Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, де є третя особа про визнання правочину не дійсним, посилаючись на те, що під впливом тяжкої обставини остання вимушена була подарувати частину нерухомого майна відповідачу. Протягом тривалого часу не мала можливості звернутися до суду за захистом порушеного права, через похилий вік, у зв'язку з чим пропустила строк позовної давності, які просить поновити. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили задовольнити. Крім того, пояснили що обставини ситуації яка склалася між сторонами полягали у тому, що відповідач передав позивачу грошові кошти в іноземній валюті, за частку земельної ділянки, яку позивач мала передати відповідачу. В подальшому угода щодо передачі землі не відбулась, позивач кошти витратила і не мала можливості повернути їх відповідачу. За таких обставин вимушена була запропонувати відповідачу подарувати частину належного їй домоволодіння на що відповідач погодився. Зазначені обставини на думку позивача та представника останньої є тяжкими, у зв'язку з чим правочину підлягає визнанню не дійсним. Відповідач та представник останнього позов не визнали, зазначили що пропозиція укласти договір дарування надійшла від позивача, відповідач погодився на таку пропозицію, інших пропозицій від позивача не надходило, відповідач повернення грошових коштів не вимагав, позивач сама захотіла оформити оспорювань угоду. Таким чином, підстава визначена у позові для визнання правочину не дійсним не має місця. Крім того, представник зазначив, що позивач пропустила строк позовної давності без поважних причин. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16.01.2008 року був укладений договір дарування 1/3 частки будинку [ADDRESS] відповідно до якого позивач подарувала належну їй вказану частку відповідачу /а.с. 14/. Позивач стверджує, що договір дарування був укладений внаслідок тяжкої обставини, оскільки на час укладення договору, позивач не мала коштів для повернення їх відповідачу в розмірі 9500 доларів США, які відповідач передав позивачу з метою подальшого оформлення земельної ділянки, що не відбулося з незалежних від сторін причин. Вказані кошти позивач витратила на власні потреби, отже на час укладення оспорюваної угоди матеріальний стан позивача не дозволяв їй здійснити розрахунок з відповідачем і позивач вимушена була запропонувати подарувати частину нерухомості відповідачу, на що останній погодився і чого б позивач не зробила в разі якщо б у неї були вище вказані кошти для повернення їх відповідачу. Згідно ч. 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Згідно п. 23 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Враховуючи наведене вбачається, що для визнання правочину не дійсним має бути у сукупності дві підстави, а самеправочин має бути вчинено під впливом тяжкої для особи обставини і на вкрай невигідних умовах. В судовому засіданні і у мотивувальній частині позову позивачем не було зазначено в чому полягає тяжкість обставини, внаслідок якої позивач вирішила подарувати позивачу частину нерухомості і чи були вкрай невигідними умови такої угоди для позивача, чим скористався відповідач. Отже, вбачається відсутність юридичної сукупності елементів, які є необхідними для задоволення позовних вимог. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні є надуманими, необґрунтованими, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. На підставі в икладеного,

Outcome: dismissed