Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] з тих підстав, що останній з січня 2014 року без поважних причин в зазначеному житлі не проживає. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 25 липня 2012 року. Відповідач є колишнім чоловіком матері позивача. Шлюб між [PERSON] та матір'ю позивача розірвано. Відповідач в січні 2014 року забрав свої речі і виїхав з квартири. Як відомо позивачу, він створив нову сім'ю і проживає у м. Бахмач. [PERSON] продовжує бути зареєстрованим в квартирі, знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку не бажає, чим створює позивачу, як власнику, перешкоди в користуванні та розпорядженні її власністю, вимагає додаткових витрат по сплаті житлово-комунальних послуг. [PERSON] визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Деснянська правда», суд розглянув справу в його відсутність з винесенням заочного рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. З договору дарування квартири, посвідченого 25.07.2012 року приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар двохкімнатну квартиру [ADDRESS] Згідно витягу про державну реєстрацію прав КП «Ніжинське МБТІ», право власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачкою 13.08.2012 року (а.с 8). Згідно довідки КП «Служба Єдиного Замовника» від 01 грудня 2016 року [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном(житлом) власника. Квартира № [ADDRESS] є майном (житлом) позивача, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім'ї власників житла, дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні. Норма закону яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сім'ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК УРСР та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст.405 ЦК України. Позивач стверджує, що відповідач з січня 2014 року, тобто більше трьох років, не проживає в квартирі, власником якої є позивач. На підтвердження даних тверджень суду надано акт обстеження квартири [ADDRESS] в якому значиться, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з січня 2014 року (а.с.9). На думку суду позивач довела той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS], тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Outcome: approved