Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом відповідачів, який у встановленому законом порядку уточнила заявою від 27.01.2016р., та в кінцевому просить ухвалити рішення яким визнати недійсним п. 4.2.6 кредитного договору від 26.11.2007р. № 234, укладеного між [PERSON] та АБ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк»; визнати недійсним абз. 3 п. 4.5 іпотечного договору укладеного між цими ж сторонами 29.11.2007р., посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 5797; визнати припиненими зобовязання за згаданими вище договорами та зобовязати приватного нотаріуса ЛМНО [PERSON] зняти заборону на нерухоме майно, накладену на підставі договору іпотеки від 29.11.2007р., предметом якого є майнові права на обєкт незавершеного будівництва, а саме квартиру № 26, що знаходиться за будівельною адресою м. Львів-Винники, вул. Івасюка, 3, 1 поверх, кількість кімнат 2, загальною площею 60,16 кв.м., належну [PERSON], накладену 29.11.2007р. приватним нотаріусом [PERSON] відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна ГХ № 196124 та вилучити згадану іпотеку з Державного реєстру іпотек. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.11.2007р. між нею та АБ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк» укладено кредитний договір на суму 20\~000 доларів США на строк до 25.11.2022р. із сплатою за користування кредитом 14,5 % річних. В якості забезпечення виконання зобовязань за цим договором 29.11.2007р. між сторонами укладено іпотечний договір ВКВ № 5888473, предметом якого стали майнові права на обєкт незавершеного будівництва, а саме квартира за юридичною адресою № 26 по вул. Івасюка, 50 «а» у м. Львів-Винники. Вказаний кредит в повному обсязі погашено достроково 04.07.2012р., і цього ж дня нею до банку подано заяву про зняття заборони із заставленого майна у звязку із припиненням основного зобовязання, яка в кінцевому не була позитивно розглянута. Звернувшись з відповідним позовом до банку в процесі розгляду справи довідалась про наявність заборгованості за кредитним договором, що на її думку не відповідає дійсності, оскільки умови договору про внесення чергового місячного обовязкового платежу до 10 числа поточного місяця нею виконувались належним чином. Те, що банком такі кошти зараховувались на поточний рахунок після 10 числа поточного місяця, у звязку з чим нараховувались штрафні санкції не може засвідчувати факту виникнення прострочки. Крім цього, оплативши разово 14.09.2010р. 3500 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що згідно з графіком платежів було оплатою за наступні три роки, і продовжуючи після цього вносити кошти на поточний рахунок, банк всупереч умовам договору про черговість зарахування коштів нараховував їх як оплату кредиту, залишаючи неоплаченими відсотки, хоча коштів вносилось достатньо. Тому, вважає відсутньою заборгованість із сплати неустойки, оскільки умови кредитного договору в цій частині нею виконані належним чином. Заборгованість за кредитним договором, яка виникла у звязку з невиконанням обовязку щодо страхування предмету застави заперечує, оскільки вважає такі умови договору недійсними. Згідно чинного законодавства, у звязку з невиконанням такого обовязку іпотекодержатель набуває права вимагати дострокового погашення заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки за власні кошти, які в подальшому зобовязаний повернути іпотекодавець. Права на стягнення штрафних санкцій у звязку з невиконанням такого обовязку законодавство не передбачає, у звязку з чим відповідні умови кредитного та іпотечного договорів просить визнати недійсними. Як наслідок, за відсутності заборгованості просить визнати припиненими зобовязання за кредитним та іпотечними договорами, зобовязавши нотаріуса вчинити відповідні дії із зняття заборони та виключення іпотеки з Державного реєстру іпотек. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею вимоги, дала пояснення аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Представник відповідача згідно належної довіреності від 04.02.2016р. [PERSON] проти обґрунтованості позовних вимог заперечив. Незважаючи на те, що заборгованість за тілом кредиту та відсотками відсутня, зобовязання не може вважатись припиненим, оскільки позивачем не в повній мірі проведено оплату штрафних санкцій, які нараховувались у звязку з неналежним виконанням умов договору, які згідно розрахунку в загальному розмірі становлять 3142,46 доларів США та 12\~456,13 грн. Підстав для визнання окремих частин кредитного та іпотечного договорів, які встановлюють відповідальність за неналежне виконання зобовязання щодо страхування предмета іпотеки не вбачає, адже такі умови договору сторонам були відомі та зрозумілі, а поставивши свій підпис останні, в тому числі позивач з ними погодилась. Відповідальність в даному випадку є штрафною санкцією, яку зобовязаний сплатити позичальник у випадку неналежного виконання зобовязань за кредитним договором не подання документів про страхування предмета іпотеки. В свою чергу, страхову компанію за умовами договору банк лише рекомендує, а не зобовязує позичальника користуватись послугами цієї страхової компанії. Договір страхування позивач банку не предявила, хоча право власності на предмет іпотеки зареєструвала 09.11.2009р., внаслідок чого банк правомірно починаючи з цієї дати застосовував штрафні санкції, які позивач зобовязана сплатити. Тому, в задоволенні позову просить відмовити. Відповідач [PERSON] нотаріус ЛМНО [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Попередньо скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. За погодженням з учасниками процесу суд вважає можливим розглянути справу без її участі на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 26.11.2007р. між АБ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір на суму 20\~000 доларів США на строк до 25.11.2022р. із сплатою за користування кредитом 14,5 % річних. (а.с.87-88). Додатковою угодою № 1 від 10.08.2011р. (а.с.91) до кредитного договору внесено зміни, зокрема щодо строків внесення щомісячного чергового платежа. В якості забезпечення виконання зобовязання за таким кредитним договором 29.11.2007р. між сторонами укладено іпотечний договір (а.с.102-105), предметом якого є майнові права на обєкт незавершеного будівництва, а саме: квартиру № 26, що знаходиться за будівельною адресою м. Львів-Винники, вул. Івасюка, 3, 1 поверх, кількість кімнат 2. Загальна площа 60,16 кв.м. Згідно копії свідоцтва про право власності від 09.11.2009р. (а.с.25), вказана квартира, юридична, а не будівельна адреса якої м. Львів-Винники, вул. Івасюка, 50 «а» належить на праві приватної власності [PERSON] Право власності згідно копії витягу (а.с.28) зареєстровано 11.01.2010р. На підставі укладеного між сторонами іпотечного договору до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, а також до Державного реєстру іпотек внесено відповідні дані, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копії витягів про реєстрацію в державному реєстрі (а.с.109, 110). Відповідно до п. 4.2.6 кредитного договору, дійсність якого оспорюється в даній справі, позичальник зобовязаний після оформлення права власності на нерухомість, майнові права на яку є предметом іпотеки, застрахувати за власний рахунок предмет іпотеки на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії на строк не менше одного року. Позичальник також зобовязується не пізніше дати закінчення договору страхування майна, наданого банку в іпотеку, здійснювати подальше щорічне страхування предмета іпотеки на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії строком не менше, ніж на один календарний рік. Аналогічний обовязок позичальника також закріплено в п. 4.2 іпотечного договору. Згідно абз. 3 п. 4.5 цього договору, що також оспорюється позивачем, у випадку недотримання іпотекодацем такої умови іпотекодержатель на власний вибір має право, зокрема, вимагати сплати штрафу в розмірі 5 % від суми кредиту. Згідно п. 7.2 кредитного договору, банк має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі 5 % від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п. 4.2.6 цього договору за кожен факт порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. \~ Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що вона полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору, які ґрунтуються на вільному волевиявленню його учасників. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Істотними умовами договору за загальним правилом є умови про предмет та ціну. Інші умови договору можуть набувати значення істотних, якщо щодо них є безпосередня вказівка в інших правових нормах. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України ч. 1 ст. 215 ЦК України. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на момент укладення договору, іпотекодавець зобовязаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, якщо іпотечним договором цей обовязок не покладено на іпотекодержателя. У разі наступної іпотеки страхування предмета іпотеки не є обовязковим. Договір страхування укладається на користь іпотекодержателя, який у разі настання страхового випадку набуває право вимоги до страховика. У разі набуття прав за іпотечним договором новим іпотекодержателем він також набуває право вимоги до страховика. Страхування предмета іпотеки від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, за правилами п. 35 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» в редакції, чинній на момент укладення договору, є одним із видів обовязкового страхування. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Способи забезпечення виконання зобовязання визначені Главою 49 Розділу І Книги Пятої ЦК України. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом ч. 1 ст. 548 ЦК України. Одним із видів забезпечення виконання зобовязання є неустойка. Так, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Таким чином, оскільки умова про страхування предмета іпотеки є необхідною під час укладення іпотечного договору, що відносить її до категорії істотних, і обовязок з виконання такої умови законом покладено на іпотекодавця, невиконання такого обовязку в розумінні ст. 526 ЦК України слід розцінювати як неналежне виконання зобовязань, передбачених ч. 1 ст. 8 Закону України «Про іпотеку». Внаслідок такого неналежного виконання зобовязання, воно може тягнути за собою відповідальність, узгоджену сторонами в договорі, в тому числі у виді сплати неустойки, чим виключається можливість задоволення позову в частині визнання недійсним абз. 3 п. 4.5 іпотечного договору. Висновків суду не спростовує посилання позивача на норми ст. 12 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у випадку невиконання обовязку щодо страхування іпотекодержатель набуває права вимагати дострокового погашення заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки за власні кошти, які в подальшому зобовязаний повернути іпотекодавець. Вказана норма не є імперативною і не вступає в колізію із приписами Глави 49 Розділу І Книги Пятої ЦК України, адже однією із функцій неустойки в цивільному праві є стимул боржника до належного виконання основного зобовязання. В даному випадку, основним зобовязанням є страхування предмету іпотеки, невиконання якого може тягнути за собою відповідальність у виді сплати штрафу і не створює кредитодавцю перешкод в реалізації прав, що визначені ст. 12 Закону України «Про іпотеку». Тому позовні вимоги про визнання недійсними окремих частин іпотечного договору слід визнати безпідставними та в їх задоволенні відмовити. Разом з тим, підлягає до задоволення вимога про визнання недійсними окремих умов кредитного договору, зокрема п. 4.2.6. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Вище уже зазначалось, що за умовами іпотечного договору абз. 3 п. 4.5, у випадку невиконання або неналежного виконання обовязку щодо страхування предмета іпотеки на позичальника може бути накладено штраф у розмірі 5 % від суми кредиту. В той же час, згідно п. 4.2.6 кредитного договору за аналогічне правопорушення встановлена інша відповідальність штраф у розмірі 5 % від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом, що свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а також є порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. З огляду на те, що умова про обовязок страхування предмета іпотеки є істотною саме для іпотечних договорів, умови кредитного договору про відповідальність за невиконання такого обовязку підлягають визнанню недійсними як такі, що суперечать вимогам ст. 61 Конституції України, ч. 1 ст. 203 ЦК України. Тому, в цій частині позов підлягає до задоволення. Відсутність в мотивах позову такої підстави не спростовує висновків суду про необхідність визнання окремої частини кредитного договору недійсним, оскільки як розяснено в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», підставою позову є фактичні обставини, що наведені в заяві, а зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватись при вирішенні спору. Разом з тим, підлягають задоволенню інші позовні вимоги, зокрема щодо визнання припиненим зобовязань за кредитним та іпотечним договорами та зобовязання нотаріуса вчинити відповідні дії із зняття заборони та виключення іпотеки з Державного реєстру іпотек. Зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зазначено в частині 1 статті 598 ЦК України. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Станом на 25.12.2015р., як це вбачається з розрахунку (а.с.60-61), заборгованість за кредитом становить 0,00 доларів США, за процентами за користування кредитом 0,00 доларів США, пеня/неустойка за прострочення виконання основного зобовязання 0,16 доларів США, пеня/неустойка за прострочення сплати процентів 2,62 доларів США, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання 0,29 доларів США, штраф за невиконання вимог п. 4.2.6 кредитного договору 2139,39 доларів США, штраф за порушення вимог п. 4.2 іпотечного договору 1000 доларів США, штраф за порушення вимог п. 5.3 іпотечного договору 12\~456,13 грн. Згідно п. 2.1 кредитного договору, позичальник здійснює повернення кредиту у готівковій або безготівковій формі на відкритий банком позичальнику позичковий рахунок згідно з графіком, наведеним у додатку № 1, який є невідємною частиною цього договору. Відповідно до графіку платежів (а.с.90), датою сплати є 10 число поточного місяця. Після укладення додаткової угоди від 10.08.2011р. (а.с.91), якою п. 2.1 кредитного договору викладено в новій редакції, позичальник зобовязався не пізніше 10 числа кожного місяця здійснювати повернення кредиту та нарахованих банком відсотків. Згідно поданих суду квитанцій (а.с.37) кошти на позичковий рахунок у період, який згідно розрахунку (а.с.61) є простроченим, вносились вчасно. Крім цього, згідно численних довідок, які надавались позивачу на її вимогу під час існування кредитних зобовязань (а.с.130, 138, 139, 141, 143), заборгованість за кредитом до моменту його повного погашення достроково відсутня. Кредит погашався без прострочок, чим в сукупності спростовується обґрунтованість розрахунку відповідача про наявність прострочення виконання грошового зобовязання та нарахування у звязку з цим пені/неустойки за прострочення виконання основного зобовязання в розмірі 0,16 доларів США, пені/неустойки за прострочення сплати процентів в розмірі 2,62 доларів США та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 0,29 доларів США. Оскільки даним судовим рішенням визнано недійсним п. 4.2.6 кредитного договору щодо обовязку позивача застрахувати предмет іпотеки, обовязок зі сплати штрафних санкцій за невиконання такої умови договору, який згідно розрахунку становлять 2 139,39 доларів США є припиненим. Згідно п. 4.2 іпотечного договору, обовязок здійснення страхування предмета іпотеки виникає на протязі 10 днів з моменту державної реєстрації права власності. Право власності на предмет іпотеки позивачем зареєстровано 11.01.2010р., що стверджується копією відповідного витягу (а.с.28), в той час як штрафні санкції за невиконання такої умови іпотечного договору в розмірі 1000 доларів США та 12\~456,13 грн. начислені 21.11.2009р. та 09.11.2009р. відповідно, тобто до виникнення у позивача обовязку застрахувати предмет іпотеки, що знову ж таки спростовує обґрунтованість їх нарахування. Посилання представника відповідача на те, що реєстрація права власності відбулась 09.11.2009р. є неспроможним, оскільки у вказаний день лише видано свідоцтво про право власності (а.с.25), яке є лише правовстановлюючим документом, на підставі якого здійснюється реєстрація права власності. В загальному, представлений відповідачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи. Ним не підтверджується наявність у позивача заборгованості за кредитним договором, і оскільки дана обставина заперечується відповідачем, з метою захисту прав позивача зобовязання за кредитним договором слід визнати припиненим, що додатково тягне за собою задоволення вимоги про припинення зобовязання за іпотечним договором та зобовязання нотаріуса вчинити відповідні дії. Саме ж зобовязання за іпотечним договором, яке є похідним, відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11.11.2015р., висвітленої під час розгляду цивільної справи № 6-2127цс15 не поставлене в залежність від нарахованих банком штрафних санкцій та вважається припиненим у випадку відсутності заборгованості виключно за тілом кредиту та відсотками. У справі яка розглядається заборгованість за такими складовими кредитного договору відсутня. Таким чином, позов підлягає до задоволення частково про що ухвалюється рішення. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідача ПАТ «Брокбізнесбанк», як особи винної в порушенні прав позивача, слід стягнути судовий збір в розмірі 487,20 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.9). На підставі наведеного та

Outcome: partial