Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

позивач звернулась до Лисичанського міського суду із позовною заявою до [PERSON],третя особа -Служба у справах дітей виконавчого комітету Октябрьської районної в м.Полтаві ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька, в якому зазначила, що вона з відповідачем у даній справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29.12.2005 року по 06.06.2012 року. Рішенням Перевальського районного суду Луганської області від 06.06.2012 року шлюб розірвано. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO] , батьком якої в свідоцтві про народження вказано відповідача. У 2014 році з початком активної фази антитерористичної операції вона була вимушена виїхати з донькою з непідконтрольної Україні території на підконтрольну, а відповідач залишився проживати там. Дитина проживає з нею, вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На даний час вона має можливість на тимчасові виїзди разом з донькою [PERSON] за кордон з метою гармонійного розвитку, оздоровлення та відпочинок. На підставі викладеного, просила суд надати дозвіл на тимчасові в`їзди та виїзди неповнолітній [PERSON], [INFO] до родичів, на територію, що тимчасово не підконтрольна Україні, а саме, до бабусі [PERSON], що зареєстрована у [ADDRESS] та за межі України до Туреччини, Ізраїлю, Польщі, Єгипту з метою відпочинку та туризму з поверненням до України під час літніх канікул з 01 червня 2017 р. до 31 серпня 2017 р. без згоди батька, [PERSON], [INFO], у супроводі матері, [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду надала письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позов визнав. Представник третьої особи - Служба у справах дітей виконавчого комітету Октябрьської районної в м.Полтаві ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, та зазначив, що при вирішенні питань, що стосуються даної справи покладається на розсуд суду, просить винести відповідне рішення, яке максимально відповідатиме інтересам дитини.. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 25 Конституції України Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що позивачка, турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок, матеріальне забезпечення, оздоровлення, дитини, а також бажання відвідувати та спілкуватися з родичами, які залишилися проживати на непідконтрольній Україні території. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до п.5.1.1 Тимчасового порядку в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України. Пункт 2 ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачає, що кожен може вільно залишити будь-яку країну включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом та необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки з метою громадського порядку, запобігання злочинам для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. В судовому засіданні було встановлено, що [INFO] р. народилася [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 20.05.2015 р. відділом РАЦС Перевальського РУЮ, про що зроблений відповідний актовий запис за № 127. Її батьками є: батько- [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 21.03.2006 р. відділом РАЦС Алчевського МУЮ Луганської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис 27, розірвано. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. З копії паспорту серії [NUMBER] громадянки України [PERSON] вбачається, що з 29.12.2005 року остання перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином України [PERSON], актовий запис № 268. Рішенням Перевальського районного суду Луганської області від 06.06.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Відповідно до копії довідки від 04.11.2016 року № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON], [INFO] зареєстрована у [ADDRESS] Із копії довідки від 04.11.2016 року № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON], [INFO] зареєстрована у [ADDRESS] (а.с.12). З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду дитини, яка не досягла шістнадцятирічного віку за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, а також визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON],третя особа -Служба у справах дітей виконавчого комітету Октябрьської районної в м.Полтаві ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька. Судові витрати позивачка взяла на себе, від неї не надходило прохання про стягнення даних витрат з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved