Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 11 травня 2016 року Липовецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що було зроблено актовий запис за № 18. В позові позивач вказує, що вони мають трьох спільних дітей: дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї позивач називає те, що це їх із відповідачем повторний шлюб, вперше вони зареєстрували його 10.09.2005 року, однак вказаний шлюб було розірвано за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 06.05.2014 року. Як з'ясувалось після примирення та реєстрації повторного шлюбу відношення позивача до неї не змінилось, останній зловживає спиртними напоями, матеріально сім'ю не підтримує, застосовує до неї та дітей фізичну силу, б'є їх, у зв'язку із чим після останніх подій і по даний час вона знаходиться на лікуванні. Крім цього, наведене вище досить негативно відображається на психічному здоров'ї їх дітей. Все вищевикладене призвело до нестерпності подальшого сумісного проживання, тому позивач вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх спільних дітей що є підставою для припинення такого шлюбу. В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду був оповіщений за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а тому в силу ст.74 ч.5 ЦПК України, вважається таким, що судовий виклик вручений йому належним чином. Ураховуючи вищевикладене, а також те, що від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, отож суд вважає неявку відповідача неповажною та в силу приписів визначених ч.2 ст.158 ЦПК України, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 травня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7), мають трьох спільних дітей: дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 9-11). Позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, відповідач жодних заходів щодо примирення не вчиняє, отож суд дійшов до переконання, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя буде суперечити інтересам сторін, їх дітей, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України, суд залишає за позивачкою, за її проханням, для подальшого іменування набуте у шлюбі прізвище - «[PERSON]». У відповідності до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд присуджує із відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved