Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про скасування заборону відчуження об`єкта нерухомого майна, а саме: житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка була зареєстрована 28.11.2006 року за №4123493 Лозівською державною нотаріальною конторою на підставі Договору застави, б/н, 22.09.1970 року, Лозівський завод ЖБК-16, власник: [PERSON] , додаткові дані: перенос с реєстру обтяжень (старого) №27 від 23.09.1970 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2020 року. 02.03.2020 при оформленні спадщини позивач отримала Інформаційну довідку №202545910 від 02.03.2020 року, зі змісту якої вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис 28.11.2006 року за №4123493 про накладення обтяження, а саме заборони на відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 04.03.2020 року [PERSON] звернулася до Архівного відділу Лозівської міської ради щодо існування Договору застави, б/н від 22.09.1970 року, функціонування Лозівського заводу ЖБК -16 або його правонаступників, а також фінансових зобов`язань громадянина [PERSON] . З відповіді архівного відділу позивачу стало відомо, що документи щодо реорганізації Лозівського заводу ЖБК -16 не збереглися, але наявні документи, а саме архівні копії відомостей нарахування заробітної плати за 1970, 1973 роки, що свідчать про правонаступництво Лозівського заводу ЖБК -16 ВАТ «Лозівський завод залізобетонних конструкцій». Як вказує позивач, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ВАТ «Лозівський завод залізобетонних конструкцій» було припинено 23.02.2017 року без наявності правонаступників, в архівному фонді товариства значиться громадянин [PERSON] , який працював з січня 1970 року по жовтень 1976 року та з заробітної плати якого утримувались грошові суми за період з липня 1975 року по червень 1976 року на погашення кредитного зобов`язання. Зважаючи на вказане, позивач вказує, що є достатні підстави вважати, що [PERSON] в повному обсязі розрахувався з наявними кредитними зобов`язаннями після чого звільнився з роботи. Позивач також зазначає, що так як договір застави, б/н від 22.09.1970 року в архівах не зберігся є підстави вважати, що кредитне зобов`язання, яке було виконане за рахунок відрахувань з заробітної плати [PERSON] , було забезпечене саме договором застави, б/н від 22.09.1970. [PERSON] зверталася до нотаріальної контори для зняття заборони відчуження житлового будинку, однак їй було відмовлено , так як документи, які б прямо підтверджували факт реорганізації Лозівського заводу ЖБК - 16 не збереглися, а громадянин [PERSON] помер. Враховуючи вище викладене, позивач звернулася з позовом до суду через неможливість вирішення питання у досудовому порядку. Ухвалою суду від 10.04.2020 року по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву. Представник відповідача надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та вирішення справи залишив на розсуд суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.1986 року, [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії Договору купівлі- продажу від 1986 року, [PERSON] придбала у [PERSON] 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На момент звернення до суду, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2020 року(а.с.10), який отримала після смерті [PERSON] . 02.03.2020 при оформленні спадщини позивач отримала Інформаційну довідку №202545910 від 02.03.2020 року(а.с.11-12), зі змісту якої вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис 28.11.2006 року за №4123493 про накладення обтяження, а саме заборони на відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка була зареєстрована 28.11.2006 року за №4123493 Лозівською державною нотаріальною конторою на підставі Договору застави, б/н, 22.09.1970 року, Лозівський завод ЖБК-16, власник: [PERSON] , додаткові дані: перенос с реєстру обтяжень (старого) №27 від 23.09.1970 року. 04.03.2020 року [PERSON] звернулася до Архівного відділу Лозівської міської ради щодо існування Договору застави, б/н від 22.09.1970 року, функціонування Лозівського заводу ЖБК -16 або його правонаступників, а також фінансових зобов`язань громадянина [PERSON] . З відповіді архівного відділу(а.с.17) позивачу стало відомо, що документи щодо реорганізації Лозівського заводу ЖБК -16 не збереглися, але наявні документи, а саме архівні копії відомостей нарахування заробітної плати за 1970, 1973 роки(а.с.18-24), що свідчать про правонаступництво Лозівського заводу ЖБК -16 ВАТ «Лозівський завод залізобетонних конструкцій». Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб(а.с.13-16), ВАТ «Лозівський завод залізобетонних конструкцій» було припинено 23.02.2017 року без наявності правонаступників, в архівному фонді товариства значиться громадянин [PERSON] , який працював з січня 1970 року по жовтень 1976 року та з заробітної плати якого утримувались грошові суми за період з липня 1975 року по червень 1976 року на погашення кредитного зобов`язання. [PERSON] зверталася до нотаріальної контори для зняття заборони відчуження житлового будинку, однак їй було відмовлено(а.с.25), так як документи, які б прямо підтверджували факт реорганізації Лозівського заводу ЖБК - 16 не збереглися, а громадянин [PERSON] помер. Зважаючи на вище викладене, позивач вирішити самостійно спір або через інші органи не мала можливості. Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частино 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, визначено, що приватна власність громадян, як одна із рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом. Судовий захист прав приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, у тому числі шляхом розгляду справ за позовами про зняття заборони відчуження нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Враховуючи вище викладене, зважаючи на відсутність заперечень відповідача, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про скасування заборони відчуження об`єкту нерухомого майна є законними та обґрунтованими, оскільки відсутні наявні підстави щодо перебування майна [PERSON] під забороною. Враховуючи Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року та

Outcome: approved