Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 13.06.2012 року мотивуючи тим, що з червня 1998 року по грудень 2007 року проживала з відповідачем однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою. 05.12.2007 року між ними було укладено шлюб, в якому вони перебували до серпня 2010 року, що підтверджується паспортами, відповідно до відміток в яких, вона з відповідачем були зареєстровані за однією адресою у місті Біла Церква ( [ADDRESS] з 04.09.2002 року по 26.09.2006 року; по [ADDRESS], - з 26.09.2006 року по 2010 рік), свідками, спільними фотографіями, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про розірвання шлюбу, свідоцтвом про народження дитини). Під час спільного проживання без реєстрації шлюбу вони за спільні кошти набули у власність нерухоме майно, зокрема: будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 08.09.2006 року, посвідченого Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою,Р№ - 5551; частину нежитлової будівлі літ. «В», площею 269,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 20.08.2003 року, посвідченого Білоцерківським приватним нотаріусом Мельничук І.М., Р№ 4237; 1/4 частину нежитлової будівлі літ. «А». площею 1223,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 28.09.2000 року, виданого Білоцерківським УЖКГ; нежитлове приміщення [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 25.09.2002 року, виданого Білоцерківським УЖКГ. Вказане підтверджується відповідними договорами, свідоцтвами та листом Білоцерківського МБТІ № 1455 від 29.04.2011 року, всі договори та свідоцтва оформлялись на ім'я відповідача. Добровільно поділити спільно нажите майно відповідач не хоче, оскільки вважає, що все майно належить тільки йому, так як придбане в той час, коли вони офіційно не перебували у шлюбі. До правовідносин, які існували до 01.01.2004 року слід застосовувати Кодекс про шлюб та сім'ю України, ЦК України 1963 року та Закон України «Про власність», а до правовідносин, які виникли після 01.01.2004 року необхідно застосовувати ЦК України та СК України, які чинні на даний час. Відповідно до ст.17 ч.1 ЗУ «Про власність», було встановлено, що майно придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Вони з відповідачем до реєстрації шлюбу, спільно проживали, працювали, а кошти витрачали на придбання нерухомого майна, крім того, у придбання нерухомого майна вона вклала кошти від продажу квартири [ADDRESS]. З метою встановлення юридичних наслідків спільного проживання без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 04.12.2007 року, а також з метою врегулювання матеріальних відносин з відповідачем в позивача виникла необхідність встановити факт проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, відповідно до ст.256 ЦПК України. Ч. 2 ст.74 СК України передбачає, що на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь - якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Ст. 69 СК України встановлено, що чоловік та дружина мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В добровільному порядку вирішити спір неможливо, тому позивач просить в судовому порядку: 1) встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 04.12.2007 року; 2) визнати за нею, [PERSON] право власності на : а) 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під [ADDRESS]; б) 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «В», площею 269,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; в) 1/8 частину нежитлової будівлі літ. «А». площею 1223,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; г) 1/2 частину нежитлового приміщення [ADDRESS] Київської області; 3) поділити майно, що є спільною сумісною власністю, виділивши: [PERSON]: 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під [ADDRESS]; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «В», площею 269,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 1/8 частину нежитлової будівлі літ. «А». площею 1223,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 1/2 частину нежитлового приміщення [ADDRESS] Київської області, [PERSON]: ? частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під [ADDRESS]; б) 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «В», площею 269,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; в) 1/8 частину нежитлової будівлі літ. «А». площею 1223,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; г) 1/2 частину нежитлового приміщення [ADDRESS] Київської області. 11.12.2012 року позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог відповідно якої вона просить: 1) встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 04.12.2007 року; 2) поділити майно, що є спільною сумісною власністю наступним чином: виділити [PERSON] та визнати за нею право власності на: 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під [ADDRESS], який в цілому має 26,5 кв.м. жилої площі і розташований на земельній ділянці з такими надвірними спорудами: гараж, вбиральня, альтанка, душ, кладова, огорожа; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «В», площею 269,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 1/8 частину нежитлової будівлі літ. «А». площею 1225,98 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 1/2 частину нежитлового приміщення [ADDRESS] Київської області, а відповідачу [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під [ADDRESS], який в цілому має 26,5 кв.м. жилої площі і розташований на земельній ділянці з такими надвірними спорудами: гараж, вбиральня, альтанка, душ, кладова, огорожа; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «В», площею 269,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 1/8 частину нежитлової будівлі літ. «А». площею 1225,98 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 1/2 частину нежитлового приміщення [ADDRESS] Київської області. 15.01.2013 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої перший пункт позовних вимог виклав в такій редакції: встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з червня 1998 року по 04.12.2007 року; інші позовні вимоги залишити без змін, відповідно до заяви про уточнення позовної заяви від 11.12.2012 року. Рішенням Білоцерківського міськорайонного суду Київської області від 03.04.2013 року позов [PERSON] до [PERSON], про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на майно та про поділ майна, що є спільною сумісною власністю задоволено частково. Встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON], однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 04.12.2007 року та поділено майно, що є спільною сумісною власністю наступним чином: - визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під [ADDRESS], який в цілому має 26,5 кв.м. жилої площі і розташований на земельній ділянці з такими надвірними спорудами: гараж, вбиральня, альтанка, душ, кладова, огорожа, в задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28.05.2013 року рішення Білоцерківського міськорайонного суду Київської області від 03.04.2013 року скасовано та ухвалено нове, яким позов [PERSON] до [PERSON], про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на майно та про поділ майна, що є спільною сумісною власністю задоволено частково, а саме: визнано за [PERSON] право власності на майно: 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під [ADDRESS], який в цілому має 26,5 кв.м. жилої площі і розташований на земельній ділянці з такими надвірними спорудами: гараж, вбиральня, альтанка, душ, кладова, огорожа; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «В», площею 269,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 1/8 частину нежитлової будівлі літ. «А». площею 1225,98 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 1/2 частину нежитлового приміщення [ADDRESS] Київської області; за [PERSON] визнано право власності на майно: 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під [ADDRESS], який в цілому має 26,5 кв.м. жилої площі і розташований на земельній ділянці з такими надвірними спорудами: гараж, вбиральня, альтанка, душ, кладова, огорожа; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «В», площею 269,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 1/8 частину нежитлової будівлі літ. «А». площею 1225,98 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 1/2 частину нежитлового приміщення [ADDRESS] Київської області. В іншій частині рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23.10.2013 року рішення апеляційного суду Київської області від 28.05.2013 року та рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2013 року в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON], про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на майно, поділ майна, що є спільною сумісною власністю, щодо будинку [ADDRESS] придбаного 08.09.2006 року, скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення апеляційного суду Київської області від 28.05.2013 року в частині визнання права власності на майно, поділ майна, що є спільною сумісною власністю, щодо майна, придбаного до січня 2004 року, скасовано та залишено в силі в цій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2013 року. 02.12.2013 року дану справу за позовом [PERSON] до [PERSON], про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на майно, поділ майна, що є спільною сумісною власністю, щодо будинку [ADDRESS] придбаного 08.09.2006 року, в порядку ст.11-1 ЦПК України, передано на новий розгляд. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила в судовому порядку встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 04.12.2007 року з [PERSON] та визнати за нею право власності на майно: 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під [ADDRESS], який в цілому має 26,5 кв.м. жилої площі і розташований на земельній ділянці з такими надвірними спорудами: гараж, вбиральня, альтанка, душ, кладова, огорожа. В обгрунтування вимог пояснила, що в 2004 році вони з відповідачем проживали по [ADDRESS], в 2006 році дану квартиру вони продали і переїхали до приватного будинку [ADDRESS]. Про те, що між ними був підписаний договір найму житлового приміщення квартири вона не знала, можливо за проханням відповідача вона підписала якісь папери, а які не пам'ятає. Вона продала свою квартиру по вул. Інституцькій, а гроші вклала в свою підприємницьку діяльність, прибуток від якої витрачала на сім'ю. Після придбання будинку, вони проводили ремонтні роботи разом, обирали спільно меблі, облаштовували побут, між ними була домовленість про те, що відповідач займається благоустроєм будинку зовні, а вона займається внутрішнім побутом сім'ї. Вони були однією сім'єю, вона йому прала речі, готувала їжу, були спільні свята, разом ходили в гості до батьків і родичі приходили до них, неодноразово їздили в двох та з друзями за кордон, на море та в Карпати. В них є спільна дитина, однак відповідач відмовляється від неї, він позбавив місця проживання матір з дитиною, що характеризує його з негативної сторони. З 01.01.2004 року до них приходили в гості батьки, сестри, куми, співробітники. З 2002 року вона займалась своєю підприємницькою діяльністю та вела бухгалтерію відповідача по його підприємницькій діяльності. Коли проживали в квартирі по [ADDRESS], вони спільно купили меблі для кухні, вона давала відповідачу кошти для придбання необхідних речей, щось він купував, щось вона купувала. Вона давала йому кошти в борг, він їх не повертав, однак вона вибирала якусь річ ( шубу), а він змушений був її купити. В них були різні бюджети для здійснення підприємницької діяльності, однак були спільні кошти для сім'ї. На купівлю будинку вона надавала кошти відповідачу, кошти вони складали від прибутку із зайняття підприємницькою діяльністю, її внесок склав близько 1/3 частини вартості будинку. На ремонтні роботи було витрачено кошти поступово за три місяці, близько 3- 5 тисяч доларів США. Це також були спільні кошти, на обладнання будинку меблями та технікою також було витрачено спільні кошти близько 3 - 5 тисяч доларів США. Під час розгляду справи про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку, вона не заявляла вимог щодо права на дане майно, оскільки відповідач обіцяв, що вразі зняття її з реєстрації він подарує дитині будинок по [ADDRESS], однак обіцянку не виконав. Письмових угод про поділ майна вони не укладали. По її підприємницькій діяльності боргів вона не мала, у відповідача були борги за опалення по будинку на [ADDRESS], салон «[INFO]» де вона працювала, відповідач отримував прибуток від діяльності салону, однак письмових доказів немає. Представник позивача за договором адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 01.01.2004 року по 04.12.2007 року та визнати за нею право власності на майно: 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під [ADDRESS], який в цілому має 26,5 кв.м. жилої площі і розташований на земельній ділянці з такими надвірними спорудами: гараж, вбиральня, альтанка, душ, кладова, огорожа. В обґрунтування вимог пояснив, що з червня 1998 року сторони проживали однією сім'єю, за однією адресою, позивач займалась своєю підприємницькою діяльністю в їх спільному приміщенні, для отримання спільного бюджету, був оформлений договір оренди приміщення, а ПП оформлено на позивача, на той час відповідач ще не був розлучений, квартира була переведена з житлової в нежитлову для здійснення позивачем підприємницької діяльності. 04.09.2002 року було укладено договір про найм житлового приміщення з метою здійснення позивачем підприємницької діяльності. Позивач продала належну їй квартиру по вул.. Інституціькій для того, щоб оформити салон для здійснення підприємницької діяльності. Після того, як відповідач продав квартиру по [ADDRESS], вони разом виїхали і зареєструвались в будинку по [ADDRESS]. Вони вели спільне господарство, кошти які позивач отримувала від підприємницької діяльності витрачались на створення спільного побуту в будинку, тривалий час в намірах побудувати нормальну сім'ю, в них були спроби народити дитину, однак позивач втратила першу дитину, про що є відповідні довідки, потім [INFO] в них народилась донька. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно вони з позивачем проводили спільно час, їздили на відпочинок, ходили до друзів, друзі та родичі приходили в гості. З жовтня 2006 року, після того як в будинку був проведений ремонт, він зареєстрував позивача на даній житловій площі. Будинок він придбав за власні кошти, які отримав від продажу квартири по [ADDRESS] та за кошти які йому дала його сім'я, за те, щоб він відмовився від частини своєї спадщини, яку отримає потім сестра, сестра дала гроші в розмірі 25 000 грн., він писав їй розписку, а після отримання спадщини розписку знищили. Ремонт в будинку він проводив також за свої власні кошти, йому повернули кошти знайомі, яким він давав їх у борг. Дійсно в період з жовтня 2006 року в них з позивачем були спільні кошти, він купив їй машину, а вона купила на машину шини. До подання позову до суду позивач майнових претензій не заявляла, про негаразди з її здоров'ям він чув, але деталі йому невідомі. До жовтня 2006 року в них були стосунки як у знайомих між собою людей, а потім вони проживали як сім'я . З 2006 року по березень 2008 року вони проживали в будинку по [ADDRESS]. По [ADDRESS] позивач проживала за договором найму, вона користувалась однією кімнатою, він іншою. Позивач за квартиру кошти не сплачувала, він давав їй кошти на прибирання квартири, а харчувались вони кожен за свої кошти. В будні дні вони працювали, а на вихідні його запрошували на відпочинок друзі, куди він брав і позивача. Представник відповідача за довіреністю у справі [PERSON] в судовому засіданні підтримав пояснення та позицію відповідача, та зазначив, що сторони проживали однією сім'єю з жовтня 2006 року, з того часу як відповідач зареєстрував позивача як члена сім'ї в будинку по [ADDRESS], до цього між ними не було відносин притаманних подружжю, в них були окремі бюджети, які вони витрачали на власні потреби за власним розсудом. Відповідач не заперечує, що вони їздили відпочивати разом, ходили до ресторанів, на природу як знайомі люди. Спірний будинок відповідач придбав 08.09.2006 року та проводив ремонтні роботи за власні кошти. Рішенням суду позивача було визнано такою, що втратила право користування приміщенням будинку, даним рішенням також встановлено, що будинок є власністю відповідача, а позивач про свої майнові права не заявляла. Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали спадкової справи № 151, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.2,ч.4 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу ( Право спільної сумісної власності подружжя). Ст. 69 Сімейного кодексу України встановлено, що чоловік та дружина мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу передбачено п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України. Позивач [PERSON] з 26.09.2000 року по 03.10.2011 року та з 08.01.2002 року по 06.06.2002 року працювала на посаді економіста що підтверджено копією трудової книжки від 26.09.2000 року серії [NUMBER] ( а.с.9-12), а з 10.09.2002 року отримала свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія [NUMBER]( а.с.8). Згідно записів в паспорті ( а.с.19-21) позивач [PERSON] була зареєстрована: з 24.05.1995 року - [ADDRESS], з 14.01.1998 року - [ADDRESS], з 04.09.2002 року - [ADDRESS] та з 26.09.2006 року за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору - купівлі продажу квартири серії АЕК № 834189 ( а.с.28), позивач 11.07.2002 року продала квартиру [ADDRESS], за 11700 грн., які як зазначили в судовому засіданні позивач та її представник були витрачені на здійснення підприємницької діяльності позивача та оформлення необхідних документів. Так, згідно договору б/н від 03.07.2002 року та товарного чеку ( а.с.64,65), позивач [PERSON] отримала обладнання для салону краси згідно додатку до договору на суму 5 778,00 грн.. за адресою: [ADDRESS].Згідно до говору № КТТ - 020 від 27.06.2002 року вона зобов'язалась прийняти товар на суму 30 748,34 грн. та виплатити суму протягом 45 днів з моменту підписання договору, місце реєстрації проживання позивача зазначено: [ADDRESS], а згідно додатку до договору ( а.с.67), місце здійснення підприємницької діяльності: [ADDRESS] та оплачено дану суму замовлення 12.08.2002 року. Також, 07.10.2002 року позивач уклала договір комісії, в яком зазначено адресу проживання: [ADDRESS]. До позову додано фотознімки ( а.с.29- 43) зі спільного відпочинку [PERSON] та [PERSON], які свідчать проте, що вони мали тривалі відносини, проводили разом певний час, спільно відпочивали, їздили за кордон, святкували дні народження та зустрічались з друзями, що не заперечується відповідачем. Згідно довідки КПБМР ЖЕК № 1 від 12.07.2012 року № 435 ( а.с.83), позивач [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 04.09.2002 року по 26.09.2006 року.. Згідно форми № 1 ( а.с.84,85), [PERSON] та [PERSON] 04.09.2002 року були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та 26.09.2006 року були зняті з реєстраційного обліку за місцем проживання: [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач являється її рідною сестрою, а відповідач колишній чоловік сестри, жили вони разом більше 10 років, спочатку по [ADDRESS], а потім по [ADDRESS] як звичайна сім'я, вони працювали, позивач займалась побутовими проблемами: прала, прибирала, готувала їсти, вона гарна господиня та мати, відповідач , коли позивач не було вдома, також готував вечерю; вони спільно їздили на відпочинок, ходили в гості; хату купили в 2006 році, а з 2007 року позивач в ній не проживає, за які кошти було придбано даний будинок їй невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає сторони з 2003 року, з моменту відкриття салону «[INFO]», вони з позивачем тісно спілкувались, і вона знала що відповідач її чоловік, він заходив до них на роботу, забирав виручку. Коли придбали будинок, вона з позивачем ходила вибирати фарбу, відповідач часто забирав позивача з роботи і вони багато часу проводили разом, спільно їздили за кордон, на природу. Вона не однократно приходила до них в гості на [ADDRESS], інколи позивач була сама, інколи був присутній відповідач, готували їсти і він і вона. За які кошти було придбано будинок та проведено ремонт їй невідомо, однак питання в коштах ніколи не ставало, позивач мала можливість купувати все що їй було потрібно, будинок придбали після продажу квартири на [ADDRESS]. Власником салону вважали позивача, але всі знали, що салон належить відповідачу, виручку за день забирала позивач, а інколи і відповідач, потім він привозив квитанції. На її думку в них була звичайна сім'я. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що познайомилась зі сторонами під час прогулянки в парку, з тих пір часто спілкувались, їздили відпочивати в на природу, до Європи. З позивачем зустрічалась частіше, бувала в них на квартирі по [ADDRESS], оскільки проживала по сусідству, але зазвичай вони зустрічались у кафе. В 2006 році вони купили будинок і вона бувала там двічі. Коли їздили відпочивати то за путівки та в кафе розраховувався відповідач. Спільного бюджету, на її думку, в них не було. Позивач те що заробляла від своєї підприємницької діяльності витрачала на себе та дитину. Позивач та відповідач рівноцінно займались побутом і проживали як сімейна пара, [PERSON] прибирала, прала речі, а [PERSON] готував їсти, вони піклувались один про одного, мали добрі стосунки. В підтвердження того, що позивачем було витрачено на придбання будинку власні кошти, які вона отримувала з підприємницької діяльності, додано копію книги обліків та доходів ( а.с.202 - 211) з яких вбачається, що за 2004 рік прибуток складав - 26 140 грн., за 2005 рік - 31972 грн., за 2006 рік - 26410 грн. та копії звітів суб'єкта ФОП ( а.с.212-215), в яких зазначено, що за 2 квартал 2006 року обсяг виручки від реалізації товару становить 13 490 грн., 3 квартал 2006 року - 19800 грн., 4 квартал 2006 року - 26410 грн., всього 59700 грн. за 2006 рік. 05.12.2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ( свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ( а.с.6). [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] - а.с.7). Згідно договору про оренду нежитлових приміщень № 1 ( а.с.124), між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], строком з 15.09.2002 року по 15.09.2007 року. Згідно договору найму жилого помешкання від 04.09.2002 року ( а.с.125), відповідач [PERSON] надав позивачу [PERSON] право користуватись приміщенням квартири за адресою: [ADDRESS], на рівних умовах. Зазначені договори підписано сторонами та не оспорювались з моменту їх укладення, як зазначили в судовому засіданні сторони. Згідно претензії КПБМР «Білоцерківтепломережа» від 30.05.2012 року ( а.с.119), ФОП [PERSON] було направлено вимогу про сплату заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 12946,50 грн., а згідно графіку погашення заборгованості та квитанцій про сплату боргу ( а.с.118,121), відповідач [PERSON] здійснив оплату зазначеного боргу. Згідно договору купівлі - продажу квартири ( а.с.147), відповідач [PERSON] продав квартиру [ADDRESS], за ціною 38 347, 00 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач являється її братом, в кінці 2007 року він одружився з позивачем. Житловий будинок по [ADDRESS], брат придбав за власні кошти, які отримав від продажу квартири по [ADDRESS] та за кошти які вона дала йому в рахунок того, що він відмовиться від своєї частки у спадщині. 06.08.2006 року брат приїхав до батьків та повідомив що хоче придбати будинок, і на сімейній раді вони вирішили дати брату 25 000 грн., а він відмовиться від спадщини, для того щоб батьківська хата перейшла їй. Брат писав розписку, а після подання ним заяви про відмову від спадщини розписку порвали. Позивача вона бачила декілька разів, а познайомилась з нею коли брат зареєстрував з нею шлюб, в будинку по [ADDRESS] вона була, коли народилась дитина. Згідно заяви відповідача [PERSON] від 15.04.2008 року ( матеріали спадкової справи а.с.59 - на звороті), він відмовився від належної йому частини спадкового майна що по заповіту що по закону, що залишилось після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає відповідача з 1992 року, ходили щотижня в баню, але без жінок і спілкувались суто на робочі теми. Коли відповідач придбав будинок, він бував там, але позивача не бачив. Відповідач за власні кошти придбав будинок в кінці літа 2006 року, на будинок та його ремонт відповідачу потрібні були кошти, тому він повернув йому борг в розмірі 5000 доларів США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає відповідача з 1992 року по роботі, а позивача з 2003- 2004 року як з нею познайомився не пам'ятає. Відповідач придбав будинок за власні кошти, він йому був винен кошти які позичив у 2005 році, а на вимогу відповідача віддав борг в 2006 році, оскільки йому необхідно було проводити опалення в будинку та ремонт. В будинку він бував, але позивача там не бачив. Про спільний їх побут йому нічого невідомо, разом їх бачив декілька разів, з сестрою позивача 1- 2 рази бували в одній компанії. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.08.2010 року ( а.с.123), [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS] рішення набрало законної сили 13.08.2010 року. При розгляді справи було встановлено, що зазначений будинок дійсно належить на праві власності [PERSON] згідно договору купівлі - продажу від 08.09.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1- 5551, що також підтверджено договором ( а.с.13-14), дані обставини [PERSON] не заперечувала. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Даючи оцінку встановленим обставинам та наданим позивачем доказам суд приходить до висновку, що позивач не довела в судовому засіданні факт проживання однією сім'єю з відповідачем, надані нею докази підтверджують тривалі відносини які склались з приводу здійснення нею підприємницької діяльності, проведення разом з відповідачем вільного часу, відпочинку, зустрічей з спільними друзями, а доказів в підтвердження того, що між нею та відповідачем склались відносини притаманні подружжю ( ведення спільного господарства, бюджет, наявність спільних прав та зобов'язань, спільний побут) до суду не надано, також не надано доказів, що спірний будинок не є особистою власністю відповідача. Відповідач надав до суду докази, які підтверджують факт придбання ним спірного будинку за особисті кошти, а саме: за кошти отримані від продажу квартири [ADDRESS], в рахунок відмови від своєї частини спадкового майна після смерті матері та повернення боргів, та надав докази які підтверджують , що між ним та позивачем були тривалі відносини пов'язані з їх підприємницькою діяльністю та не заперечує факт тривалих відносин, проведення разом певного часу, спільного відпочинку за кордоном та на інших святах та зустрічах з друзями. Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України, за рахунок відповідача компенсуються судові витрати позивача в разі задоволення позовних вимог, однак, оскільки в позові відмовлено, тому судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed