Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи - органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] [PERSON] шляхом: вселення [PERSON] та її малолітнього сина - [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що [PERSON], та її малолітній син - [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 27 серпня 2018 року, виданого на підставі наказу юридичного департаменту Львівської міської ради від 27 серпня 2018 року № 423-Ж-Г. У цій квартирі позивач зареєстрована та проживала з 17 липня 1989 року, а її син з 4 травня 2018 року. Окрім позивача та її малолітнього сина в даній квартирі був зареєстрований та проживав до дня смерті батько позивача - [PERSON], який помер [INFO] року. Позивач зазначає, що після смерті [PERSON], відповідач, з якою останній проживав в цивільному шлюбі, чинить їй перешкоди у користуванні квартирою. Через неправомірні дії відповідачки, позивач змушена була 18 жовтня 2018 року звернутися з заявою в Галицький районний відділ поліції (м. Львова) ГУ НП у Львівської області. Згідно відповіді, яку позивач отримала 30.10.2018 р., в ході проведеної Галицьким ВП ГУ НП у Львівській області перевірки, відповідачка надала пояснення, що проживала з 2001 року з батьком позивачки у цивільному шлюбі та доглядала за ним. Також відповідачка зазначила, що не збирається виселятись із квартири [ADDRESS], оскільки не має де проживати. Окрім цього, працівники поліції вказали, що з відповідачкою проведено профілактичну бесіду виховного характеру про неприпустимість протиправних дій в майбутньому. Оскільки, відповідач надалі чинить позивачу та її малолітньому сину перешкоди у користування квартирою, просить позов задоволити. Ухвалою суду від 02.01.2019 р. у справі відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання. /а.с.29/. Ухвалою суду від 20.02.2019 р. у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. /а.с.54/. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просили суд позовні вимоги задоволити повністю. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце проведення судового засідання, шляхом скерування на адресу проживання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, до суду повернулися конверти за закінченням терміну зберігання. Крім цього, виклик відповідача був здійснений через в тому числі через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (через веб - сайт Галицького районного суду м.Львова). /а.с.43, 58/. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечила. Заслухавши пояснення позивача її представника, представника третьої особи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що після смерті батька позивача [PERSON], який помер [INFO] р., що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] /а.с.12/, [PERSON] та її малолітній син - [PERSON] стали власниками квартири [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 27 серпня 2018 року, виданого на підставі наказу юридичного департаменту Львівської міської ради від 27 серпня 2018 року № 423-Ж-Г., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. /а.с.4, 5, 6/. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки виданої ЛКП «Старий Львів» №5628 від 21.11.2018 р., за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 2 осіб, а саме: [PERSON] - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. /а.с.3/. Встановлено, що після смерті батька позивача [PERSON], відповідач чинить позивачу та її малолітньому сину перешкоди у користуванні квартирою. Через неправомірні дії відповідачки, позивач змушена була звернутися з заявою в Галицький ВП ГУ НП у Львівської області. /а.с.14/. Згідно відповіді, яку позивач отримала 30.10.2018 р. /а.с.18/, вбачається, що в ході проведеної Галицьким ВП ГУ НП у Львівській області перевірки, відповідачка надала пояснення, про те, що з 2001 року вона проживала з батьком позивачки у цивільному шлюбі та доглядала за ним. Також відповідачка зазначила, що не збирається виселятись із квартири [ADDRESS], оскільки не має, де проживати. Окрім цього, працівниками поліції проведено з відповідачкою профілактичну бесіду виховного характеру про неприпустимість протиправних дій в майбутньому. Однак, як встановлено у судовому засіданні, відповідачка і надалі продовжує чинити позивачу та її малолітньому сину перешкоди у користуванні квартирою, яка належить їм на праві спільної сумісної власності та утриманням якої, зокрема сплатою комунальних послуг займається позивач, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій. /а.с. 19-22/. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Встановлено, що відповідач не є членом сім'ї власника квартири - позивача [PERSON] - [PERSON] Спільно з власником квартири відповідач не проживала, спільним побутом з позивачем не були пов'язані. Договору щодо оренди спірного житла між сторонами не укладалося. Позивач усно попереджала відповідача про вивільнення житла. Тобто відповідач перешкоджає позивачу та її малолітньому сину у здійсненні своїх прав користування та розпорядження власністю. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно із ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Як вбачається із матеріалів справи, малолітній син позивача [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [ADDRESS], тобто зареєстрований за адресою, що і позивач. Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Із змісту ч.4 ст.29 ЦК України, ч.2 ст.160 СК України, в їх системному зв'язку, також слідує, що місце проживання дитини, що не досягла десяти років, нерозривно пов'язано із місцем проживання одного із батьків, а не навпаки. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом, на підставі перевірених у суді доказів підтверджені доводи позивача [PERSON] - [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] з травня 2018 року чинить їй перешкоди у користуванні вказаною квартиро. Такі дії відповідача [PERSON] порушують права позивача та її малолітнього сина як власників квартири щодо вільного володіння і користування своїм майном. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України понесені судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved