Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

позивач звернулась до суду з означеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: вул. [PERSON] (Калініна), 12, м. Новомосковськ Дніпропетровської області. У вказаному будинку, окрім позивача зареєстровано племінника позивача [PERSON], який з дня прописки у будинку не проживає, проживає окремо, означеним житловим приміщенням не користується, не приймає участі в утриманні будинку, чим порушує права позивача. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним будинком. Позивач надала суду заяву, згідно якої просить розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування будинку від 20 грудня 2007 року належить будинок, розташований за адресою: вул. [PERSON] (Калініна), 12 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Також у вказаному домоволодінні, згідно довідки ГУ ДМС України в Дніпропетровської області з 01 вересня 2006 року зареєстровано [PERSON], [INFO]. Як вбачається з Акту старшого інспектора Відділу реєстрації та обліку громадян [PERSON] комітету Новомосковської міської ради № 2116/305 від 23 червня 2016 року, складеного за участю мешканців будинків № 14 та 11 по вул. І.Ємельяненка (Калініна) в м. Новомосковськ Дніпропетровської області - [PERSON], [PERSON] - [PERSON] не проживає у будинку за адресою місця реєстрації. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: вул. [PERSON] (Калініна), 12, м. Новомосковськ Дніпропетровської області відповідач не проживає більше року, а лише зареєстрований в ньому. У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст.158 ЖК України визначено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Так, з матеріалів справи не вбачається наявності належним чином укладеного договору найму, доказів на підтвердження сімейних відносин між позивачем та відповідачем , заповіту, інших обставин на підставі яких встановлено сервітут чи право користування відповідачем будинком, належним позивачу, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 15 років. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 552 гривні, тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідач на користь позивача.

Outcome: approved