Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, обгрунувавши його тим, що шлюб між сторонами було зареєстровано 10.11.02 р.. За час шлюбу у сторін народилась спільна дитина син [PERSON], 17.12.03 р. н.. Зазначає, що в даний час вирішується питання про розірвання шлюбу сторін. Відповідач утримання дитині добровільно не надає. Дитина перебуває на повному її у триманні. Відповідач інших утриманців не має. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 33 % усі видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами, додатково суду пояснила, що відповідач не працює, хоча є працездатним, утримання дитині не надає. Просить позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений, про причини неявки суду не повідомив, письмового заперечення проти позову до суду не подав. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності відповідача, відповідно до положень ст. ст. 224 228 ЦПК України, Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, зібрані у справі, з приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Як вбачається з пояснень позивача та стверджується копією свідоцтва про одруження серії 1 - ЕГ № 205335, виданого 10.11.02 р. Тойкутською сільрадою Ковельського району Волинської області; копією паспорта позивача, сторони перебувають у шлюбі з 10.11.02 р., актовий запис № 05. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1 - ЕГ № 121629, виданого 26.12.03 р. відділом рацс по Ковельському району Ковельського міськрайуправління юстиції у Волинської області, сторони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], 17.12.03 р. н.. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Як зазначено у ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказану вище неповнолітню дитину сторін як спільну; відповідач добровільно коштів на утримання дитини сторін не надає. В даний час відповідач не працює, хоча є працездатним, інших утриманців не має, за повідомленням позивача, а отже має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини сторін. Зокрема, відповідач будь - якого письмового заперечення проти позову до суду не подав. Слід визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого законодавчо, так як доказів того, що відповідач має сталий доход (заробіток) суду не надано. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що ці витрати мають бути покладені на відповідача у розмірі, передбаченому чинним законодавством. На підставі наведеного,

Outcome: partial