Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, договору дарування, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності. [PERSON] є колишнім чоловіком матері позивачки [PERSON]. На початку лютого 2015 року відповідач залишив сімю та переїхав жити в іншу квартиру, із того часу відповідач не проживає у [INFO], участі в утриманні житла не бере, чим порушує права власника. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач в судові засідання не з`являвся, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та представника, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого власник житла позивається про його відновлення, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі свідоцтва про право власності від 12.09.2000 року та договору дарування від 05.06.2015 року позивач є власником квартири [ADDRESS]. (а.с.6, 47). Відповідач зареєстрований у житловому приміщенні за вказаною вище адресою з 20.07.1993 року, що підтверджується копією будинкової книги та довідкою адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України, яка була витребувана на запит суду в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України. Позивач вказує, що реєстрація у квартирі відповідача перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідач не проживає в [INFO], не несе витрати по утриманню житла, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Вказаний факт підтверджується також показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказали, що відповідач не проживає у квартирі з грудня 2014 року січня 2015 року. З огляду на викладене, враховуючи що суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 317, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved