Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, але на теперішній час вони фактично припинили шлюбні стосунки. В період перебування у шлюбі ними спільно було придбано 1/2 частину житлового будинку та земельна ділянка площею 212,5кв.м за адресою: вул. Толстого, 47, м. Черкаси, але право власності на дане майно зареєстроване за відповідачем. Крім того, за цією ж адресою сторонами здійснюється будівництво нового житлового будинку, яке до теперішнього часу не завершене. На теперішній час між сторонами існує спір щодо поділу зазначеного майна, тому вона в позові просить визнати зазначене майно спільною сумісною власністю подружжя та розподілити його між сторонами в ідеальних частках шляхом визнання за кожним права власності по 1/2 частці житлового будинку під літ. А-1, житлового будинку з прибудовами та підвалом літ.З-2, вбиральня «Д», гараж, майстерня «Е», огорожа №1, водоколонка №5, земельної ділянки площею 212,5кв.м, кадастровий номер 7110136400-01-026-0022, що знаходяться за адресою: вул. Толстого, 47, м. Черкаси. Відповідач позовні вимоги не визнав та надав суду заперечення, в яких просив відмовити у позові в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що житловий будинок літ.А-1 не придатний для використання через фізичний знос, а тому не може бути об'єктом поділу; житловий будинок літ. З-2 є об'єктом незавершеного будівництва і не є об'єктом цивільно-правових відносин, оскільки право власності на нього ще не набуто; земельна ділянка була набута відповідачем внаслідок приватизації, а тому не є об'єктом спільної сумісної власності. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив, що дане майно було придбано під час шлюбу і підлягає поділу між сторонами з визначенням розміру часток кожного з них. Додатково уточнив, що житловий будинок літ. А-1 підлягає поділу між сторонами порівну, але оскільки відповідачу належить 1/2 частина такого будинку, то розмір ідеальних часток сторін після поділу становитиме 1/4. Представник відповідача заперечила проти позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях, і просила відмовити у позові повністю. Третя особа та її представник в судовому засіданні не заперечували щодо поділу майна між сторонами в запропонованому позивачем вигляді, але за умови, якщо не будуть порушені права третьої особи, як співвласника житлового будинку літ. А-1 та земельної ділянки площею 212,5кв.м.. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.02.1987р. по теперішній час. Натомість на теперішній час сторони фактично припинили шлюбні стосунки і проживають окремо, але не можуть дійти згоди щодо поділу нерухомого майна, яке було набуто за період шлюбу. 15.08.2005р. відповідач придбав 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: вул. Толстого, 47, м. Черкаси, - а саме: житловий будинок з прибудовами літ. А-1 загальною площею 34,3кв.м, житловою площею 22,2кв.м, з надвірними спорудами сарай «Б», вбиральні «В, Д», огорожа №1-3, водоколонка №4, - що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу /а.с.15/. Іншим співвласником даного будинку на момент його придбання відповідачем був [PERSON], який 19.01.2007р. подарував свою частку будинку [PERSON], а той 27.05.2016р. подарував цю частку [PERSON] /а.с.134-135/. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.05.2006р. /а.с.38/ уточнено розміри ідеальних часток співвласників житлового будинку по вул. Толстого, 47, м. Черкаси, та визначено межі земельних ділянок, які виділяються кожному із співвласників. Зазначеним рішенням суду [PERSON] виділено в житловому будинку літ. А-1 прим. 1-2 площею 12,8кв.м., прим.1-3 площею 4,8кв.м, надвірні споруди сарай «Б», вбиральня «В», ворота з хвірткою №1, земельна ділянка площею 212,5кв.м; [PERSON] в житловому будинку літ. А-1 прим.2-4 площею 8,3кв.м, прим. 2-5 площею 9,1кв.м., надвірні споруди вбиральня «Д», водо колонка №3, земельна ділянка площею 212,5кв.м.. Рішенням Черкаської міської ради від 31.05.2007р. №2-617 відповідачу виділено у власність в порядку приватизації земельну ділянку площею 212,5кв.м по вул. Толстого, 47, м. Черкаси, кадастровий номер 7110136400-01-026-0022, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується відповідним державним актом від 19.07.2007р. /а.с.14/. Вартість даної земельної ділянки на момент розгляду справи складає 149600грн, що підтверджується висновком експерта /а.с.114-121/. На теперішній час домоволодіння за адресою вул. Толстого, 47, м. Черкаси, відповідно до даних технічного паспорту складається з житлового будинку з прибудовами літ. А-1 загальною площею 34,3кв.м, житловою площею 22,2кв.м, з надвірними спорудами вбиральня «Д», гараж, майстерня «Е», огорожа №1, водоколонка №5, незавершений будівництвом обєкт житлового будинку літ. З-2 з прибудовою «з» та підвалом «пд» /а.с.7-13/. Житловий будинок літ. А-1, що входить до складу домоволодіння по вул. Толстого, 47, в м. Черкаси, має фізичний знос 89%, що характеризує його технічний стан як непридатний для експлуатації. Ступень будівельної готовності незавершеного будівництва обєкта житловий будинок літ. З-2 на час розгляду справи складає 71%. Зазначені дані підтверджуються висновком експерта від 15.12.2016р. /а.с.59-67/. Зазначені обставини, окрім підтвердження їх письмовими доказами, визнаються сторонами. Оскільки позивач не має правовстановлюючих документів на підтвердження її майнових прав на спірне майно, а дійти згоди на оформлення її прав в добровільному порядку сторони не змогли, то вона звернулась до суду з зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник з правовідносин щодо майнових прав подружжя на майно, набуте у шлюбі, і регулюється нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та Сімейного кодексу України (далі СК). Відповідно до ст.60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як встановлено судом за період шлюбу сторонами набуто у власність 1/2 частина житлового будинку (літ. А-1) з надвірними спорудами та земельна ділянка по вул. Толстого, 47, м. Черкаси. Вирішуючи питання щодо правового режиму зазначеного майна та можливості його поділу між сторонами суд виходить з наступного. Статтею 346 ЦК передбачені підстави припинення права власності до яких, зокрема, відноситься і знищення майна (п.4 ч.1 ст.346 ЦК). Згідно ст.349 ЦК право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок літ.А-1, який є предметом спору, фактично не знищений. Наявний ступень зносу такого будинку (89%), який унеможливлює використання його за цільовим призначенням, оскільки будинок непридатний для проживання, не свідчить про знищення такого майна, а відтак право власності на нього не припинилося. Отже такий будинок може бути предметом поділу між сторонами. Також варто звернути увагу, що житловий будинок літ. А-1 є складовим елементом домоволодіння за адресою вул. Толстого, 47, м. Черкаси, і відповідно до ст.ст.186, 188 ЦК є головною річчю, а інші надвірні прибудови і споруди приналежністю та складовими частинами такої речі. На момент придбання сторонами 1/2 частини домоволодіння до його складу входили наступні обєкти - житловий будинок з прибудовами літ. А-1 загальною площею 34,3кв.м, житловою площею 22,2кв.м, з надвірними спорудами сарай «Б», вбиральні «В, Д», огорожа №1-3, водоколонка №4. При цьому суд бере до уваги, що нумерація надвірних споруд є умовною і може змінюватись при складанні технічної документації в порядку, передбаченому розділом 5 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. №127 . На момент розгляду справи склад домоволодіння змінився і відповідно до технічного паспорту до його складу входять - житловий будинок з прибудовами літ. А-1 загальною площею 34,3кв.м, житловою площею 22,2кв.м, з надвірними спорудами вбиральня «Д», гараж, майстерня «Е», огорожа №1, водоколонка №5. З пояснень осіб, які беруть участь у справі, судом встановлено що гараж, майстерня «Е» виник внаслідок капітальної реконструкції сараю «Б», а інші обєкти знищувались та створювались в процесі використання домоволодіння. Отже з урахуванням положень ч.4 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.188, 331, 332 ЦК на теперішній час до складу домоволодіння по вул. Толстого, 47, м. Черкаси, відносяться житловий будинок з прибудовами літ. А-1 загальною площею 34,3кв.м, житловою площею 22,2кв.м, з надвірними спорудами вбиральня «Д», гараж, майстерня «Е», огорожа №1, водоколонка №5. Враховуючи, що відповідачу на праві власності належить 1/2 частина такого домоволодіння, то саме вона є об'єктом поділу між сторонами. Стосовно земельної ділянки, то необхідне звернути увагу на наступне. Право власності на земельну ділянку набуто 19.07.2007р., тобто з моменту отримання державного акту (ст.125 Земельного кодексу України в редакції станом на 19.07.2007р.). На момент набуття права власності нормами Сімейного кодексу України не передбачалось ніяких обмежень щодо розповсюдження на приватизовані земельні ділянки режиму спільного сумісного майна. Проте, як роз'яснено в абз.1 п.18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зі змінами та доповненнями, відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Разом з тим, виходячи зі ст.120 ЗК, ст.377 ЦК, згідно з якими при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності (користування) на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться (правова позиція ВСУ, викладена в постанові від 16.12.2015р. №6-2710цс15). За таких обставин, оскільки житловий будинок по вул. Толстого, 47, м. Черкаси, є об'єктом спільною сумісної власності, а спірна земельна ділянка площею 212,5кв.м. виділялась відповідачу з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, то така земельна ділянка є об'єктом спільної сумісної власності сторін і підлягає поділу між ними. Стосовно незавершеного будівництвом обєкту житлового будинку літ. З-2 з прибудовами, який будується сторонами на території домоволодіння по вул. Толстого, 47, м. Черкаси, то суд зауважує наступне. Майном відповідно до ч.1 ст.190 та ст.179 ЦК є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними (правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 18.11.2015р. №6-388цс15, від 27.05.2015р. №6-159цс15, від 16.12.2015р. №6-2710цс15). Разом з тим, судом встановлено, що ступень будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку літ. З-2 з прибудовами складає 71%, а відтак прийняття його в експлуатацію є неможливим, оскільки сам обєкт ще не створений. Право власності на такий обєкт не реєструвалось у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.331 ЦК ще не виникло. Отже право власності на такий обєкт не може бути предметом поділу між сторонами, оскільки не підлягає захисту у спосіб, передбачений ст.392 ЦК, натомість в даному випадку предметом поділу можуть бути будівельні матеріали, з яких створений такий обєкт. Натомість з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК) суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог. Стороні позивача розяснювались положення закону щодо правового режиму обєктів незавершеного будівництва, але сторона позивача наполягала на задоволенні своїх вимог та захисту прав позивача саме шляхом визнання за нею права власності на частину такого житлового будинку. Отже, оскільки заявлений позивачем спосіб захисту її прав суперечить положенням законодавства, то вимога про поділ незавершеного будівництвом житлового будинку літ. З-2 з прибудовою та підвалом шляхом визнання права власності за сторонами на частки такого обєкту не підлягає до задоволення. Таким чином, поділу між сторонами підлягає наступне нерухоме майно: 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд (житловий будинок з прибудовами літ. А-1 загальною площею 34,3кв.м, житловою площею 22,2кв.м, з надвірними спорудами вбиральня «Д», гараж, майстерня «Е», огорожа №1, водоколонка №5) та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 212,5кв.м, кадастровий номер 7110136400-01-026-0022, що знаходяться за адресою: вул. Толстого, 47, м. Черкаси. За змістом ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК). В п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналогічну позицію щодо порядку поділу майна подружжя виклав ВСУ і у постанові від 18.01.2017р. №6-2565цс16, яка відповідно до ч.2 ст.214, ст.360-7 ЦПК є обовязковою для врахування судом при застосування норм права. В судовому засіданні встановлено, що об'єктом поділу є майно, яке є неподільними речами, повязаними між собою, і які не можуть бути поділені в натурі між сторонами. До того ж ніхто зі сторін не заявляв вимог щодо можливості припинення права власності на частку в такому майні з можливістю виплати компенсації вартості такої частки. За таких обставин позовні вимоги про поділ такого майна шляхом визначення розміру ідеальних часток підлягають до задоволення. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що під час розгляду справи позивачем понесені судові витрати на суму 4012,30грн (судовий збір 1370,90грн /а.с.1/ + витрати з оплати експертизи 2642,40грн /а.с.98/). Відповідачем надано суду підтвердження про здійснення судових витрат на суму 2642,40грн (оплата експертизи). З огляду на принцип пропорційності, враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то за рахунок відповідача позивачеві мають бути відшкодовані судові витрати в розмірі 2000грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial