Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який 15.03.2019 уточнила та обґрунтовувала тим, що у 2014 році нею була отримана кредитна картка за № [NUMBER] у Криворізькій філії ПАТ КБ «ПриватБанк» на якій було встановлено нульовий кредитний ліміт. Кредитною карткою вона не користувалася. 07.09.2016 телефон позивача було заблоковано і коли вона звернулася до ПАТ «Київстар», то дізналася, що невідомі особи заблокували їй сім-картку в телефоні за відсутності її згоди. У цей же день їй стало відомо, що невстановлені особи зняли з кредитної картки № [NUMBER] грошові кошти в сумі 18550,40 грн, на яку ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахував комісію в сумі 749,99 грн та страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту» в сумі 173,70 грн. Кредитна картка № [NUMBER] була перевипущена працівниками відповідача замість кредитної картки № [NUMBER] , та встановлено кредитний ліміт в сумі 20000,00 грн. У той же день кредитний рахунок було заблоковано позивачем і баланс на кінець періоду становив 19300,02 грн. Вона звернулася до Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області і за цим фактом порушено кримінальне провадження за №12016040770002309 за ч. 1 ст. 185 КК України. У зв`язку з тим, що позивач не хотіла нарахування процентів на суму, яка була знята з картки № [NUMBER] в розмірі 18550,40 грн, вона погасила цю суму, комісію 749,99 грн, а також страховий платіж в сумі 173,70 грн. Всього позивачем погашено 19473,72 грн. Потім страховий платіж в сумі 173,70 грн їй було повернуто. Таким чином, погашена позивачем сума становить 19300,02 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд визнати дії працівників криворізької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» при видачі кредитної картки № [NUMBER] , на якій встановлено кредитний ліміт в сумі 20000,00 грн і повернути їй кошти в сумі 19300,02 грн, інфляційні витрати в сумі 6079,50 грн та 3% річних в сумі 2498,36 грн. Позивач у судовому засіданні пояснила, що не наполягає на судовому розгляді уточненої позовної заяви від 15.06.2020, яку подано до суду після закриття підготовчого провадження у цивільній справі. Разом з цим, просила задовольнити позовну заяву, в уточненому вигляді від 15.03.2019. У відповідності до ч. 3, 4 ст. 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви. Згідно зі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.06.2020 вирішено питання щодо закінчення підготовчого засідання, враховуючи позицію позивача, яка не підтримала в судовому засіданні уточнений позов від 15.06.2020, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для прийняття уточнення до позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що договір на обслуговування карткового рахунку, укладений між позивачем і ПАТ КБ «ПриватБанк» у п. 1.1.2.1.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачає наступні обов`язки клієнта: клієнт зобов`язаний вживати заходів щодо запобігання втрати (розкрадання) карток, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магніт смугу, або їх незаконного використання. Пунктом 1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobileBanking або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів. Пункт 1.1.5.14 Умов та правил надання банківських послуг передбачає, що клієнт несе відповідальність за всі операції, що проводяться в підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват24, з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації і аутентифікації. Відповідно до п. 1.1.2.1.21 клієнт зобов`язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру PayPass, сім карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках третіх осіб). Згідно з п. 1.1.5.28 банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням пін-коду. Пункт 1.1.5.29 передбачає, що держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви держателя карти про блокування коштів на картрахунку й за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки карти в стоп-лист. Платіжною системою, а у випадку підключення до послуги «Екстрені гроші» також протягом часу блокування платіжної карти. Вищевказані правила, на думку представника відповідача, були порушені позивачем. Карта № [NUMBER] була перевипущена через Приват24 за допомогою номеру мобільного телефону, який за програмними комплексами банку рахується за позивачем. Щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних представник зазначив, що банк не є боржником позивача, а матеріали справи не містять докази прострочення виконання зобов`язання, відсутня вимога кредитора. Водночас, позивач добровільно сплатила кошти на власний рахунок, відкритий у банку. У зв`язку з вищевикладеним, представник відповідача просив відмовити в задоволенні уточненого позову. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи наявність письмових пояснень відповідача проти позову, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення уточненого позову від 15.03.2019, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, судом встановлено, що 25.06.2014 між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку № [NUMBER] та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що позивач згодна з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). У подальшому кредитна картка № [NUMBER] була перевипущена замість кредитної картки № [NUMBER] , та встановлено кредитний ліміт в сумі 20000,00 грн. З виписки з карткового рахунку № [NUMBER] (а.с. 7) встановлено, що в період часу з 06.09.2016 по 07.09.2016 були проведені операції по зняттю готівки в банкоматах в м. Кривому Розі в розмірі 18500,00 грн, оплата продуктів на суму 50,40 грн, а також наявні операції по збільшенню кредитного ліміту. На витрачені грошові кошти в сумі 18550,40 грн ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахував комісію в сумі 749,99 грн та страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту» в сумі 173,70 грн. Позивач звернулася за телефоном гарячої лінії «ПриватБанк» з вимогою заблокувати картки відкриті на її ім`я, та повідомила про факт шахрайства. 09.09.2016 позивач звернулася з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до поліції. За даним фактом Криворізький ВП ГУНП в Дніпропетровській області було розпочате кримінальне провадження №12016040770002309 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 11). З листа слідчого відділу Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 17.09.2019 (а.с. 70) вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016040770002309 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, триває, жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Позивач надіслала на адресу АТ КБ «Приватбанк» листа з обставинами, що викладені вище та вимогою провести службове розслідування, що підтверджується листом від 03.10.2016 (а.с. 14). Позивач, з метою уникнення заборгованості, переказала на картку № [NUMBER] грошові кошти в сумі 18550,40 грн, як платіж на погашення заборгованості, комісію 749,99 грн, а також страховий платіж в сумі 173,70 грн. Згодом страховий платіж в сумі 173,70 грн їй було повернуто. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і розрахунків в Україні, проведення переказу коштів у межах України, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно з п. 1.27 ст. 1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Пунктом 6.3 ст. 6 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Крім того, згідно з п.1.5 Розділу І «Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів», що затверджена постановою Правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року, умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції. Згідно з п. 2.1.4.32. Умов і правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», картка може бути використана Держателем картки для оплати товарів і послуг, отримання/внесення готівкових грошових коштів у банківських установах і через банкомати, з метою інших банківських операцій, передбачених Договором. З отриманням Картки Клієнт отримує можливість здійснювати операції через віддалені канали обслуговування. Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27.10.1993). Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п.1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови та правила) клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення банку за телефонами (безкоштовно) по Україні. Згідно з п.1.1.2.1.21. Умов та правил, клієнт зобов`язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб). Відповідно до п. 1.1.3.1.2. Умов та правил банк зобов`язаний обслуговувати картрахунки в порядку та на умовах передбачених цим договором, правилами Міжнародних платіжних систем, за якими обслуговуються картки, чинним законодавством. Пунктом 1.1.3.1.7. Умов та правил передбачено, що банк зобов`язаний в разі виникнення овердрафта або одержання усного або письмового повідомлення власника або довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Умовами та правилами, про втрату/крадіжку картки або про можливість несанкціонованого використання картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням картки. Відповідно до п.2.1.1.10.10 Умов та правил клієнт дає свою згоду на те, що за замовчуванням при видачі картки банк блокує можливість використання карти в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні та за кордоном. Згідно з п. 2.1.1.11.6. Умов та правил, суми коштів по операціях, які оскаржуються держателем, повертаються на Картрахунок до повного врегулювання питання з протилежною стороною - банком який представив операцію. Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 в справі № 6-71цс15, а також аналогічні висновки містяться у Постановах Верховного Суду від 14.02.2018 (справа № 127/23496/15-ц), 18.05.2018 (справа № 190/926/16-ц), 20.06.2018 (справа № 320/1169/16-ц). З наведеного вбачається, що при здійсненні платіжних операцій, які мали місце 06.09.2016, позивач особисто не використовувала електронний платіжний засіб. Судом не встановлено, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Разом з цим, позивач повідомила правоохоронні органи та АТ КБ «Приватбанк» про вчинений злочин, а тому, суд приходить до висновку, що позивач не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені за допомогою платіжної картки № [NUMBER] . Наведені вище Умови та правила надання банківських послуг визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстави для цивільно-правової відповідальності [PERSON] відсутні, оскільки фактично вона 06.09.2016 не отримувала грошові кошти на загальну суму 18550,40 грн, враховуючи, що позивачем було погашено грошові кошти на суму 18550,40 грн, комісію банку на суму 749,99 грн, а також страховий платіж в сумі 173,70 грн (який було повернуто їй банком), тому сума фактично сплачених [PERSON] коштів на суму 19300,02 грн має бути повернуто позивачу. Разом з цим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання неправомірними дій представників відповідача щодо перевипуску платіжної картки № [NUMBER] та встановлення кредитного ліміту в сумі 20000,00 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно з п. 1.1.2.2.8 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт має право на перевипуск картки для виплат Банком шляхом виконання алгоритму дій, передбачених в банкоматі Банку. Відповідно до п. 1.1.3.1 Умов та правил надання банківських послуг, банк зобов`язаний: за відсутності потреби в повторній ідентифікації клієнта під час виконання клієнтом алгоритму дій в банкоматі відповідно до Умов та правил перевипустити йому картку для виплат. З виписки з карткового рахунку № [NUMBER] (а.с. 7, 8, 10) вбачається, що 06.09.2016 відбувся перевипуск платіжної картки № [NUMBER] на платіжну картку № [NUMBER] та збільшення кредитного ліміту до 20000,00 грн. Як вже було встановлено судом, при здійсненні платіжних операцій, які мали місце 06.09.2016, позивач особисто не використовувала електронний платіжний засіб, водночас АТ КБ «ПриватБанк» не мав можливості здійснити ідентифікацію клієнта під час виконання алгоритму дій, визначених в Умовах та правилах надання банківських послуг, а тому підстав для визнання судом неправомірними дій відповідача з перевипуску картки та збільшення кредитного ліміту, не вбачається. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд приходить до таких висновків. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. У даному випадку, між сторонами склалися договірні правовідносини, в яких кредитором виступає відповідач у справі АТ КБ «ПриватБанк», а позивач позичальником, борг за договором відсутній. Натомість, позивач, будучи позичальником, пред`являє вимоги до кредитодавця АТ «ПриватБанк» в порядку ст. 625 ЦК України, що суперечить природі спірних правовідносин, а тому вимоги саме в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не вірно обрано спосіб захисту. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 582,09 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial