Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визначення порядку користування квартирою. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини. З відповідачем вона перебувала в шлюбі з 17.10.1984 року. Шлюб розірвано 25.10.2012 року за рішенням Нікопольського міськрайонного суду. Сумісне життя з відповідачем не склалась, з червня 2009 року відповідач в квартирі не проживав, закрив свою кімнату і пішов, змінивши своє місце проживання. Але в кінці травня 2013 року він знову повернувся і став проживати в своїй кімнаті під літ.6, житловою площею 9,9кв.м., користуючись нею до теперішнього часу. 12.02.2016 року відповідач зламав двері лоджії та викрав частину її особистого майна. Вона вимушена була звернутись до поліції. Однак, в поліції їй відповіли, що в неї з відповідачем офіційно не визначено порядок користування квартирою, тому відповідач може заходити в її кімнату і брати, що йому заманеться. Тому вона вимушена звернутись до суду для вирішення цього питання. Крім того, вона хоче розділити особові рахунки з відповідачем. Їй належить, на підставі розпорядження № 14139-ЖКХ від 20.10.2005 року, виданого управлінням ЖКХ м.Нікополя, частина квартири [ADDRESS]. Тобто вони з відповідачем є співвласниками вказаної квартири в частковому співвідношенні (приватна спільна власність): за нею зареєстровано право власності на 13/40 частини, за відповідачем також зареєстровано право власності на 13/40 частин вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.12.2005 року та випискою про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.12.2005 року за № 9400109. Відповідно до техпаспорта, квартира розташована на першому поверсі двоповерхового будинку і складається з двох кімнат, житловою площею 25,1 кв.м., в тому числі: кімната під літ.5, житловою площею 15,2 кв.м.; та кімната під літ.6, житловою площею 9,9 кв.м.; частини кухні під літ.4, площею 4,7 кв.м.; частини ванної кімнати під літ.3, площею 1,6 кв.м.; частини вбиральні під літ.2, площею 0,7 кв.м.; частини коридору під літ.1, площею 5,6 кв.м.; частини лоджії, площею 3,2 кв.м.; загальною площею квартири 40,9 кв.м. Крім того, співвласниками частини вказаної квартири є треті особи по справі, які мають у своїй власності по 7/60 частин. Третім особам належить одна кімната під літ.7, площею 13,5 кв.м.; частини кухні під літ.4, площею 2,6 кв.м.; частини ванної кімнати під літ.3, площею 0,9 кв.м.; частини вбиральні під літ.2, площею 0,4 кв.м.; частини коридору під літ.1, площею 3,0 кв.м.; частини лоджії, площею 1,7 кв.м.; загальною площею квартири 22,1 кв.м. Зазначена трикімнатна квартира є загальною частковою власністю, всі кімнати якої окремі. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані всі сторони по справі та треті особи. Відповідач в квартирі проживає, всі його речі знаходяться в кімнаті під літ.6, житловою площею 9,9 кв.м.. Ще до її звернення до суду відповідач самостійно виділив собі цю кімнату, закрив від неї двері на ключ, а їй залишив в користування кімнату під літ.5, житловою площею 15,2 кв.м. Тому вона просить виділити їй в користування саме ту кімнату, де вона зараз й проживає, а відповідачу ту, де проживає він. Треті особи не заперечують проти фактичного порядку користування квартирою, це їх ніяким чином не зачіплює. Відповідач надав до суду зустрічний позов, в якому посилається на те, що з 17.10.1984 року по 25.10.2012 року вони з відповідачем перебували у шлюбі. В квітні 2001 року виконавчим комітетом Нікопольської міської ради на його імя був виданий ордер на житлове приміщення № 21 на право займання жилого приміщення, житловою площею 24,2 кв.м., що складається з двох кімнат у квартирі [ADDRESS]. В грудні 2005 року вони з відповідачкою приватизували вказане житлове приміщення та набули право приватної спільної часткової власності на 26/40 частин вказаної квартири. Ідеальна частина для кожного з них становить 13/40 часток на особу. Відповідно до техпаспорту, обєкт їх спільної часткової власності розташований на першому поверсі двоповерхового будинку і складається з двох кімнат, житловою площею 25,1 кв.м., в тому числі: кімната під літ.5, житловою площею 15,2 кв.м., та кімната під літ.6, житловою площею 9,9 кв.м.; частини кухні під літ.4, площею 4,7 кв.м.; частини ванної кімнати під літ.3, площею 1,6 кв.м.; частини вбиральні під літ.2. площею 0,7 кв.м.; частини коридору під літ.1, площею 5.6 кв.м.; частини лоджії, площею 3.2 кв.м.; загальною площею квартири - 40,9 кв.м. Крім того, співвласниками частини вказаної квартири є треті особи по справі, які мають у своїй власності по 7/60 частин. Третім особам належить одна кімната під літ.7, площею 13.5 кв.м.; частини кухні під літ.4, площею 2.6 кв.м.; частини ванної кімнати під літ.3, площею 0,9 кв.м.; частини вбиральні під літ.2, площею 0.4 кв.м.; частини коридору під літ.1, площею 3,0 кв.м.; частини лоджії, площею 1,7 кв.м.; загальною площею квартири - 22,1 кв.м. Зазначена трикімнатна квартира є загальною частковою власністю, всі кімнати якої окремі. У вказаній квартирі зареєстровані та фактично проживають всі сторони по справі. До червня 2010 року вони з відповідачкою проживали однією сімєю та вели спільне господарство, після погіршення стосунків вони перестали вести спільне господарство, при цьому продовжували користуватися спільною власністю без конфліктів. Але взимку 2011 року відповідачка самостійно без його згоди встановила у кімнаті під літ.5, житловою площею 15,2 кв.м., металеві вхідні двері, замість деревяних (від яких він мав ключі), чим фактично розвязала конфлікт між ними. В самозайнятій відповідачкою кімнаті знаходилось їх спільне майно (меблі, посуд тощо, а також його особисті речі), до якого йому незаконно було обмежено доступ, що фактично є перешкоджанням у користуванні власністю. Крім того, у цій кімнаті знаходиться вихід на їх спільну лоджію, до якої відповідачка також обмежила йому доступ. На його неодноразові спроби мирно вирішити конфлікт, що склався між ними, відповідач не реагувала. А, оскільки він є неконфліктною людиною, вимушено змирився та зайняв кімнату під літ.6, житловою площею 9,9 кв.м. Тобто, добровільно вони не визначали порядок користування їх спільною частковою власністю. 25.07.2016 року він дізнався, що відповідачем була подана позовна заява про визначення користування квартирою, за результатами розгляду якої було винесено заочне рішення на користь відповідача, яке було скасовано на підставі його заяви про перегляд заочного рішення. Відповідач навмисно зазначила у своєму позові неправильну адресу його місця проживання, з метою розгляду справи без його участі, так як знала, що він буде заперечувати проти її позовних вимог. Також, з метою створити хоч якісь обґрунтовані підстави для задоволення її позову, відповідач сфальсифікувала крадіжку, в якій звинуватила його, щоб дискримінувати його перед судом. Але ці її процесуальні маніпуляції не відповідають дійсності, про що свідчать довідка про місце проживання та постанова про закриття кримінального провадження від 26.07.2016 року. Також не відповідає дійсності намір відповідача про розподіл особових рахунків, так як реально такої можливості не існує, оскільки водопостачання та водовідведення, здійснюється на всю квартиру однією мережею, якою, крім них, користуються треті особи по справі, а договір укладений з [PERSON], якій вони відшкодовують вартість спожитих послуг. Аналогічна ситуації і з мережею газопостачання, договір постачання укладений з ним. Квартплату вони нікому не платять, так як їх будинок та прибудинкова територія не обслуговуються сторонніми організаціями. Рахунок на послуги електропостачання вони також розділити не можуть, так як ним було встановлено індивідуальне опалення, яке опалює всю їх спільну власність. В їх випадку можливо розділити тільки рахунки на послуги з вивезення сміття, але розділ рахунків по цим послугам не є підставою для надання відповідачу переважного права на займання кімнати з більшою площею. Вважає, що такі дії відповідача є оманою суду та наклепом на нього і містять ознаки злочинів. Після цих дій, скоєних відповідачем, він вирішив скористатися своїм правом на подання зустрічного позову, оскільки вважає, що має переважне право на зайняття кімнати під літ.5, житловою площею 15.2 кв.м., з наступних підстав. По-перше, він тривалий час перебував у черзі на отримання цього житла як працівник Будинку відпочинку. У період з 1984 року по 2001 рік він користувався цією квартирою як службовою, а в квітні 2001 року вона була передана йому у користування як головному наймачу. Крім того, майже всі договори з постачальниками комунальних послуг укладені з ним як з основним наймачем. Ці аргументи є обєктивними факторами, які дають йому переважне право перед відповідачем на користування кімнатою з більшою площею. По-друге, від першого шлюбу він має двох доньок. У молодшої з них є донька - його рідна онука. Старша донька проживає у Нікополі, а молодша із онукою на даний час проживають на території Росії. З обєктивних причин старша донька не може його відвідувати, прийти до нього в гості, побути з ним, так як кімната, яку він не з власної волі займає, майже повністю зайнята речами та в ній навіть важко розвернутися. А можливості того, щоб його молодша донька з онучкою, які періодично приїжджають у Нікополь навістити їх сімю, змогли на час приїзду зупинитися та погостювати у нього, взагалі не існує з-за площі кімнати, яку він вимушено займає. У відповідачки ж, навпаки, ні дітей, ні онуків, немає. Ця обставина також надає йому переважне право користуватися кімнатою з більшою житловою площею. З огляду на викладене, у відповідачки зовсім немає обєктивних підстав для визначення порядку користування квартирою у відповідності з її позовними вимогами, крім її власного егоїзму. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст.317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного манна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою, присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Тому просить суд встановити порядок користування квартирою № 2 в будинку № 14а по вул.Котельникова в місті Нікополі Дніпропетровської області, виділивши в його користування кімнату під літ.5, житловою площею 15,2 кв.м., залишивши в його користуванні частину кухні під літ.4, площею 2,35 кв.м.; частину ванної кімнати під літ.3 площею 0,8 кв.м.; частину вбиральні під літ.2, площею 0,35 кв.м.; частину коридору під літ.1, площею 2,8 кв.м.; частину лоджії, площею 3,2 кв.м. Виділити [PERSON] в користування кімнату під літ.6, житловою площею 9,9 кв.м., залишивши в її користуванні частину кухні під літ.4, площею 2.35 кв.м., частину ванної кімнати під літ.3, площею 0.8 кв.м.; частину вбиральні під літ.2, площею 0,35 м., частину коридору під літ.1, площею 2,8 кв.м. Та стягнути з [PERSON] на його користь суму сплаченого судового збору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі і суду пояснила, що ремонт в квартирі робив її племінник і в перший, і в другий рази. А свого колишнього чоловіка відповідача по справі - вона кілька разів лікувала від алкоголізму в лікаря Школьного. Відповідач в квартирі не проживає, він туди лише навідується, але зустрічний позов подав їй на зло. А в неї іншого житла, крім спірної квартири, немає і йти їй нікуди. Тому зустрічний позов не визнає. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав, зустрічний позов не визнав. Суду пояснив, що сімейні відносини між його довірителькою та відповідачем за первісним позовом були припинені ще задовго до офіційного розірвання шлюбу. З червня 2008 року відповідач в спірній квартирі не проживав, а його довірителька проживає в ній постійно. Раніше в кімнаті проживала стороння особа, а потім, після того, як вона з»їхала, спірну кімнату віддали сторонам по справі. Його довірителька зробила в спірній кімнаті гарний ремонт, бо відповідач по справі там не жив, а лише періодично туди навідувався. Його довірителька на вимогу відповідача по справі віддала йому всі меблі, всі речі, які він схотів, а собі купила нові. В спірній кімнаті його довірителька замінила вікна на пластикові, купила холодильник, інші необхідні побутові прилади. Відповідач зовсім не заперечував проти того, щоб його довірителька проживала в спірній кімнаті, бо він сам жив за іншою адресою і спірна кімната йому була непотрібна. Але в березні 2013 року відповідач знову повернувся в їх спільну квартиру, хоча порядок користування кімнатами не змінювався. Його довірителька продовжувала проживати в спірній кімнаті, а відповідач жив в іншій кімнаті. Однак, в 2016 році відповідач по справі протиправно відкрив спірну кімнату і викрав часину речей. З цього приводу вона зверталась до поліції, але їй відмовили у відкритті кримінальної справи. Тому просить кімнату, площею 15,2 кв.м., виділити у користування, його довірительці, а відповідачу виділити кімнату, площею 9,9 кв.м.; кухню, ванну та вбиральню, коридор та лоджію виділити їм в загальне користування. Крім того, наголошує, що в доньок відповідача є власні квартири і він може спілкуватись з ними там. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, на задоволенні свого зустрічного позову наполягав. Суду пояснив, що ремонт в спірній квартирі він робив сам, але коли не пам»ятає, десь до 2010 року. В 2010 році з квартири пішов і проживав в квартирі своєї доньки та зятя, а в квітні 2013 року повернувся в квартиру. В його відсутність позивачка замінила вікна, двері в тій кімнаті, на яку він претендує і де вона зараз живе. За три роки до суду не звертався. Представник відповідача [PERSON] також не визнав позовні вимоги до свого довірителя. Вважає позов безпідставним, оскільки його довіритель постійно проживав в спірній квартирі з позивачкою. Позовні вимоги ґрунтуються на вимислах позивачки. Для задоволення позовних вимог позивачки підстав немає, оскільки кімната, яку позивачка залишила для його довірителя, менша нормативних вимог. Вислухавши сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в шлюбі з 17.10.1984 року по 25.10.2012 року (а.с.9-). Сторони не ведуть спільного господарства, але проживають в спільній квартирі, користування якою визначено фактично протягом тривалого часу, але ніде даний факт не зафіксований. Позивачка бажає розділити особові рахунки з відповідачем. Позивачці належить, на підставі розпорядження № 14139-ЖКХ від 20.10.2005 року, виданого управлінням ЖКХ м.Нікополя, частина квартири [ADDRESS] (а.с.5-8). Сторони є співвласниками вказаної квартири в частковому співвідношенні (приватна спільна власність). За позивачкою зареєстровано право власності на 13/40 частини, за відповідачем також зареєстровано право власності на 13/40 частин вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.12.2005 року та випискою про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.12.2005 року за № 9400109 (а.с.8). Відповідно до техпаспорта, квартира розташована на першому поверсі двоповерхового будинку і складається з двох кімнат, житловою площею 25,1 кв.м., в тому числі: кімната під літ.5, житловою площею 15,2 кв.м.; та кімната під літ.6, житловою площею 9,9 кв.м.; частини кухні під літ.4, площею 4,7 кв.м.; частини ванної кімнати під літ.3, площею 1,6 кв.м.; частини вбиральні під літ.2, площею 0,7 кв.м.; частини коридору під літ.1, площею 5,6 кв.м.; частини лоджії, площею 3,2 кв.м.; загальною площею квартири 40,9 кв.м. (а.с.5-7). Крім того, співвласниками частини вказаної квартири є треті особи по справі, які мають у своїй власності по 7/60 частин. Третім особам належить одна кімната під літ.7, площею 13,5 кв.м.; частини кухні під літ.4, площею 2,6 кв.м.; частини ванної кімнати під літ.3, площею 0,9 кв.м.; частини вбиральні під літ.2, площею 0,4 кв.м.; частини коридору під літ.1, площею 3,0 кв.м.; частини лоджії, площею 1,7 кв.м.; загальною площею квартири 22,1 кв.м. Зазначена трикімнатна квартира є загальною частковою власністю, всі кімнати якої окремі (а.с.5-7, 13-17). В квартирі [ADDRESS] зареєстровані всі сторони по справі та треті особи (а.с.10, 12). Сторони в квартирі проживають фактично, але з 2010 по 2013 рік відповідач в квартирі не проживав. Про фактичне проживання позивачки в кімнаті під літ.5 та зроблений нею ремонт в спірній кімнаті (а.с.71-78) відповідач знав, ніяких претензій до позивачки з цього приводу до 2016 року не висував. З 2013 по 2016 рік всі речі відповідача знаходились і знаходяться в кімнаті під літ.6, житловою площею 9,9 кв.м. Дану кімнату відповідач самостійно закрив на ключ. До суду, і то тільки із зустрічним позовом, відповідач звернувся лише в січні 2017 року. До цього часу порядок користування спірною квартирою, який фактично склався ще після розлучення сторін по справі, а саме 25.10.2012 року (а.с.9), відповідач не оспорював. Треті особи по справі проти даного порядку не заперечують, про що надали заяви до суду (а.с.21-22). Дані обставини в судовому засіданні підтвердили й свідки [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1982 року вона працювала з позивачкою разом. З того часу й дружать. Окремо в різних кімнатах сторони по справі стали проживати фактично, як тільки їх отримали. Сім»я в них розпалась фактично ще в 1996 році. Вона на пенсії з 1999 року і добре пам»ятає, що сторони по справі перестали існувати як сім»я ще за три роки до її пенсії. В 2009 році відповідач в квартирі вже не проживав. Вона приходила в гості до позивачки і добре пам»ятає, що відповідач в квартирі вже не проживав. Ремонт в квартирі сторін по справі вперше робила вона, а потім ремонт робив племінник позивачки. Вона часто буває в гостях у позивачки і знає, що ніякого майна сторони по справі не ділили. Вони з позивачкою разом винесли в коридор шафу, диван, 2 холодильники, 2 телевізори і це все забрав відповідач по справі. Відповідач, до речі, чудово бачив, що позивачка робила ремонт в своїй кімнаті і не заперечував проти цього. Стверджує напевне, що відповідач не жив в спірній квартирі 4 роки з 2009 по 2012. Коли відповідач повернувся в квартиру, теж не висловлював ніяких заперечень проти того, щоб позивачка жила в тій кімнаті, де живе зараз і де зробила самостійно ремонт. [PERSON] вимушено проживає в неї, бо відповідач створив їй такі умови, що вона не може проживати в своїй кімнаті: він п»є, голосно материться, створює їй жахливі умови для проживання тощо. Позивачка колись вже лікувала відповідача від алкоголізму, але він все одно п»є. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона рідна сестра позивачки. В гості до сестри приїздить часто. З 1996 року сторони по справі проживають окремо в різних кімнатах, хоча шлюб розірвали пізніше. Майно сторони по справі не ділили, сестра все спільне майно (шафи, телевізори, холодильники) віддала відповідачу, а собі купила нове. В своїй кімнаті поміняла вікна, двері, поставила кондиціонер. В кімнаті, в якій зараз живе сестра, раніше жила сусідка. Ніяких спорів між сторонами по справі раніше ніколи не було. А останні роки відповідачу стало тісно і він почав вибивати сестрі двері в її кімнату і залякувати її, що зніме кондиціонер і пошкодить балкон. За комунальні послуги сестра платить сама. Відповідач ніколи за комунальні послуги не платив і навіть не знає, куди платити. За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] - відмовити.

Outcome: approved