Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19.05.2020, до повноліття дитини. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 04.06.2011 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Шлюб між нею та відповідачем розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.08.2020. Відповідач працездатний, отримує дохід, має транспортний засіб, інших осіб на утриманні не має, з 19.05.2020 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач зазначає, що вона сама не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 02.11.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач відзив на позовну заяву не подав. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, дійшов наступного. Судом встановлено, що 04.06.2011 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю, позивачем у справі. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Положеннями статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до положень ч.1 ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 -1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Р озмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. М інімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. М інімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідач відомостей про наявність та розмір свого доходу, про наявність присуджених до стягнення аліментних зобов`язань на утримання інших осіб суду не надав та матеріали справи таких відомостей не містять. За вказаних вище обставин, суд встановив, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають повному задоволенню. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, яким є 21.10.2020. Отже, вимога позивача про стягнення аліментів, починаючи з 19.05.2020 безпідставна та не підлягає задоволенню. При зверненні до суду позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial