Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 02.07.2014 року між нею та ПАТ «Платинум Банк» було укладено Кредитний договір № 2463/2915 BPLCO6 на отримання кредиту 7787,00 грн. з фіксованою відсотковою ставкою за користування кредитом 9,9900%річних, з кінцевим терміном повернення коштів до 03.07.2019року. Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного кредитного договору були порушені її права як споживача, оскільки з вини бануку вона не повертала борг, а тому позивач просить застосувати положення про строк позовної давності до нарахованого боргу та визнати договір відступлення права вимоги №29 від 04.10.2019 року недійсним. Позивач в судове засідання не з`явились, направила до суду клопотання про розгляд справи без її участі вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не направив свого представника, подали до суду відзив на позовну заяву, просили відмовити в задоволенні позову, справу розглядати без участі представника. Представник третьої особи - ПАТ «Платинум Банк» не направив до суду свого представника, подали до суду відзив на позовну заяву, просили відмовити в задоволенні позову. Оглянувши матеріали цивільної справи, суд вважає що позов не підлягає до задоволення. З матеріалів справи вбачається, що 02.07.2014 року між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» було укладено Кредитний договір № 2463/2915 BPLCO6 на отримання кредиту 7787,00 грн. з фіксованою відсотковою ставкою за користування кредитом 9,9900%річних, з кінцевим терміном повернення коштів до 03.07.2019року. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору банк надає позичальнику кредитні кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії за надання та обслуговування кредиту, а також здійснити всі інші виплати за кредитом у встановлених даним оговором розмірах і строках та виконати всі зобов`язання за даним договором в повному обсязі. Відповідно до пункту 3.11. вказаного договору позичальником була сплачена страхова премія у розмірі 1 287.00 гривень. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що півроку вона належно виконувала свої зобов`язання, але у січні 2015 року вона втратила роботу та не мала змоги сплачувати кредит. Останню оплату за вказаним кредитним договором провела в січні 2015 року. Потім позивач дізналася, що банк починає процес ліквідації, у неї вимагали дострокового повернення коштів. На початку січня 2019 року позивачу почали телефонувати з ТОВ «ФК «Кредит- капітал» та вимагати повернення боргу, вказавши, що згідно договору факторингу перекупили її борг у ПАТ «Платинум банк» і тепер вона зобов`язана повернути цій компанії 20 091,89 грн. Позивачу не було вручено договору відступлення права вимоги, за яким її кредитором став відповідач. [PERSON] , починаючи з лютого 2015 року не сплачувала за кредитним договором, та банк знав про своє порушене право, проте не заявляв про це і саме, з лютого 2015 року по даний час, сплив строк позовної давності, щодо кредитного договору № 2463/2915BPLC06 від 02.07.2014 року та стягнення неустойки за вказаним договором. ПАТ «Платинум банк» знав що позивач порушила умови користування кредитом ще лютому 2015 року, але не звернувся до суду за захистом своїх прав. Щодо договору відступлення права вимоги, позивач зазначає, що жодного документу на підтвердження даних правовідносин їй не надавали, позивач має сумніви щодо дійсності переуступки права вимоги, бо її не повідомляли належним чином про зміну кредитора. Відповідач не надав позивачу будь-яких документів про їх діяльність, сертифікат, ліцензію на надання фінансових послуг у тому числі факторингу. Позивач не визнає переуступку згідно договору факторингу від 04.10.2018 року та вважає недійсною оскільки, строк позовної давності закінчився ще у лютому 2018 році, а договір переуступки прав вимоги (факторингу) був укладений 04.10.2018 року після спливу строку давності; у вимозі до позивача про сплату боргу зазначений номер кредитного договору інший, ніж було укладено позивачем з ПАТ «Платинум банк». Відповідач заперечуючи позов, зазначив, що 04.10.2018р. ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ ФК «Кредит - Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № 329. Згідно умов цього договору Банк передав(відступив) на користь ТОВ ФК «Кредит - Капітал» за плату, належні йому права грошової вимоги до боржників, за кредитними договорами укладеними між банком та боржниками. Згідно ст. 1,2 Договору № 329 передбачено, що ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заміняє Банк у Кредитних договорах та набуває прав грошових вимог які належали Банку, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за Кредитними договорами. Відповідно до Реєстру Боржників від 04.10.2018р. позивач, числиться боржником Банку, право грошової вимоги щодо якого перейшло до ТОВ «ФК «Кредит - Капітал». Згідно витягу з Реєстру Боржників від 04.10.2018р., заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 3008/2915BCLKB36T11 від 01.04.2016р. становила 18 581 грн. 01 коп. На веб-сайті Банку http://www.platinumbank.com.ua/view.news/mode.view/id.4576/ розміщено інформацію про відступлення права грошової вимоги до відповідача. Відповідно до електронного реєстру кредитних договорів право грошової вимоги за КД № 3008/2915BCLKB36T11 від 01.04.2016р. було відступлене на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Відповідач зазначив, що було повідомлено позивача про відступлення права грошової вимоги за кредитним Договором, шляхом направлення відповідного листа на поштову адресу позивача. 09.01.2019 року позивач сплатив на користь відповідача кошти спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором, у розмірі 1000 грн. Тобто, позивач вчинила дії, якими визнала право грошової вимоги відповідача за кредитним договором. Вищенаведене спростовує твердження позивача про те, що вона отримала копію договору відступлення прав вимог, а також реквізити для сплати заборгованості лише у лютому 2019 року. Щодо порушень договору факторингу, які на думку позивача мали місце, то [PERSON] не є стороною договору, а тому її права споживача, щодо надання інформації передбаченої Ліцінзейними умовами не є підставою для визнання договору недійсним. Щодо нарахування віндикаційних витрат, зазначили, що віндикаційні витрати складаються з витрат Товариства спрямованих на досудове або судове врегулювання погашення заборгованості за кредитним договором, та є збитками які завданими неналежним виконанням зобов`язання(ст.623 ЦК України). Третя особа ПАТ «Платинум Банк», заперечуючи позов, вказали, що 02.07.2014 року між ПАТ«Платинум Банк» а [PERSON] укладено Кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 2463/2915ВРLС06. Відповідно до умов Кредитного договору 1, позичальнику було надано у тимчасове платне користування грошові кошти у розмірі 7 787,00 гривень строком до 03.07.2017 року. Відповідно до пункту 3.11. вказаного договору позичальником була сплачена страхова премія у розмірі 1 287,00 гривень. Банком було в повній мірі виконано умови Кредитного договору 1, адже 02.07.2014 року позичальнику було виплачено кошти готівкою в розмірі 6 500,00 гривень. В подальшому, позивачем регулярно здійснювалися виплати і 04.04.2016 року позичальником було внесено 3 841,22 гривень в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором 1, як наслідок, в добровільному порядку виконано всі свої зобов`язання за Кредитним договором зі страхуванням життя позичальника № 2463/2915ВРLС06 від 02.07.2014 року. В той же час, 01.04.2016 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу № 3008/2915ВСLКВ36Т11. Відповідно до умов Кредитного договору 2, позичальнику було надано у тимчасове платне користування грошові кошти у розмірі 14 964,40 гривень строком до 03.07.2019 року. Відповідно до пункту 1.2. Кредитного договору 2, позичальником була сплачена комісія за надання кредиту у розмірі 450,00 гривень та відповідно до пункту 3.11. вказаного договору, позичальником була сплачена страхова премія у розмірі 4 514,40 гривень. Банком було в повній мірі виконано умови Кредитного договору 2, отже 01.04.2016 року позичальнику було перераховано на особистий картковий рахунок грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. Під час виконання своїх зобов`язань, позивачем неодноразово здійснювалися погашення заборгованості, однак, останній платіж позичальником було здійснено 31.05.2017 року, після чого вона в односторонньому порядку відмовилася від сплати кредиту, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості за Кредитним договором 2. Судом встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 лютого 2017 р. №743 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ПтБ» та делегування повноважень ліквідатора банку». Встановлено, що на відкриті торги, Банком було виставлено на реалізацію, в тому числі, право вимоги саме за Кредитним договором зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу № 3008/2915ВСLКВ36Т11 від 01.04.2016 року, а не право вимоги за Кредитним договором зі страхуванням життя позичальника № 2463/2915ВРLС06 від 02.07.2014 року, як вказує позивач в своїй позовній заяві, так як його умови були виконані позивачем в добровільному порядку. Результатом проведення відкритих торгів (аукціону) стало укладення між ПАТ «ПтБ» та ТОВ з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» Договору № 329 про відступлення права вимоги від 04.10.2018 року. Відповідно до положень Договору № 329 про відступлення права вимоги від 04.10.2018 року, банком відступлено відповідачу право вимоги Банку до позичальників, зокрема, право вимоги до [PERSON] за кредитним договором зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу № 3008/2915ВСLКВ36Т11 від 01.04.2016 року. Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з наступного. Статтею 203 ЦК України передбачено що, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ст. 215 ЦК України). До загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відноситься і вимога вчинення правочину у формі, встановленій законом (ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно ст. 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З огляду на викладене вбачається, що між банком (первинним кредиторам) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (новим кредиторам) укладено саме договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором, Отже, позивачем не наведено суду належних та допустимих доказів порушення її прав та законних інтересів в результаті укладення Договору про відступлення прав вимоги. Також, позивач помилково зазначає, що відповідач набув право вимоги за її кредитним договором із страхування життя від 02.07.2014 року. Оскільки встановленим є те, що відповідач став новим кредитором саме за кредитним договором №3008/2915BCLKB36Т11 від 01.04.2016 року. Також, є безпідставним та необґрунтованим посилання позивача на норми ст.ст. 257-258 ЦК України Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed