Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 червня 2008 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року розірвано. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працює/має дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, окрім того нею понесені додаткові витрати на лікування та навчання дитини на кордоном - в Італії в загальній сумі 1 759 Євро 04 євроценти, як мають бути відшкодовані батьком дитини, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча на підставі договору про надання правової допомоги від 20 липня 2017 року (а.с.15, 16-17), позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в редакції від 04 жовтня 2017 року (а.с.31-32). Відповідач та його представник [PERSON], діючий на підставі довіреності від 06 жовтня 2017 року (а.с.55), позовні вимоги визнав частково, не заперечуючи щодо стягнення з нього аліментів у визначеному позивачкою розмірі, в частині стягнення додаткових витрат на дитину - просив відмовити у його задоволенні, вважаючи обопільною відповідальність батьків щодо понесених додаткових витрат в межах закону. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 червня 2008 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року розірвано. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач працює/має дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, тому позивачка бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, та на утриманні якої знаходиться неповнолітня дитина, її стан здоров»я, потреби, та відповідача, який працює, інших утриманців, крім дочки [PERSON] не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на її утримання. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дісної участі батьків у її утриманні, погодженої між ними частки аліментів, стягненню підлягають аліменти в розмірі ? частини заробітку/доходу відповідача до повноліття дитини. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 27 липня 2017 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». Суд, вирішуючи позов в частині стягнення понесених позивачкою додаткових витрат на дитинуна її лікування та начання в школі за кордоном - в Італії в загальній сумі 1 759 Євро 04 євроценти, вважає, що останні підлягають частковому задоволенню, виходячи із таких підстав. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Оскільки витрати позивачкою понесені частково на загальноосвітнє навчання, тому таке навчання не може охоплюватися умовами визначеними ч.1 ст. 185 СК України, тому не підлягає відшкодуванню другим із батьків, оскільки згідно ст. 53 Контитуції держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічно ї, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам, й зважаючи на те, що частково витрати на лікування дитини понесені позивачкою в сумі 248 Євро 99 євроцентів, що підтверджується платіжними квитанціями (а.с.33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41) (104 Євро 90 центів + 46 Євро 36 євроцентів + 92 Євро 73 євроценти =248 Євро 99 євроцентів), з урахуванням принципу співмірності вказані витрати мають покладатися на обох батьків, відповідно на відповідача як другого із батьків - половина вартості, а саме - 124 Євро 49 євроцентів, що складає половину понесених позивачкою витрат на лікування. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: partial