Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. Свій позов мотивує тим, що 13 вересня 2003 року вона уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Шацького районного управління юстиції, актовий запис № 37. Від даного шлюбу у них народилось троє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Близько пяти років тому [PERSON] виїхав за кордон, що стало фактичним припинення їхніх шлюбних відносин. 23 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства нею та [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS]. На підставі наведеного, просить суд, виділити у її власність ? частину квартири [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився проте подав письмову заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності. Просить суд, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте належним чином повідомлений про розгляд справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії І-ЕГ № 065036 від 13.09.2003 року відділу реєстрації актів громадянського стану Шацького районного управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] з 13 вересня 2003 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.4 ). Від даного шлюбу у них народилось троє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6, 7). Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виконавчого комітету Луцької міської ради від 02.07.2007 року [PERSON] та [PERSON] придбали у власність квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] в м. Луцьку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна, матеріалами інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS]. (а.с. 11). Відповідно до ч.1\~ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 3 ч. 1\~ст. 57 СК України\~визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю зясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Відповідно до ч.1\~статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Як роз'яснив Пленум Верховного [PERSON] України у пункті 23постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК України, частина 3ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3статті 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід виділити у власність [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS].

Outcome: approved