Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме 63/100 у квартирі [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником 63/100 частки квартири [ADDRESS] . За вищезазначеною адресою крім неї, зареєстровані відповідачі, які більше 1 року не мешкають в належній позивачу частці квартири, комунальні платежі відповідачі не сплачують, квартирою не цікавляться. У зв*язку з чим просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу належить на праві власності 63/100 частка квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.1998 р., посвідченого в Першій Харківській державній нотаріальній конторі, зареєстрованого 01.07.1998р. в КП «Харківське БТІ». Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] належить 63/100 частки квартири [ADDRESS] . Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 30 від 15.05.2018 року № 1056 в спірній квартирі зареєстровані сторони по справі, а також [PERSON] . Відповідно до ксерокопії акту від 24.07.2014 року та акту від 05.02.2018р., складених особисто позивачем, підписаним сусідями, підписи яких завірені начальником дільниці № 30, відповідачі [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі не проживають з листопада 2011р. та серпня 2012 року відповідно по теперішній час. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб. Крім того, суд не бере до уваги копію нотаріально посвідченої заяви [PERSON] про визнання позовних вимог, оскільки вказана заява датована 06.12.2014 року, а позивач звернувся з позовною заявою у 2018 році. Таким чином, позивач не надав належних та переконливих доказів не проживання без поважних причин відповідачів понад один рік, а лише Акти про не проживання відповідачів у спірній квартирі не є беззаперечним доказом на підтвердження заявлених позовних вимог. Інших доказів на підтвердження позовних вимог позивачем суду не надано. Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, не має правових підстав для позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed