задоволенні вимог про стягнення судових витрат за недоведеністю. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі визначеному [PERSON] , а також понесені судові витрати у розмірі 6300,00 гривень. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнати, однак заперечували проти стягнення з позивача судових витрат пов`язаних з розглядом справи з підстав викладених у відзиві. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 21.05.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2015 року був розірваний. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] визнано як Сугерей. (на 3 а.с.). Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (на 4 а.с.). Згідно довідки ПП «Бокуд» № 2129 від 11.05.2018 року [PERSON] разом із своєю дочкою [PERSON] , [INFO] у проживає за адресою [ADDRESS] (на 6 а.с.). Відповідно до довідки № 99 виданої військовою частиною № [NUMBER] Національної гвардії України 10.07.2018 року, вбачається, що [PERSON] за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року отримав грошове забезпечення (заробітну плату) у розмірі 52195,17 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими. Разом з тим заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач заперечував щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з відсутністю детального розрахунку судових витрат, а також не співмірністю розміру витрат на правничу допомогу наданими послугами адвоката. Враховуючи положення статті 137 ЦПК України, ціну позову, матеріальне становище сторін, складність справи, участі адвоката тільки в одному судовому засіданні, та виходячи з принципів розумності та пропорційності суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином з відповідача також підлягає стягнення на користь держави 704,80 грн в рахунок сплати судового збору, так як позов задоволено повністю, а позивач була звільна від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved