Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що з 17.01.2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO] Вказує, що на протязі одинадцяти місяців відповідач з нею не проживає, більше семи місяців з донькою не спілкується та не надає матеріальної допомоги. За час перебування у шлюбі відповідач не зміг знайти спільних інтересів та порозумітись з її дітьми від попереднього шлюбу. У неї з відповідачем різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. На протязі спільного проживання у шлюбі відповідач відмовлявся сплачувати комунальні послуги та ссилався на те, що це повинна робити держава. Шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, а тому просить шлюб розірвати та місцем проживання дитини визначити її місце проживання. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просила його задовольнити та розгляд справи провести без її участі. Додатково просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]» та витрати понесені по сплаті судового збору покласти на її рахунок. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом опублікування оголошення в газеті «Урядовий курєр», що у відповідності до ст. 128 ЦПК України, він вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Тому, виходячи зі змісту ч.1 ст.280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачкою подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України та згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти після набрання чинності даної редакції ЦПК України, тобто з 15 грудня 2017 року. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 17.01.2014 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тлумацького районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 2 (а.с. 36). У шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Подружнє життя у сторін не склалося, сім'я фактично розпалась, шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач просила залишити їй шлюбне прізвище, а відповідач в судове засідання не з'явився та жодних заперечень на позов не подав, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачці слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч.ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи те, що позивач просила місцем проживання дитини визначити її місце проживання, а відповідач в судове засідання не з'явився та жодних заперечень на позов не подав, суд, вважає, що місцем проживання малолітньої [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері - [PERSON] (позивач). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, те що позивач просила покласти на її рахунок судові витрати понесені нею по сплаті судового збору, суд вважає, що судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,0 грн. (квитанція № 41 від 16.11.2017 року, а.с. 1) слід покласти на її рахунок. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved