Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про визначення порядку користування квартирою, в позові зазначила, що під час перебування у шлюбі з відповідачем вони придбали у спільну часткову власність чотирьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 88, 39 кв.м., жилою площею 58, 9 кв. м. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 року шлюб між ними розірвано, але домовитись щодо порядку користування квартирою вона з відповідачем не може, через що у спірній квартирі не проживає, але у квартирі наявні її речі. Посилаючись на те, що має рівне право з відповідачем на володіння, користування та розпорядження належною їм квартирою просила виділити їй у користування кімнати площею 11, 9 кв.м. та 16, 8 кв.м., лоджію, а відповідачу залишити у користування кімнати площею 10, 8 кв.м. та 19, 4 кв.м., балкон, інші приміщення у квартирі: ванна кімната, туалет, кухня, коридор залишити в спільному користуванні сторін у справі. Позивач направила до суду письмову заяву із змісту якої вбачається, що на позовних вимогах позивач наполягає, просить справу розглянути без її присутності по наявним у справі матеріалам. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. Уповноважений представник відповідача надала до суду письмову заяву про визнання позовних вимог, просила справу розглянути без участі відповідача та його представника. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власно\~\~сті (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із ви\~\~значенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Стаття 150 ЖК України встановлює право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуватися ним (нею) для особистого проживання. \~\~\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. \~\~\~\~\~\~\~ Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен з співвласників має право на надання йому у користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 р. «Про судову практику у справах за позо\~\~вами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, що з 05.06.1993 року по 17.05.2017 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 року. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.05.2005 року, посвідченого 20.05.2005 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, [PERSON], сторонам у справі на праві спільної часткової власності належить по ? частині квартири кожному, належить чотирьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], загальною площею 88, 39 кв.м., жилою площею 58, 9 кв. м. Як вбачається з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вказана квартира складається з чотирьох ізольованих кімнат площею 11, 9 кв.м., 16, 8 кв.м., 10, 8 кв.м., 19, 4 кв.м., лоджії, балкону, ванної кімнати, туалету, кухні, коридору. Судом встановлено, що спірна квартира не може бути поділена в натурі, також неможливе переобладнання квартири у приміщення, які можуть використовуватися як окремі квартири, з двома самостійними виходами. Вивчивши надані докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, за яким слід визначити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS], виділивши позивачу у користування кімнати площею 11, 9 кв.м. та 16, 8 кв.м., лоджію, а відповідачу у користування кімнати площею 10, 8 кв.м. та 19, 4 кв.м., балкон. Місця загального користування: кухню, туалет, ванну кімнату, коридор, площею 12, 8 кв.м. залишити у спільному користуванні, що\~\~жодним чином не буде порушувати права\~\~відповідача користуватись\~\~належним йому на праві власності майном та не зменшить його частки у майні, що належить сторонам на праві спільної часткової власності. При визначенні порядку користування спірною квартирою судом враховано, що позивачу на праві власності належить 1/2 частина вказаної квартири, відповідно на її частку припадає (11, 9+16,8+ 10,8+19, 4= 58, 9/2 = 29, 45 кв.м.), відповідачу також належить ? частина цієї квартири. Отже, при виділенні позивачу ізольованих кімнат площею 11, 9 кв.м. та 16, 8 кв.м. на частку позивача фактично буде припадати 28, 7 кв.м. жилої площі, що несуттєво менше ніж їй має належати. При виділенні відповідачу у користування жилих кімнат площею 10, 8 кв.м. та 19, 4 кв.м., на його частку припадає 30, 2 кв.м. жилої площі. Відступлення від ідеальних часток належних сторонам у справі суд вважає незначним, враховуючи, вимоги позивача частка якої після визначення порядку користування квартирою є меншою. Вимоги про стягнення грошової компенсації з відповідача позивачем не заявлено. Позивачем не заявлено вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 11 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved