Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини, відповідно до якого просила суд зобов»язати Голову Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації виконати розпорядження Київської міської державної адміністрації № 813 від 28.05.1999 р. І урегулювати житлове питання позивача, шляхом відселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] з наданням їй іншого жилого приміщення, після чого видати [PERSON] та її неповнолітній дитні ордер на [ADDRESS], визнати недійсним та скасувати ордер на одне ліжко-місце в [ADDRESS], виданий [PERSON] 09.12.1999 р. ВАТ «Київська швейна фабрика «Желань». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу 09.12.1999 р. ВАТ «Київська швейна фабрика «Желань» був виданий ордер на одне ліжко-місце в [ADDRESS]. В той же час в кімнату була поселена [PERSON] В даній кімнаті вона зареєстрована з 1993 р., і з 1996 р. перебуває на квартирному обліку. 11.01.2003 р. у неї з чоловіком народилась донька [PERSON] В липні 2014 р. позивач дізналась про прийняття 28.05.1999 р. Київською міською державною адміністрацією розпорядження, відповідно до якого районні в м.Києві державні адміністрації за місцем знаходження будинків або квартир в жилих будинках, які використовуються під гуртожитки зобов»язано видати сім»ям та одиноким громадянам, які постійно проживають, прописані та перебувають на квартирному обліку ордери на займані жилі приміщення. Відповідач [PERSON] не була зареєстрована в даній кімнаті , не перебувала на квартирному обліку, а тому були всі підстави для її відселення. На момент звернення до суду в [ADDRESS] проживають [PERSON] та сім»я [PERSON] з чоловіком та неповнолітньою дитиною, що є порушенням норм житлового законодавства. Позивач зазначає 28.05.1999 р. гуртожиток по вул..В.Яна 16 був переданий до Державного житлового фонду виконавчого комітету Залізничної районної Ради народних депутатів, а тому фабрика «Жалнь» не мала право видавати ордер на жиле приміщення. Крім того, позивач посилається на те, що з приводу врегулювання її житлового питання відселення [PERSON] та видачу їй ордеру на жиле приміщення вона звернулась до Голови Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, однак у задоволенні заяви їй було відмовлено. На думку позивача, Голова Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації ухиляється від вирішення її житлових питань, в зв»язку з чим вона вимушена звернутись до суду. В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив його задовольнити, посилаючись на те, що фабрика «Желань» в грудні 1999 р. не мала права на видачу ордеру на ліжко-місце в [ADDRESS], оскільки даний будинок був переданий до житлового фонду виконавчого комітету Залізничної районної Ради народних депутатів, правонаступником якої є Голосіївська районна в м.Києві державна адміністрація. Також на заняття ліжко-місця в зазначеній кімнаті з порушенням вимог житлового законодавства був виданий ордер [PERSON], яка не пов»язана з сім»єю [PERSON] родинними відносинами, що призвело до того, що в кімнаті проживає фактично дві сім»ї. Також представник позивача зазначив, що відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 28.05.1999 р. Голова Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації зобов»язана вирішити житлове питання позивача, відселивши [PERSON] та видавши ордер позивачу з її неповнолітньою дитиною на право [ADDRESS], однак відповідач ухиляється від вирішення зазначених питань, що встановлено судовим рішенням і не підлягає доказуванню. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, зазначивши, що вона також отримала ордер і зареєстрована в [ADDRESS] і має право на проживання в зазначеній квартирі. Відповідач пояснила, що на час видачі [PERSON] ордеру вона не проживала з чоловіком в зазначеній кімнаті, після звільнення [PERSON] з фабрики вона деякий час проживала з ним в Київській області, а згодом після народження дитини вони повернулись до м.Києва і поселились в кімнату. Представник відповідача - Голови Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що голова Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації не є належним відповідачем у даному спорі, оскільки ордер видавався за місцем роботи позивача - фабрикою «Желань». Крім того, представник зазначила, що в Голосіївській районні в м.Києві державній адміністрації відсутній власний житловий фонд, і вони не наділені повноваженнями щодо вирішення питання про виділення житла. Представник відповідача заявила про порушення позивачем строків звернення до суду з вимогами про визнання ордеру недійсним, про що зазначила в письмових запереченнях. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації в судовому засіданні просив суд вирішити питання відповідно до вимог чинного законодавства з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Представник третьої особи - Публічне акціонерне товариство «Швейна фабрика «Воронін» в судове засідання не з»явився, надавши письмові заперечення з приводу заявлених позовних вимог. Вислухавши сторони та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Порядок надання жилої площі в гуртожитку передбачений ст..128 ЖК України, відповідно до якої жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст..129 ЖК України). Рішенням Київської міської Ради народних депутатів № 103 від 17.01.1977 р. Київській дослідно-технічній швейній фабриці ім..Горького\\фабрика «Желань» в тимчасове використання були передані жилі приміщення в будинку для малосімейних по [ADDRESS]. Судом встановлено, що 11.02.1998 р. р. профспілковим комітетом Швейної фабрики «Желань» (правонаступником якої є ПАТ «Швейна фабрина «Воронін») було прийнято рішення про видачу ордерів мешканцям гуртожитку за адресою: [ADDRESS], у тому числі [PERSON] та [PERSON] на право заняття ліжко-місця в кім.86 даного гуртожитку. Тобто, на момент прийняття рішення про видачу ордерів на жилу площу в гуртожитку по вул..В.Яна, 16 в м.Києві даний гуртожиток знаходився у користуванні ПАТ «Швейна фабрика «Воронін». 28.05.1999 р. відповідно до розпорядження № 813 Київської міської державної адміністрації визнано таким, що втратило чинність рішення Київської міської Ради народних депутатів № 103 від 17.01.1977 р., зобов»язано районні в м.Києві державні адміністрації за місцем знаходження жилих будинків, або квартир в жилих будинках, які використовувались під гуртожитки видати сім»ям та одиноким громадянам, які постійно проживають, прописані та перебувають на квартирному обліку ордери на займані жилі приміщення, звільнені квартири або кімнати використати для розселення одиноких громадян або сімей, які перебувають на черзі квартирного обліку та проживають по декілька в одній квартирі або в одній кімнаті. Звертаючись до суду, позивач просить визнати ордер на право заняття ліжко-місця в гуртожитку по [ADDRESS], виданий на її ім»я незаконним та скасувати його, оскільки на момент видачі ордеру дане приміщення не мало статусу гуртожитку. [PERSON] отримала фактично ордер 24.12.1999 р., а [PERSON] 09.12.1999 р., як вбачається із самого ордеру. Натомість зазначена інформацію про дату отримання ордеру суперечить інформації, наданій ПАТ «Швейна фабрика «Воронін», де в журналі видачі ордерів міститься підпис про отримання позивачем ордеру 18.02.2011 р. і посилання на те, що позивач відмовилась отримувати ордер 09.12.1999 р. Суд не може прийняти до уваги посилання представника позивача на те що на момент видачі ордера спірне жиле приміщення не належало Швейній фабриці «Желань» і у підприємства були відсутні підстави для їх видачі, оскільки відповідно до ордеру він виданий на підставі спільного рішення Правління фабрики та профспілкового комітету від 11.02.1998 р, Дата отримання позивачем ордеру не свідчить про дату прийняття рішення про його видачу. Відповідно до ст.59 ЖК України, яка визначає підстави і порядок визнання ордера на жиле приміщення недійсним, встановлено, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Позивач звернулась до суду за даними вимогами лише 13.10.2015 р., тобто з порушенням встановленого законодавством строку для оскарження правомірності видачі ордеру, про що заявила представник відповідача в ході судового розгляду. Крім того, позивач заявляє вимоги про визнання ордеру недійсним до відповідачів [PERSON] та Голови Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації. Однак, як зазначалось судом, рішення про видачу оскаржуваного ордеру приймалось правлінням та профспілковим комітетом ПАТ «Швейна фабрика «Воронін» (правонаступник швейної фабрики «Желань», а тому належним відповідачем за даними вимогами є саме підприємство, яке видало ордер. В силу положень ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Представник позивача в ході судового розгляду наполягав на заявлених вимогах і клопотання про залучення ПАТ «Швейна фабрика «Воронін» в якості співвідповідача не заявляв, в зв»язку з чим судом було вирішено питання про залучення підприємства в якості третьої особи на стороні позивача. Позивач визначив межі заявлених вимог самостійно, скориставшись своїми правами на власний розсуд. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що позовні вимоги про визнання ордеру недійсним не підлягають задоволенню. Не підлягають також задоволенню вимоги про зобов»язання Голови Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації видати позивачу та її неповнолітній дитині ордер на жиле приміщення [ADDRESS], оскільки як вбачається з матеріалів справи в даному жилому приміщенні крім позивача та її неповнолітньої дитини проживає і зареєстрована відповідач [PERSON], а в силу положень ст.58 ЖК України ордер може бути виданий на жиле приміщення. Зазначені обставини вже досліджувались Окружним адміністративним судом м.Києва у справі за позовом [PERSON] до Голови Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, відповідно до рішення якого у задоволенні позову було відмовлено. Зазначене судове рішення залишено без змін відповідно до ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2015 р. Також, з огляду на положення ст..58 ЖК України, питання щодо видачі ордерів відноситься до компетенції районних в м.Києві державних адміністрацій, а не їх Голів. З огляду на викладене, з врахування того, що позивач просить видати їй ордер на займане жиле приміщення, а також беручи до уваги, що вимоги про зобов»язання видати ордер заявлені не до належного відповідача, суд не вбачає підстав для їх задоволення. Вимоги позивача щодо зобов»язання Голови Голосіївського районної в м.Києві державної адміністрації вирішити її житлове питання шляхом відселення [PERSON] не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.43 Житлового кодексу УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Зауважуємо, що правило черговості надання громадянам жилих приміщень є одним із важливих принципів законності, оскільки воно виключає суб'єктивний підхід при забезпечені громадян жилими приміщеннями. Порушення правил черговості призведе до порушення прав інших осіб, які перебувають в черзі на отримання житла. Тобто, вирішення житлового питання [PERSON] можливе лише в порядку черговості. Відповідно до п. 34 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, виконавчі комітети обласних і міських рад, які є замовниками по житловому будівництву, щороку, після затвердження державного плану економічного і соціального розвитку Української PCP, складають і затверджують плани розподілу житлової площі, яка підлягає введенню в експлуатацію в поточному році. У планах розподілу передбачається виділення жилої площі для підприємств, установ, організацій міністерств, державних комітетів і відомств, які передали виконавчому комітетові місцевої ради кошти у порядку пайової участі в житловому будівництві, а також для виконавчих комітетів місцевих рад, які ведуть квартирний облік. Пунктом 3.2 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.09.2014 №1017 «Про деякі питання розподілу житлової площі в місті Києві» встановлено, що районним в місті Києві державним адміністраціям не допускати надання житлових приміщень, зазначених у пункті 1 цього розпорядження (що звільнилися і перебувають у власності територіальної громади міста Києва), без їх надходження в установленому порядку від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської и (Київської міської державної адміністрації). Отже, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація розпоряджається лише тією жилою площею, яка виділяється виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією), в зв»язку з чим позбавлена самостійно вирішити питання щодо надання житлової площі. З огляду на викладені обставини в їх сукупності, беручи до уваги досліджені докази, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст..88 ЦПК України.

Outcome: dismissed