Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що 02 листопада 2015 року 1/2 частина домоволодіння [ADDRESS] було продана [PERSON] позивачу. Між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, за номером НАЕ 254336. [PERSON] добровільно знявся з реєстрації, але за час володіння зазначеним домоволодінням попередній власник зареєстрував у ньому членів своєї родини, які відповідно довідки № 4514 про склад сім`ї по теперішній час зареєстровані за адресою місцезнаходження домоволодіння. Позивачу місце фактичного проживання колишнього власника будинку наразі не відомо, позивач намагалась знайти його, однак номер телефону відключений, а тому, не може провести зняття з реєстрації в добровільному порядку. Тому, через не можливість зняття з реєстрації відповідачів в досудовому порядку, позивач змушена була звернутись до суду із зазначеним позовом. Відповідачі не проживають в даному житловому приміщенні з моменту його продажу тобто більше 3 років, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особистих речей в домоволодінні не має в, взагалі домоволодінням вони не цікавляться. Позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - домоволодінням [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Правом надання відзиву на позов відповідачі не скористались, тому суд вважає можливим зі згоди позивача, провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Суд, дослідив докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 02 листопада 2015 року [PERSON] продав позивачу 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2015 року. Інша 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2015 року. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла,які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,яке вони мають право займати,визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином при переході права власності до іншої особи, члени сімї попереднього власника житлового приміщення автоматично втрачають право користування ним, якщо інше не передбачено договором. Оскільки відповідачі мали право користування як члени сімї попереднього власника житлового приміщення, то втратили право користування ним після переходу права власності на житлове приміщення до позивача. Згідно зіст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 грн. з кожного.

Outcome: approved