Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернувся із позовом 19.052014 року та просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 14 000 грн. згідно розписки від 20.08.2012 року. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 263,40 грн. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позивача підтримав та просив їх задовільнити. Вважає, заперечення відповідача необґрунтованими та безпідставними. Відповідач та його представник за дорученням проти вимог позивача заперечують, вважають, що між позивачем та відповідачем існували трудові правовідносини. Крім того, позиція сторони відповідача зводиться до того, що відповідач написав розписку про позику під психологічним тиском. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, в тому числі свідків, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задовоенюю виходячи з наступного: Судом встановлено, що 20.08.2012 року відповідач в присутності двох свідків ([PERSON] та [PERSON]) позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень зі строком повернення до 20.09. 2012 року за першою вимогою. На підтвердження укладеного договору позики він надав розписку (а.с.4). У встановлений договором строк [PERSON] грошові кошти не повернув. Згідно ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, та на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, ст. 207 ЦК України зазначає, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторонами. Відповідно до ст. 545 ЦК України якщо позичальник видав позикодавцю борговий документ, позикодавець, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його позичальнику. Відповідно до ст. 192 ЦК України до грошових коштів належать грошова одиниця України - гривня, а також іноземна валюта. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, в даному випадку грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт отримання відповідачем грошових коштів у вказаному розмірі ( 14 000 грн.) від позивача не заперечувався. Більш того, він підтверджений в суді свідченнями свідків [PERSON], [PERSON] та іншими доказами по справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини. На які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів на спростування доводів позивача та долучених до матеріалів справи доказів щодо отримання вказаної позики [PERSON], а також повернення ним грошових коштів [PERSON] за розпискою від 20.08.2012 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved