Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа Черкаське регіональне управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 15.10.1996 року до 17.02.2017 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу, а саме 10.11.2011 року на ім»я відповідача їх сім»єю була набута у власність квартира № 16 по вул.. Б, Вишневецького, 78, у м. Черкаси, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10.11.2011 року, видане Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради. Державна реєстрація права власності відбулася 25.11.2011 року. Квартира була придбана за сумісні спільні кошти подружжя за рахунок кредиту в розмірі 320\~260 гривень, наданому Черкаським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фіну станови «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на підставі кредитної угоди. Квартира передана в іпотеку на підставі договору іпотеки. Зобов»язання по сплаті кредиту на даний час виконано частково. Залишок по кредиту становить 175\~466,43 грн. Просить визнати двокімнатну квартиру [ADDRESS] об»єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати за нею та колишнім чоловіком право власності на дану квартиру по ? частині кожному, визнати її, [PERSON] та відповідача [PERSON] солідарними боржниками по сплаті кредитних зобов»язань за кредитним договором. Стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв»язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволити. Представник відповідача, адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала частково. Не заперечувала щодо визнання права власності на квартиру за позивачем на ? частину. В частині визнання позивача солідарним боржником по кредитному зобов»язанні заперечувала, так як відповідач сам готовий нести витрати по сплаті данного кредиту, а тому необхідності в зміні сторін кредитного договору не вбачає. Представник третьої особи [PERSON] в вирішенні спору покладався на розсуд суду. Заслухавши сторони, третю особу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15.10.1996 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. В подальшому, рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 17.02.2017 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.02.2017 року. . В період шлюбу, 10.05.2011 року між [PERSON] та Черкаським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінустанови «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено кредитний договорі на будівництво житла[ADDRESS], в м. Черкаси, вул.. Б,Вишневецького, 78, загальною площею 75,12 кв. метрів в розмірі 320\~260 гривень, що підтверджується копією кредитного договору № 5 від 10.05.2011 року. Квартира передана в іпотеку на підставі договору іпотеки від 21.03.2012 року. Зобов»язання по сплаті кредиту на даний час виконано частково. Залишок по кредиту становить 175\~466,43 грн., що підтверджується довідкою Черкаського регіонального управління «Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву» від 14.12.2017 року № 650/01-11. Державна реєстрація права власності відбулася 25.11.2011 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.11.2011 року, видане Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради на ім»я [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку. Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15 (постанова від 16.12.2015 року) висловлена Правова позиція про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:\~ 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).\~Норма статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз зібраних доказів свідчить про те, що квартира [ADDRESS] придбана в період шлюбу сторін по справі і є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Сторонами інших доказів суду не надано та факт такого придбання не заперечувався та визнавався сторонами. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до положень Сімейного кодексу України у випадку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна жінки та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не зазначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.69 ч.І СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено, а тому суд вважає, що частки сторін у праві власності на квартиру є рівними. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов в частинні визнання за позивачем [PERSON] права власності на ? частку спірної квартири підлягає до задоволення . Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. За змістом ст. 540 ЦК України, якщо у зобов»язанні беруть участь кілька боржників, кожний із боржників повинен виконати обов»язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором, або актами цивільного законодавства. Будь-якого договору про відступ від правила рівності часток у майні подружжя судом встановлено не було. Правовий режим спільної сумісної власності колишнього подружжя на набуті в результаті укладення кредитного договору кошти кореспондується з солідарним зобов»язанням кожного з них по поверненню таких коштів на умовах визначених кредитним договором, незалежно від вказівки в договорі на те, що позичальником виступає лише [PERSON] Отже, зобов»язання за кредитним договором є фактично спільним солідарним зобов»язанням, як [PERSON]О, так і [PERSON], як колишнього подружжя. Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім»ям та одиноким громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла», позичальником на певних умовах, згідно кредитного договору є молода сім». Кредит є цільовим і надається в порядку реалізації Державної програми щодо забезпечення молодих сімей житлом. Враховуючи те, що позивач наполягає на визнанні її солідарним боржником по кредитному зобов»язанню, суд вважає, що дані вимоги позивача також підлягають до задоволення. Підлягають до задоволення і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на її користь понесені судові витрати в сумі 1200 гривень, відповідно до ст.141 ЦПК України. Суд також вважає стягнути з відповідача на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 1409,60 гривень, відповідно до заявлених вимог позивача.

Outcome: approved