Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ФОП [PERSON], ПАТ «ОТП Банк» та просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з ФОП [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» сплачену нею суму 16 882 грн, визнати умови кредитного договору №2008621440 від 09.04.2014, укладеного між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» недійсними та застосувати наслідки недійсності угоди; стягнути з ФОП [PERSON] сплачені позивачем грошові кошти за послуги юриста та нотаріальні послуги у розмірі 1000 грн; стягнути з ФОП [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000 грн; стягнути з ПАТ «ОТП Банк» моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 09.04.2014 між ФОП [PERSON] та нею був укладений договір підряду, згідно якого відповідач зобов'язалась виконати роботу з виготовлення, доставки та встановлення металопластикових конструкцій ПВХ німецького виробництва: профіль LGC, фурнітура МАСО в квартиру позивача за адресою: [ADDRESS]. Строк виконання робіт з виготовлення з урахуванням доставки та встановлення вікон склав 35 робочих днів з моменту оплати замовником ціни 15703,00 грн за договором підряду №FQ-68-І. Позивач сплатила аванс 50 грн відповідно угоді на заставу з встановлення металопластикових вікон, сума склала 14822 грн не враховуючи сплати 831 грн за передачу у власність позивача металопластикових конструкцій, які вона зобов'язана була сплатити при доставці перед встановленням вікон майстру. При підрахуванні ціни на віконні конструкції в договорі підряду з'явились протиріччя, які є наслідком порушення прав споживача, що не відповідає цивільному законодавству в частині укладення договорів та порушує ст.203 ЦК України. При укладенні договору підряду відповідач ФОП [PERSON] та Банк ввели в оману позивача щодо вартості товару та вартості банківських послуг на придбання споживчого товару, порушуючи ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Позивач вважає, що фактом омани є обставина, яка зазначена в замовленні на виріб за №907 от 08.04.2014, коли позивачу була запропонована знижка 23% від заводу Дніпропетровського «Статус Груп» при купівлі двох та більше вікон. Згідно замовлення вартість за 2 віконних вироби склала 20393,62 грн, однак дані обставини вводять в оману споживача, так як вказаний завод не надає знижок, розстрочок та кредитів. Позивач відзначила, що договір підряду був укладений за адресою: [ADDRESS] та їй була запропонована знижка на встановлення вікон з урахуванням придбання двох та більше віконних конструкцій, яка діє тільки на день укладення договору підряда, у зв'язку з чим погодилась із вартістю виробу відповідача ФОП [PERSON] та надала свою згоду на оформлення металопластикових вікон у кредит. При цьому один із співробітників компанії (Віконні системи) [PERSON] запропонував допомогти позивачці ознайомитись з умовами кредитного договору, у зв'язку дрібним шрифтом та враховуючи пенсійний вік особи та зазначив, що він є представником ПАТ «ОТП Банк», на що позивач надала свою згоду. [PERSON] укладаючи кредитний договір з [PERSON], не надав ніяких доказів того, що він є кредитним спеціалістом, та прочитав коротко лише той текст, який був вигідний для компанії відповідача та приховав від позивача умови страхування та застрахував її тричі. Крім того, в кредитному договорі було прописано, що за оформлення кредиту 0 коп, але на сьогоднішній день ПАТ «ОТП Банк» незаконно нарахував комісію за користування та оформлення кредиту, не враховуючи той факт, що за адресою позивача відсутній споживчий товар. Банк на протязі довгого часу здійснює психологічний тиск на позивача, систематично здійснюючи в різний час доби телефонні дзвінки на мобільний телефон. Вважає, що банк в односторонньому порядку не попередив позивача про зміну умов договору та не має права нараховувати пеню, штрафні санкції без згоди або письмового повідомлення позичальника. Згідно умов кредитного договору про надання споживчого кредиту №2008621440 від 09.04.2014, укладеним між позивачем та банком для сплати споживчого товару металопластикових вікон-конструкцій LGC, ціна підвищилась замість 15703,00 грн на 18454,26 грн, а згідно графіку платежів сума споживчого товару збільшилась на 26206,99 грн, у зв'язку із доданого страхування, яке було внесене співробітником компанії «Віконні системи» без згоди позивача. Позивач зазначила, що на неодноразові звернення до СК «Уніка Життя» щодо розірвання договору страхування, у відповідь отримувала відмови та роз'яснення, що спочатку необхідно розірвати договір з Банком. 25.04.2014 позивачем був розірваний договір страхування з ПрАТ «СК «Арсенал страхування», а 27.06.2014 був розірваний договір страхування з ПрАТ «СК «Кардиф». Саме зміни умов кредитного договору в частині збільшення ціни, зміни умов договору, стало наслідком відмови позивача від виконання робіт та послуг. Однак відповідач ФОП [PERSON] не дивлячись на відмову позивача від замовлення, вирішив виконати замовлення на встановлення вікон. 15.04.2014 позивач зверталась до офісу відповідача ФОП [PERSON] щодо розірвання договору підряду, однак остання відмовилась, у зв'язку з чим [PERSON] звернулась із заявою до міліції Солом'янського району щодо шахрайських дій з боку відповідача та незаконного подвійного страхування без згоди споживача. Вважає, що із змісту даного договору не передбачено, що позивач як споживач була в повному обсязі проінформована про кредитні умови, в тому числі щодо форми кредитування з коротким описом інформації, а також щодо переваг та недоліків запропонованих схем кредитування, у зв'язку з чим вважає вказані договори у відповідності ст.203 ЦК України є недійсними. 22.05.2014 банк надав письмову відповідь позивачу щодо розірвання кредитного договору, де відмовив в розірвання договору. Листом від 11.06.2014 Банк повідомив позивача про перерахування ФОП [PERSON] суму на виготовлення та доставку та встановлення вікон в розмірі 1147,81 грн. 15.05.2014 позивач направила до банку заяву з проханням призупинити нарахування пені, штрафних санкцій у зв'язку з подачею заяви до міліції та відсутністю споживчого товару. Також позивач просить стягнути з відповідачів по 5000 грн, мотивуючи це тим, що є пенсіонером, у якого змінився хід життя із-за бездіяльності ФОП [PERSON] та співробітників ПАТ «ОТП Банка». Зазначила, що щоденно знаходиться у нервовому психологічному стані. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили справу розглядати без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представники відповідачів ФОП [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідачів, оскільки їх неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.04.2014 між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір (індивідуальний номер замовлення № FQ-680І), згідно якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця (а.с.9-10). Згідно п.2 договору вартість виробу складає 15703 грн 00 коп. Завдаток 14822 грн 00 коп. Пунктами 3.2, 3.3 договору передбачено, що після виконання п.3.1 (оплата вартості виробу) виконавець зобов'язується передати у власність замовника виготовлений виріб на протязі 35 днів з моменту укладення договору. У випадку якщо виріб має нестандартну комплектацію (ламінація, непрямі кути, шпроси, тонування та ін.) строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 60 робочих днів. Перед придбанням вищевказаної продукції замовник зобов'язаний самостійно ознайомитись з споживчими якостями товарів та послуг, які надаються йому виконавцем у вигляді нормативних документів фірми-виробника, у відповідності з вимогами ЗУ «Про захист прав споживачів». Також, 09.04.2014 [PERSON] підписала додаток №1 до договору № FQ-680І, у якому зазначено, що розірвання договору не допускається. У випадку придбання ПВХ конструкцій у кредит, договір кредиту не підлягає розірванню, допускається дострокове повне погашення кредиту відповідно до Глави 71 ЦК України, ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Підписуючи цей документ, [PERSON] підтвердила, що отримала у повній мірі інформацію про товар, умови сплати та доставки, а також щодо отримання у повному обсязі інформації про умови кредитування, про відсоткову ставку, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний (а.с.13). Крім того, 08.04.2014 між ФОП [PERSON] та [PERSON] була укладена угода про завдаток на покупку (встановлення) металопластикових вікон, згідно якої замовник видав, а виконавець отримав завдаток в сумі 50 грн (а.с.14). Судом також встановлено, що 09.04.2014 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №2008621440 на придбання товарів та послуг у загальній сумі 18454 грн 28 коп. зі сплатою 0,01 % строком на 24 місяці (а.с.15-16). Підпунктом 1.1. п.1 кредитного договору передбачено, що банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: На придбання товару у продавця 1: 14781 грн 68 коп. На придбання послуг зі страхування у продавця 2: 3547 грн 60 коп. На придбання пакету послуг «ОТП Хранитель» у продавця 3: 0 грн 00 коп. На придбання пакету послуг «Тех.сервіс» у продавця 4: 0 грн 00 коп. На придбання пакету послуг зі страхування майна у продавця 5: 125 грн 00 коп. На сплату комісії за оформлення кредиту: 0 грн 00 коп. На сплату послуг за надання виписок в електронному вигляді (смс-інформування): 0 грн 00 коп. Згідно п.п.1.2.1, 1.2.2 п.1.2 кредитного договору для придбання товару та послуг банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені договором та додатком №1 «Графік платежів», що є його невідємною частиною, а також виконувати інші умови договору. З метою контролю за цільовим використанням кредиту, банк перераховує визначені п.1.1 цього договору суми кредиту на користь продавців в рахунок оплати товару та послуг. Підпунктом 3.11 цього договору передбачено, що підписання позичальником цього договору засвідчує, що позичальнику була надана вичерпна інформація про послуги, що йому надаються та повністю роз'яснені всі питання, що має позичальник по цьому договору. Крім того, на звороті договору міститься розписка [PERSON], згідно якої вона підтверджує, що перед укладенням договору банк повідомив її про кредитні умови (мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями позичальника; тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговування та поверненням. Зокрема таких як, комісії, витрати на страхування, юридичне оформлення, консультаційні витрати тощо); строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Вказана розписка засвідчена підписом позивача [PERSON] (а.с.16 зворот). Згідно графіку платежів (а.с.24) та інформаційного листа Умови кредитування по продукту «Вигідний» (а.с.25) орієнтовна сукупна вартість кредиту: розрахована виходячи з розміру кредиту, що складає 26206,99 грн. 09 квітня 2014 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Кардіф» був укладений договір добровільного страхування держателя кредитної картки №06/08/[NUMBER]. Строк дії вказаного договору з 09.04.2014 до 09.04.2017 (а.с.17-18). Також, 09 квітня 2014 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «УНІКА Життя» був укладений договір добровільного страхування життя №04/01/[NUMBER], згідно якого предметом цього договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю застрахованої особи. Вигоднабувачем за цим договором є ПАТ «ОТП Банк». Строк дії договору 24 місяці (а.с.19-21). 09 квітня 2014 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» був укладений договір добровільного страхування майна фізичних осіб. Строк дії договору 365 днів (а.с.22-23). 15 квітня 2014 року [PERSON] надала до ПАТ «ОТП Банк» заяву про розірвання кредитного договору (а.с.30-31). Заявами від 22.04.2014 [PERSON] зверталась до ПрАТ «СК «Кардиф» (а.с.26. 27), ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (а.с.28), ПрАТ «СК «Уніка Життя» (а.с.29) про дострокове розірвання договору страхування. Заявою від 14.05.2014 [PERSON], зверталась до ПАТ «ОТП Банк» про виклик виїзної комісії у складі юриста та кредитного спеціаліста для складення акту про відсутність споживчого товару за місцем проживання (а.с.35). 15 травня 2014 року [PERSON] надала до ПАТ «ОТП Банк» заяву про призупинення нарахування пені, штрафних санкцій у зв'язку із відсутністю споживчого товару, який зазначений у споживчому кредитному договорі №2008621440 від 09.04.2014 (а.с.32), а також заяву про перегляд умов кредитного договору та скасування страхування в графі продавець №2 (а.с.33-34). Листом АТ «СК «Кардіф» №583-06/с від 27.06.2014 повідомив позивача, що оскільки станом на 27.06.2014 грошові кошти за договором страхування не надійшли на рахунок страховика, договір страхування є таким, що не набрав чинності та не спричинив для сторін жодних правових наслідків (а.с.36). Відповідно до листа ПрАТ «Уніка Життя» від 19.06.2014 викупна сума за договором встановлюється нуль гривень. Випадків припинення дії договору добровільного страхування життя у зв'язку з відмовою від страхування за власним бажанням (кредитний договір залишається діючим) чинним законодавством та договором не передбачено (а.с.57-58). В листі ТОВ «Статус Груп» від 20.09.2013 зазначено, що ним споживчі кредити, розстрочки, знижки не надаються. ТОВ «Престиж Груп» не є їх посередником (а.с.37). Листом ФОП [PERSON] на звернення [PERSON] від 15.04.2014 (а.с.56) повідомила про відмову у розірванні договору №FQ-680І, у зв'язку з тим, що договором не передбачено право замовника на одностороннє розірвання договору. Згода виконавця на розірвання договору не надавалась. На даний час замовлені ПВХ конструкції знаходяться на зберіганні у ФОП [PERSON] (а.с.38-39). В листі ПАТ «ОТП Банк» від 13.05.2014 зазначено, що для розірвання договору страхування необхідно звернутись до страхової компанії та написати відповідну заяву. Питання купівлі-продажу, повернення, відмови від придбаного в кредит товару та всі взаємовідносини, що стосуються надання/встановлення товару, відноситься до виключної компетенції продавця такого товару на підставі укладеного договору і жодним чином не впливає на кредитні правовідносини. Отже, укладений з банком договір встановлює певні обов'язки в частині повернення кредиту, нарахованих за користування кредитом відсотків та інших платежів, обумовлених договором (а.с.40-41). Також в листі ПАТ «ОТП Банк» від 11.06.2014 зазначено, що задовольнити прохання [PERSON] щодо направлення виїзної комісії банку за адресою її мешкання не має підстав (а.с.45-46). В матеріалах справи міститься лист ПАТ «ОТП Банк» вих.№22-2/1-35/81494 від 03.06.2014 адресований [PERSON], у якому зазначено про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором та необхідність погашати кредит щомісяця (а.с.48). [PERSON] звернулась до Солом'янського РУ ГУ МВС України із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, про що в матеріалах справи міститься талон-повідомлення №6422 (а.с.49а) та довідки (а.с.51, 52). Згідно відповіді Солом'янського РУ ГУ МВС України на звернення [PERSON] в ході проведеної перевірки встановлено, що між [PERSON] та представниками ПАТ «ОТП Банк» виникли цивільно-правові відносини. Для захисту прав та інтересів рекомендовано звернутись до суду в порядку приватного обвинувачення (а.с.50). Також позивачем до матеріалів справи додано повідомлення Солом'янського РУ ГУ МВС України від 23.06.2014 на звернення [PERSON] в ході розгляду звернення встановлено, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] виникли цивільно-правові відносини та повинні вирішуватись в судових інстанціях (а.с.53). З листа ФОП [PERSON] від 18.08.2014 вбачається, що свої зобов'язання до договору FQ-680І від 09.04.2014 виконавець в особі ФОП [PERSON] виконав в повному обсязі, а замовник в особі [PERSON] - частково (лише в частині сплати), в частині прийняття виробу зобов'язання станом на 18.08.2014 залишаються не виконаними. Також в листі міститься прохання сплатити неустойку та прийняти замовлення (а.с.66, 67). Згідно листа ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» вих. №010714-9153 від 01.07.2014 заява [PERSON] про припинення дії договору добровільного страхування майна фізичних осіб №20/06/[NUMBER] розглянута та задоволена, у зв'язку з чим здійснено повернення страхового платежу у розмірі 125,00 грн ПАТ «ОТП Банк» (а.с.71). Також в матеріалах справи міститься акт від 10.10.2014, складений у складі заст. директора КП «Відрадненський» [PERSON], майстра технічної дільниці №9 [PERSON], майстра технічної дільниці №6 [PERSON], згідно якого при обстеженні квартири [ADDRESS] встановлено: вікна влаштовані дерев'яні, згідно забудови будинку 1989 р. в задовільному технічному стані (а.с.73). Частиною 1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Щодо позовних вимог про визнання кредитного договору №2008621440 від 09.04.2014 недійсним та застосування наслідків його недійсності суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити відсотки та інші платежі передбачені кредитним договором. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 1055 встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови. Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. У даному випадку відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений сторонами містить несправедливі умови до позивача, оскільки при підписанні договору [PERSON] мала реальну можливість ознайомитись з умовами договору, в зв'язку з чим і погодилася на його укладання шляхом підписання договору. Враховуючи наведене в суду відсутні підстави вважати, що положення кредитного договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що є жорстким у відношенні до споживача. При цьому суд враховує положення ст.627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Укладення кредитного договору [PERSON] з ПАТ «ОТП Банк» є самостійним правочином та на правовідносини за договором підряду між [PERSON] та ФОП [PERSON] не впливає. Крім того, відповідно до п.14.Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин» При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких правочин може бути визнаний недійсним, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладений сторонами за взаємною згодою, у відповідності до вимог закону. При укладенні кредитного договору між сторонами досягнуто згоди щодо всіх умов договору, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі. Таким чином, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві. Отже, позивач, підписавши кредитний договір, надала свою згоду з його умовами та прийняла на себе права та обов'язки, зазначені в ньому. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не довела правомірність своїх вимог, а також не надала суду належних доказів тому, доводи позивача про те, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним та щодо застосування наслідків його недійсності з цих підстав є необґрунтованими, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на користь відповідача ПАТ «ОТП Банк» сплачену позивачем суму 16882,00 грн. З приводу цього суд зазначає наступне. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. У відповідності до положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення суми 16882,00 грн з відповідача ФОП [PERSON] на користь відповідача ПАТ «ОТП Банк», позивач не зазначає в чому саме порушене її право та не просить суд зобов'язати котрогось з відповідачів вчинити певні дії з метою захисту свого порушеного права, при цьому не просить суд стягнути вказані грошові кошти на її користь. Серед іншого, враховуючи процесуальний статус ПАТ «ОТП Банк», який є відповідачем по справі, та окремо не звертався до суду із вказаними позовними вимогами щодо стягнення з ФОП [PERSON] на свою користь грошових коштів та не заявляв в ході розгляду справи зустрічних позовних вимог, а позивач не має повноваженнями від ПАТ «ОТП Банк» на вчинення певних дій. Враховуючи викладене, суд не наділений повноваженнями згідно чинного законодавства вийти за межі позовних вимог при розгляді справ позовного провадження. У даному випадку позивач розпорядився своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, однак невірно обрав спосіб захисту свого права. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. Позивачем з урахуванням заявлених позовних вимог не було доведено наявності передбачених ст. ст. 23, 1167 ЦК України підстав відшкодування відповідачами моральної шкоди, а отже, вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути 1000 грн за послуги юриста на нотаріальні послуги. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження того, що ця особа є фахівцем у галузі права, юристом за фахом та має право на надання такої допомоги. Контракт, додаток до нього, розрахунок вартості наданих послуг та акти виконаних робіт суду також не надано. Крім того, до матеріалів справи була додана довіреність на ім'я цієї особи на представництво інтересів позивача, що свідчить про добровільний та безоплатний характер представництва. Щодо підтвердження вартості нотаріальних послуг також не надано жодного доказу. Тому вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про не обґрунтованість заявлених позовних вимог позивача та необхідність відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed