Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи підставність позову таким. 02 грудня 2011 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано виконкомом Вахнівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області та зроблено актовий запис № 10. Від шлюбу, 11.05.2012 року, народився син [PERSON]. Позивач вказує, що з відповідачем вони давно спільно не проживають, так як вона зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Син перебуває на його утриманні та проживає з ним майже шість місяців. Відповідачка не навідує дитину, не цікавиться життям сина. Вважає, що сім'я розпалась остаточно, її збереження буде суперечити інтересам сім'ї в цілому. Просить шлюб розірвати, вважає, що строк для примирення є недоцільним, також просив суд стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, в адресованій суду заяві вказала на визнання позову, не заперечувала щодо його задоволення, а розгляд справи просила проводити за її відсутності. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч. 2 ст.158 ЦПК України правами, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 02 грудня 2011 року виконавчим комітетом Вахнівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області, про що було зроблено актовий запис № 10 та видано свідоцтво про шлюб серія І-АМ № 110287 ( а. с. 4). Від шлюбу, 11 травня 2012 року, народився син [PERSON], на що вказує свідоцтво про народження серія І-АМ № 232046, видане 17 травня 2011 року виконавчим комітетом Бабинської сільської ради, Іллінецького району ( а. с. 5). Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим. Судом зясовано, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, дитину спільно не виховують, наміру примиритись жоден із них не мають. Наведене свідчить, що між сторонами втрачено почуття любові, поваги та взаємопідтримки, тобто відсутні ознаки сімї, тому суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, що має істотне значення. Також підлягає до задоволення вимога позивача про відновлення їй дошлюбного прізвища, оскільки це відповідає положенням ст.113 СК України. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved