Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 16.05.2011 року вона була прийнята в штат відповідача на посаду заступника керуючого в магазині «Spar -6». 02.04.2012 року була переведена на посаду керуючого магазином «Spar -6», за адресою: м.Кривий Ріг, пр.. Гагаріна, 47б, та одночасно з працівниками в її особі було укладено договір про колективну матеріальну відповідальність, в якому п.4 передбачено умову щодо переукладення договору у випадку зміни первісного складу колективу більш ніж на 50% з обов'язковим переведенням позапланової інвентаризації, що зроблено не було. Пунктом 10 договору про колективну матеріальну відповідальність було передбачено обов'язкове проведення позапланової інвентаризації у випадку зміни керуючого магазином, що відповідачем станом на 02.04.2012 року здійснено не було, і лише 25.07.2012 року була проведена інвентаризація, якою було виявлено нестачу товаро -матеріальних цінностей на суму 96002,46 грн. Однак встановлення періоду виникнення нестачі та винних осіб керівництвом відповідача здійснено не було. Відповідно до наказу відповідача №6 від 31.01.2013 року у зв'язку з закриттям магазину 14.02.2013 року було проведено інвентаризацію і встановлено нестачу ТМЦ у сумі 92454,81 грн. Це стало підставою звільнення позивача наказом №416-к від 01.03.2013року по п.2 ст.41 КЗ пП України за втратою довір'я. Вважає підстави її звільнення неправомірними і протизаконними, тому просить визнати дії відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «СПАР-ЦЕНТР» стосовно її безпідставного звільнення по п.2 ст.41 КЗпП України за втратою довір'я - неправомірними і протизаконними. Змінити формулювання причини звільнення її з роботи з посади керуючого магазину «Spar -6» ТОВ «Спар-Центр» із звільнена по п.2 ст.41 КЗпП України, втрата довір'я» на «звільнена у зв*язку зі змінами в організації виробництва і праці, п.1 ст.40 КЗпП України». Стягнути з ТОВ «Спар-Центр» на її користь середній заробіток за період вимушеного прогулу з 01.03.2013 року по 01.10.2013 року в сумі 10600,00 грн. Стягнути з ТОВ «Спар-Центр» на її користь вихідну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку у сумі 1325,00 грн. Стягнути з ТОВ «Спар-Центр» на її користь відшкодування моральної шкоди у сумі 10000,00 грн. Допустити негайне виконання рішення суду в частині зміни формулювання звільнення та виплати вихідної допомоги. У судове засідання позивач та його представник не з'явились, надавши заяву про розгляд справи за відсутністю, а також просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Оскільки про час і місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином, в зв'язку з цим, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі матеріалів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 16.05.2011 року [PERSON] була прийнята на посаду заступника керуючого в магазині «Spar -6». 02.04.2012 року була переведена на посаду керуючого магазином «Spar -6», за адресою: м.Кривий Ріг, пр.. Гагаріна, 47б (а.с.4 копія трудової книжки). Одночасно з працівниками в її особі було укладено договір про колективну матеріальну відповідальність, в якому п.4 передбачено умову щодо переукладення договору у випадку зміни первісного складу колективу більш ніж на 50% з обов'язковим переведенням позапланової інвентаризації (а.с.13-14). Пунктом 10 договору про колективну матеріальну відповідальність було передбачено обов'язкове проведення позапланової інвентаризації у випадку зміни керуючого магазином, що відповідачем станом на 02.04.2012 року здійснено не було, і лише 25.07.2012 року була проведена інвентаризація, якою було виявлено нестачу товаро -матеріальних цінностей на суму 96002,46 грн. Однак встановлення періоду виникнення нестачі та винних осіб керівництвом відповідача здійснено не було (а.с.9-10). Відповідно до наказу відповідача №6 від 31.01.2013 року у зв'язку з закриттям магазину 14.02.2013 року було проведено інвентаризацію і встановлено нестачу ТМЦ у сумі 92454,81 грн. (а.с.7). Це стало підставою звільнення позивача наказом №416-к від 01.03.2013року по п.2 ст.41 КЗ пП України за втратою довір'я (а.с.5). П.2 ст.41 КЗпП України надано право власникові чи уповноваженому ним органу право розірвати трудовий договір у разі вчинення працівником умисних винних дій, що дають підставу для втрати до нього довір'я з боку власника або уповноваженого ним органу. На цій підставі можуть бути звільнені з роботи лише особи, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності і з якими укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що відповідач повинен довести наявність у діях працівника конкретних порушень та довести особисту вину працівника в них, що ним зроблено не було як за результатами 1 так і 2 інвентаризації, та і в висновку службового розслідування. Таким чином, вина позивача у вчиненні конкретних умисних дій не встановлена. Крім того, при призначенні позивача на посаду керуючого супермаркетом її не було ознайомлено під підпис з посадовою інструкцією керуючого супермаркетом, та яка не містить дати її затвердження. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинні відшкодувати працівникові моральну шкоду, завдану від порушення його законних прав. Відповідно до ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, що її спричинила за наявності вини. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що відповідно до ст..237-1 КЗпПУ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум…), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган. У Постанові Верховного Суду України від 25.04.2012 року у справі про відшкодування моральної шкоди у разі порушення прав працівника зазначено, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв'язку з посяганням на її права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст..ст.3,4,11,31 ЦПК України). Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст..237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Згідно ч.3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, ще не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган , який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причини звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю закону. Якщо неправидьне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті, а саме орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомого у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Так як при поданні позову позивач згідно з законодавством був звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги задовольняються. Судовий збір стягується з відповідача.

Outcome: partial