Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Шахтарської міської ради про визнання державного акта на право приватної власності на землю недійсним, мотивуючи свої вимоги наступним. Згідно рішення виконкому Шахтарської міської ради № 468 від 18.12.1984 позивачу було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці [ADDRESS]. 07.05.1985 позивачу інспекцією державного будівельного контролю було надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS]. Рішенням виконкому Шахтарської міської ради №147 від 21.04.1999 позивачу в приватну власність була передана земельна ділянка загальною площею 0,106 га з яких 0,006 га для ведення особистого підсобного господарства та 0,1 га для обслуговування житлового будинку та придомової території. Згідно даних списку, що додавався до рішення виконкому, ділянка була надана за адресою [ADDRESS], тоді як дозвіл на будівельні роботи видавався за іншою адресою. Ця помилка призвела до помилкового оформлення державного акту № 3335 від 21.04.1999 про право приватної власності на земельну ділянку, де теж помилково вказано про її знаходження за адресою [ADDRESS]. В подальшому ця помилка стала перешкодою в приватизації земельної ділянки іншою особою, [PERSON], чия будівля та земельна ділянка під нею дійсно знаходилася за адресою [ADDRESS]. На підставі наведеного, позивач просив скасувати свій державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 106 га (0,1 га для обслуговування житлового будинку та 0,06 га для ведення особистого підсобного господарства), виданий йому на підставі рішення виконавчого комітету Шахтарської міської ради № 147 від 21.04.1999 року. Позивач в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати в його відсутність. Представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю, просив його задовольнити. Представник відповідача Шахтарської міської ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Управління Держземагенства Шахтарського району Донецької області не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Судом, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих особами, які брали участь у справі, доказів, встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно рішення виконкому Шахтарської міської ради № 468 від 18.12.1984 позивачу було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці [ADDRESS]. 07.05.1985 позивачу інспекцією державного будівельного контролю було надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS]. Рішенням виконкому Шахтарської міської ради №147 від 21.04.1999 позивачу в приватну власність була передана земельна ділянка загальною площею 0,106 га з яких 0,006 га для ведення особистого підсобного господарства та 0,1 га для обслуговування житлового будинку та при домової території. Згідно даних списку, що додавався до рішення виконкому, ділянка була надана за адресою [ADDRESS], тоді як дозвіл на будівельні роботи видавався за іншою адресою. Ця помилка призвела до помилкового оформлення державного акту № 3335 від 21.04.1999 про право приватної власності на земельну ділянку, де теж помилково вказано про її знаходження за адресою [ADDRESS]. В подальшому ця помилка стала перешкодою в приватизації земельної ділянки іншою особою, [PERSON], чия будівля та земельна ділянка під нею дійсно знаходилася за адресою [ADDRESS]. Позивач вперше отримав оригінал державного акту про право приватної власності на земельну ділянку в 2013 році, коли спадкоємці [PERSON] звернулися до ДП «Центр державного земельного кадастру» та Державного земельного агентства з питанням про прийняття спадщини після його смерті ті їм було відмовлено в наданні довідки про надання кадастрового номера. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що випливають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 40. Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Відповідно до п. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті, яка передбачає, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно - правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника землекористувача. На даний час право позивача та інших осіб на отримання земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, який належить позивачу на праві власності - порушено. Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я [PERSON] за помилковою адресою, що є порушенням вимог ст.ст. 374, 377 ЦК України. У відповідності до ст. 155 Земельного Кодексу України разі видання органом державної виконавчої влади акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Outcome: approved