Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1 700,00 грн. щомісячно та до досягнення сином повноліття. Позивач просить шлюб розірвати посилаючись на ті обставини, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язків з ведення спільного господарства та виховання дитини. З листопада 2016 року сторони не підтримують подружні стосунки, не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Позивач зазначила, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Крім того, позивач зазначила, що відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча здоровий та працездатний, а вона одна не зможе забезпечити високий рівень розвитку дитини, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 97). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.96). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.02.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 112 (а.с. 98). Сторони по справі мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 04.04.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області (а.с. 7). У сторін відсутнє взаєморозуміння, відсутні спільні інтереси, вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, не проживають разом, за час окремого проживання подружжю не вдалося відновити сімейні стосунки, сім`я існує формально, на примирення позивач не згодна та подальше спільне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сім`я розпалася остаточно і її збереження є неможливим, так як суперечить інтересам обом із подружжя. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Отже, наявність факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з вищенаведеного, та те, що відповідач згоден на розірвання шлюбу та сплачувати аліменти, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: approved