Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 25.09.2017 року мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2011 року з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500,00 грн. щомісячно і до повноліття дитини. Даний розмір аліментів є абсолютно недостатнім на даний час для утримання та забезпечення належного рівня життя сина, необхідного для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Враховуючи, що збільшився розмір прожиткового мінімуму на дитину, внесено зміни до сімейного законодавства щодо мінімального розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у відповідача збільшився розмір заробітної плати, яку він отримує працюючи на постійній роботі та отримує 12129,54 грн. щомісячно, іншим особам аліменти не сплачує і має можливість сплачувати аліменти на сина в більшому розмірі, позивач просить в судовому порядку збільшити розмір аліментів, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку ( доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, подав письмові заперечення та просив змінити розмір аліментів з 500,00 грн. на 1500,00 грн. щомісячно мотивуючи тим, що він отримує заробітну плату на руки в розмірі 9763,28 грн. з яких сплачує щомісячно кошти за оренду квартири в розмірі 3800,00 грн. та за комунальні послуги. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріли справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи ( а.с. 4,5) вбачається, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.08.2010 року, яке набрало законної сили 30.08.2010 року ( а.с. 6), шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2011 року, яке набрало законної сили 07.02.2011 року, у справі № 2-490/2011 р. ( а.с. 7), з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19.11.2011 року, та 07.02.2011 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист та подано до виконавчої служби для виконання. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.1 ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі, яка відповідно до ч.2 ст. 184 СК України, підлягає індексації, що проводиться державний виконавцем в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів та визначає їх розмір на відповідний період, однак вказана індексація не проводилась. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років встановлений: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Отже, 50% прожиткового мінімуму на дитину на даний час становить 930,00 грн., а розмір аліментів визначений в сумі 500,00 грн. є недостатнім для утримання та забезпечення належного рівня життя дитини, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Судом встановлено, що відповідач працює з 24.10.2013 року на підприємстві СВП «Київські електричні мережі ПАТ «Київенерго» на посаді провідного інженера, має регулярний дохід та отримує щомісячно заробітну плату, яка в середньому становить 12129,54 грн. ( без врахування зборів, внесків та податків), що підтверджено довідкою від 21.04.2017 року № 193 ( а.с. 8), іншим особам аліменти не сплачує, недієздатних осіб на утриманні не має. Відповідно до ч.1 , ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). ( Правова позиція ВСУ у справі № 143 цс 13 від 05.02.2014 року). Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів в підтвердження заперечень щодо зміни способу присудження аліментів. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи інтереси дитини,

Outcome: approved