overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що сімя розпалась на ґрунті нерозуміння і небажання розуміти один одного. Вважаючи збереження сімї неможливим, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги наполягала на розірванні шлюбу, час для примирення не потрібен, оскільки вважає збереження сімї неможливим. Відповідач в судовому засіданні заявлений позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, час для примирення не потрібен. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2006 року (копія свідоцтва про шлюб серія І-ОК №025719 від 06.08.2006 року). Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ОК №105045 від 24.09.2008 року. Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Протягом останнього часу, а саме з 2011 року сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та мають різний сімейний бюджет. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з розяснень Пленуму Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми статей 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані і такими що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що сімя розпалась на ґрунті нерозуміння і небажання розуміти один одного. Вважаючи збереження сімї неможливим, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги наполягала на розірванні шлюбу, час для примирення не потрібен, оскільки вважає збереження сімї неможливим. Відповідач в судовому засіданні заявлений позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, час для примирення не потрібен. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.11.2002 року (копія свідоцтва про одруження серія 1-БК №205533 від 23.11.2002 року). Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-БК №245302 від 05.12.2003 року та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ОК №018422 від 09.02.2006 року. Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Протягом останнього часу, а саме з 2014 року сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та мають різний сімейний бюджет. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з розяснень Пленуму Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми статей 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані і такими що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що сімя розпалась на ґрунті нерозуміння і небажання розуміти один одного. Вважаючи збереження сімї неможливим, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги наполягала на розірванні шлюбу, час для примирення не потрібен, оскільки вважає збереження сімї неможливим. Відповідач в судовому засіданні заявлений позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, час для примирення не потрібен. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2004 року (копія свідоцтва про одруження серія 1-БК №232374 від 28.08.2004 року). Від спільного подружнього життя мають доньок [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ОК №068268 від 01.06.2007 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ОК №236798від 12.04.2013 року. Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Протягом останнього часу, а саме з березня 2016 року сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та мають різний сімейний бюджет. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з розяснень Пленуму Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми статей 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані і такими що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що сімя розпалась на ґрунті нерозуміння і небажання розуміти один одного. Вважаючи збереження сімї неможливим, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, зазначивши, що час для примирення не потрібен, оскільки вважає збереження сімї неможливим. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.07.2008 року (копія свідоцтва про шлюб серія 1-ОК №066176 від 01.07.2008 року). Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ОК №113610 від 15.11.2008 року. Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Протягом останнього часу, а саме протягом року сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та мають різний сімейний бюджет. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з розяснень Пленуму Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми статей 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані і такими що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що сторони від шлюбу мають двох дітей, які проживають з нею. У зв'язку з тим, що відповідач не надає матеріальну допомогу достатню для утримання дітей, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2400 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не з'явилася, в позовній заяві просила розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальну допомогу добровільно не надає, має нерегулярний, мінливий дохід. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Позивач не працює. Згідно зі ст.ст. 180, 184 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платник або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні судом аліментів в твердій грошовій сумі додаткове визначення в розмірі не меншому 30 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не потребується. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов частково, а також стягує з відповідача в дохід держави судовий збір. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що сторони від шлюбу мають двох дітей, які проживають з позивачем, яка не працює та здійснює догляд за малолітнім сином. У зв'язку з тим, що відповідач не надає матеріальну допомогу достатню для утримання дітей та дружини, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно та на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення молодшою дитиною трьох років. В судове засідання позивач не з'явилася, в позовній заяві просила розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони є батьками двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальну допомогу добровільно не надає, має нерегулярний, мінливий дохід та може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення молодшою дитиною трьох років. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Позивач не працює. Відповідно до ст.ст. 91, 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст.ст. 180, 184 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платник або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов у повному обсязі, а також стягує з відповідача в дохід держави судовий збір. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що сторони від шлюбу мають двох малолітніх дітей, які проживають разом з нею. У зв'язку з тим, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей у добровільному порядку, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання сторони не з»явилися, позивач в наданій суду заяві просила провести розгляд справи без її участі та не заперечувала проти вирішення справи в заочному порядку, відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони від шлюбу мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст.ст. 180, 183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Батьки зобов»язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів на утримання двох дітей, суд враховує, що відповідач працездатного віку, працює, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей, які проживають разом з матір'ю, не надає. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов у повному обсязі та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею. У звязку з тим, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей у добровільному порядку, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання сторони не з»явилися, позивач в наданій суду заяві просила провести розгляд справи без її участі та не заперечувала проти вирішення справи в заочному порядку, відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач працює офіційно та ухиляється від утримання дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст.ст. 180, 183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Батьки зобов»язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів на утримання двох дітей, суд враховує, що відповідач працездатного віку, працює, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей, які проживають разом з матірю, не надає, а тому стягує з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача, а після досягнення старшою дитиною повноліття у розмірі ? частини доходів відповідача до досягнення молодшою дитиною повноліття, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання двох дітей в розмірі ? частини його доходів судом не встановлено. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов частково та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею. У зв'язку з тим, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей у добровільному порядку, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно до повноліття старшої дитини, а далі у розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача до повноліття молодшої дитини В судове засідання сторони не з»явилися, позивач в наданій суду заяві просила провести розгляд справи без її участі, відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст.ст. 180, 183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Батьки зобов»язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів на утримання двох дітей, суд враховує, що відповідач працездатного віку, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей, які проживають разом з матір'ю, не надає. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов у повному обсязі та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved