Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що відповідач по справі являється її сином та 02 березня 2017 року розлучився зі своєю дружиною [PERSON]. У період шлюбу у них народилось троє дітей. Згідно рішення суду дочка [PERSON], [INFO] залишена проживати з батьком, дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] залишені на проживання з матірю. В січні 2018 року відповідач залишив своє місце проживання та живе за іншою адресою.\~ Дочка [PERSON] проживає разом з позивачем по вул. В. Івасюка, 38/53 в м. Івано-Франківську. Відповідач офіційно працює, однак коштів на утримання дитини не надає, тому просила стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просили про його задоволення. Відповідач у судовому засіданні 05 грудня 2018 року заперечив проти задоволення позову та пояснив що займається утриманням дитини. У судове засідання 17 грудня 2018 року не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений, про що розписався в повідомленні про розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. За даними копії свідоцтва про народження серії І-НМ № 356131 від 23 січня 2018 року, [PERSON] є матірю відповідача [PERSON]. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дочку [PERSON], [INFO] залишено проживати з батьком [PERSON], дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] залишено проживати з матірю [PERSON]. Згідно довідки ОК «Житловий кооператив 777» № 07 від 23 січня 2018 року сторони по справі разом із дочкою [PERSON] проживають та зареєстровані у [INFO]. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі СК України) визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч. 2 ст. 157 СК України). В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом розяснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» за\~ відсутності\~ домовленості\~ між\~ батьками\~ про\~ сплату аліментів\~ на\~ дитину\~ той\~ із\~ них,\~ з ким вона проживає,\~ вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 2 ст. 258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Виходячи зі змісту даних статтей сімейного законодавства та розяснень пленуму Верховного Суду України одержувачем аліментів на утримання дитини може бути не тільки один із батьків, а й баба й дід дитини. При цьому не підлягають стягненню аліменти з того із батьків, який проживає з дитиною та займається її утриманням. Письмовими доказами підтверджено, що відповідач по справі [PERSON] зареєстрований та проживає із дочкою [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Факт\~ ухилення відповідача від обовязку матеріального забезпечення дочки не знайшов свого підтвердження матеріалами справи та поясненнями сторін у судових засіданнях. Рішенням суду дочку [PERSON] залишено проживати із відповідачем, тому суд вбачає, що можливість повного або часткового задоволення позову позбавлена правових підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів слід відмовити. На підставі ст. 180-182, 258 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»

Outcome: dismissed