Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою №104 по вул.Петропавлівській, 13/8 в м. Києві, на підставі ст. 405 ЦК України, у зв'язку з тим, що син в квартирі не проживає з червня 2015 року, не спілкується, не ставить до відома про образ свого життя, не допомагає , не несе витрати по квартирній платі. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Пояснила, відповідач після проходження військової служби в Збройних Силах України проживав в квартирі протягом двох місяців та перебував на матеріальному утриманні позивача. У матері погіршилось спілкування із сином на підгрунті вживання ним алкогольних напоїв, оскільки він неодноразово проявляв агресію до неї, застосовував відносно неї фізичне насильство. Участі в утриманні житлового приміщення відповідач не приймає, за спожиті житлово-комунальні послуги не сплачує, у зв»язку з чим, тягар по сплаті за комунальні послуги лежить на позивачеві. З червня 2015 року фактичне місце проживання відповідача не відоме, його особисті речі в квартирі відсутні. Якщо він виявить бажання повернутися, то вона не заперечує знов зареєструвати його в квартирі, його право власності не порушує. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, зазначив, що відповідач з червня 2015 року не проживає за зареєстрованим місцем проживання.Підстава звернення до суду є те, що позивач не має матеріального статку та тягар по сплаті за комунальні послуги лежить на ній. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належно за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання: [ADDRESS], що підтверджується матеріалами справи, та вважається повідомленим у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, вислухавши пояснення позивач та її представника, показання свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , в якій згідно довідки форми №3 від 25.0102017р. зареєстровані позивач та відповідач, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с. 7) Як вбачається з листа начальника Подільського УП ГУ НП в м. Києві Іщенка В.М. від 09.06.2017 року №7808/125/53/05-17, під час проведення перевірки встановити можливе місце проживання чи місцезнаходження [PERSON] не представилось можливим. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, з вищевикладеного вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт не проживання відповідача в житловому приміщенні підтверджується також показами свідків. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, пояснила, що тривалий час товаришує з сім»єю позивача та навідується до неї в гості, протягом останніх двох років не бачила її сина [PERSON] в квартирі, особисті речі та речі повсякденного використання в квартирі відсутні. Свідок [PERSON], яка також є сусідкою позивача, пояснила, що знає позивача ще з 1998року, позивач проживала з двома синами [PERSON] та [PERSON] проживає з сім»єю окремо. А [PERSON] після проходження військової служби у травні 2015 року повернувся додому та протягом декількох місяців мешкав за зареєстрованим місцем проживання. З невідомих для свідка причин змінив місце проживання, його особисті речі в квартирі відсутні. Аналізуючи зазначене, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], без поважних причин понад один рік, а саме з літа 2015 року, проте по теперішній час зареєстрований у вказаній квартирі. Позивач сплачує кошти за житлово-комунальні послуги за зареєстрованих осіб, в тому числі за відповідача, чим порушуються її права як співвласника майна, тому суд вважає, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі, зокрема: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Способом захисту права позивача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є шляхом зняття з реєстрації. При цьому право власності є непорушним. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судового збору у сумі 551,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved