Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 1050,00 грн. шляхом перерахування їх на свій особовий рахунок. В обґрунтування позову зазначила, що 05.07.2015 року відповідачем були порушені правила вигулу собак на подвірї буд. 87-Б по пр. Тракторобудівників в м. Харкові, в результаті чого собака відповідача нанесла поранення собаці позивача. На лікування своєї собаки у ветеринарній клініці позивачем було витрачено 817,30 грн. Крім того, необхідність лікування собаки та наступний догляд за нею порушили плани позивача на літню відпустку. Так, позивач з родичами не змогла здійснити заплановану поїздку до Полтавської області. Квитки на потяг, придбані на 13.07.2015 року, не були використані, в результаті чого позивачу була завдана матеріальна шкода у розмірі вартості вказаних квитків, а саме в сумі 200,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Зазначила, що 05.07.2015 року собака відповідача накинулась на її собаку, чим спричинила останній рани в області шиї. Після цього вона звернулась до ветеринарної клініки, фахівці якої констатували наявність поранень у її собаки, провели останній операцію та призначили лікування, на яке нею було витрачено грошові кошти в загальному розмірі 817,30 грн. Також позивач пояснила, що в неї відсутні будь-які докази на підтвердження того, що лікування її собаки тривало після 11.07.2015 року, на що позивач посилалась як на підставу неможливості поїхати у заплановану відпустку. Відповідач в судовому засіданні визнала, що 05.07.2015 року відбувся інцидент за участю її собаки та собаки позивача, в ході якого її собака підімяла під себе собаку позивача та почала тягати її за загривок. При цьому відповідач заперечувала факт спричинення поранень собаці позивача її собакою. Зазначила, що поранення собаки позивача були спричинені нашийником з гострою пряжкою, який був надягнутий на вказану собаку та за який із значною силою тягнула позивач. Крім того, відповідач зазначила, що враховуючи локалізацію місця на холці, за яке її собака схопила собаку позивача, а також невеликі розмірі та дефект щелепи її собаки, остання фізично не була спроможна спричинити поранення собаці позивача, на яких зазначала позивач. В зв'язку з наведеним відповідач просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Оскільки факт інциденту між собаками позивача та відповідача, в ході якого собака відповідача підімяла під себе собаку позивача та почала тягати її за загривок, визнаний сторонами, в тому числі відповідачем, дана обставина відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 06.07.2015 року звернулась до Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з заявою про напад 05.07.2015 року на неї та її собаку дворових собак та необхідність прийняття належних заходів реагування. Вказана заява зареєстрована в ЖЄО № 15864 від 06.07.2015 року. Згідно довідки, виданої Ветеринарною клінікою «Чотири лапи», собака позивача отримувала лікування у вказаній клініці в період з 05.07.2015 року по 11.07.2015 року, діагноз кусана рана. Відповідно до наданих позивачем довідок та чеків, нею на лікування собаки було витрачено грошові кошти в загальному розмірі 817,30 грн. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування. Особа, яка супроводжує тварину, зобов'язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов'язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Згідно ст. 12 вказаного вище Закону, шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Відповідно до ст. 180 ЦК України, тварини є особливим об'єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Статтею 179 ЦК України передбачено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Згідно ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України також передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов'язана з утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що собака, яка належить відповідачу, спричинила рани собаці, яка належить позивачу, при цьому розмір витрат на лікування собаки позивача склав 817,30 грн. За таких обставин суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 817,30 грн. та задовольняє позов в цій частині. Згідно ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Оскільки позивач просила суд визначити порядок виконання рішення, зазначивши рахунок, на який мають бути перераховані грошові кошти, які будуть стягнуті з відповідача, суд у відповідності до ст. 217 ЦПК України зазначає в рішенні порядок його виконання, на якому наполягала позивач. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача, якими вона обґрунтовувала заперечення проти позову, оскільки всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилалась відповідач в обґрунтування своїх заперечень, суду не надано. Так, надані відповідачем ксерокопії фотографій собак суд не може визнати допустимим доказом, яким можуть підтверджуватись обставини, на які посилалась відповідач в обґрунтування заперечень проти позову. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 200,00 грн. в якості відшкодування витрат на придбання білетів до Полтавської області, поїздка до якої 13.07.2015 року не відбулась у звязку з інцидентом 05.07.2015 року, суд відмовляє в їх задоволенні,

Outcome: partial