Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

позивач звернувся із позовом в суд до відповідачів, третіх осіб про визнання права позивача на користування загальною хвірткою основного проходу до земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]; визнання протиправними дії відповідачів щодо вчинення перешкод у користуванні хвірткою загального входу до земельної ділянки за місцем розташування будинку [ADDRESS], прибудинковою територією та садово-городньою ділянкою будинку [ADDRESS]; зобов'язання відповідачів за власний рахунок демонтувати самовільно встановлені металеві стовпи (один біля будинку [ADDRESS], другий біля гаражу на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], ліквідувати металеві штирі з дротами на садово-городній частині земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати відповідачів надати тимчасово представникові позивача [PERSON] примірник ключа від замка спірної хвіртки загального входу до земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] для забезпечення виготовлення дублікату такого ключа. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16.06.2011 року про встановлення роздільного порядку користування будинком та прибудинковою територією по [ADDRESS], відповідачами було здійснено організацію та розподіл прибудинкової території шляхом встановлення металевих стовпів на подвір'ї будинку для встановлення окремої хвіртки, встановлення замка в існуючу хвіртку загального входу до будинку, облаштування загородження із металевих штирів з дротами з метою загородити частину садово-городньої ділянки. Однак зазначене рішення суду в подальшому було скасоване ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.01.2012 року, а справу скеровано до суду першої інстанції для нового розгляду. Новим рішенням суду від 18.12.2013 року позивачам було відмовлено у задоволенні позову про вставлення порядку користування будинком та прибудинковою територією. А тому у вказаний спосіб здійснений відповідачами розподіл земельної ділянки на сьогодні є незаконним. Крім цього зазначила, що вона зверталася із позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні сходами та прибудинковою територією по [ADDRESS], і рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29.11.2012 року її позов задоволено частково, відповідачів зобов'язано не чинити перешкоди їй у користуванні сходами та відкрити хвіртку для загального входу в будинок [ADDRESS]. Після набрання рішенням законної сили 26.03.2013 року, таке було скероване до примусового виконання та в присутності державного виконавця, 30.05.2013 року відповідачами було відкрито хвіртку загального входу, однак після складання державним виконавцем акту про виконання судового рішення та залишення території будинковолодіння, відповідачі повторно хвіртку зачинили та по даний час не дають їй можливості користування нею. Вважає, що у зв'язку із наведеним їй створюються перешкоди у користуванні власністю, оскільки на даний час прибудинкова територія знаходиться у спільному користуванні мешканців будинку, вона та члени її сім'ї не мають можливості користуватися більш зручнішим входом на територію будинку через хвіртку загального входу, змушені ходити по похилому спуску через ворота, що призводить до порушення їх усталеного побуту та негативно впливає на стан здоров'я. Просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача та одночасно третя особа [PERSON], представник третьої особи [PERSON] - [PERSON], а також позивач у судовому засіданні 16.12.2014 року, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, дали пояснення аналогічні вище наведеним. Відповідач та представник відповідача [PERSON] - [PERSON], відповідач [PERSON] в судовому засіданні відносно позову заперечили, пояснили, що позивачем не представлено суду жодного доказу того, що на території будинковолодіння [ADDRESS] відповідачами встановлено металеві стовпи, штирі та дроти, які розмежовують частині земельної ділянки. Оскільки встановлення таких об'єктів вони заперечують, тому просить у позові відмовити. В частині надання доступу користування хвірткою загального входу вказали, що позивач такого доступу не потребує, так як постійно проживає в Херсонській області. Між сім'єю [PERSON] та відповідачами існують спори, наслідком яких бували не одноразові їх звернення в правоохоронні органи. З метою уникнення конфліктів відповідачі отримали дозвіл районної адміністрації та влаштували у воротах додаткову хвіртку, яка розташована зі сторони квартири позивачки і саме через неї вона може здійснювати прохід до ділянки та своєї квартири. Інша хвіртка розташована зі сторони квартири відповідачів і вони не бажають, щоб сім'я позивачів постійно проходила під їх вінками. Крім цього в квартирі, належній позивачу на праві власності проживають не відомі їм особи, які не представляються, не дають щодо себе жодних відомостей, приходять вночі, а йдуть зранку. При цьому мешканці квартири постійно змінюються. За таких обставин вони вважають, що існує небезпека для життя відповідачів, а тому вимогу позивача про усунення перешкод в користування хвірткою та надання ключа від замка безпідставними. Просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, подали до суду заяви про слухання справи у їх відсутності. А тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності зазначених відповідачів. Представник третьої особи Львівської міської ради Попович Я.Д. в судовому засіданні у вирішенні спору поклався на розсуд суду, однак пояснив, що на даний час уся прибудинкова територія, закріплена за будинком [ADDRESS] перебуває у спільному користуванні усіх співвласників квартир будинку, а відтак позивач має право доступу та користування хвірткою загального входу і всією прибудинковою територією. Представник Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Бойко Я.А. в судовому засіданні не заперечив відносно позову, у його вирішенні просить врахувати інтереси усіх співвласників будинковолодіння. Відповідачі управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради, ЛКП «№500» в судове засідання явку своїх представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, позивача та відповідачів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.66,69,70) позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] являються співвласником квартири [ADDRESS]. Крім цього, в судовому засіданні безспірно встановлено, і вказані обставини підтверджуються довідкою ЛКП №500 (а.с.54), власниками квартири [ADDRESS] є відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як встановлено судом, між співвласниками квартири №1 та №2 вказаного будинку тривалий час існує спір з приводу порядку користування земельної ділянки закріпленої за будинком, вказаний спір розглядався в судовому порядку, і рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18.12.2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07.04.2014 року (а.с.6-8), [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовлено у позові до інших власників квартир у будинку про встановлення роздільного порядку користування будинком та прибудинковою територією. Таким чином, на даний час земельна ділянка, яка закріплена за багатоквартирним будинком [ADDRESS] і є комунальною власністю Львівської міської ради, перебуває у спільному користуванні усіх співвласників житлового будинку. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 1 ст.355 ЦК України визначає, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до положень передбачених ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними Крім цього, положеннями ч.2 ст.382 ЦК України врегульовано, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. У відповідності до положень ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Згідно положень ч.3 ст.42 ЗК України визначено, що порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. А відтак, аналізуючи наведені вище правові норми, суд приходить до висновку, що усі співвласники багатоквартирного будинку наділені спільними правами володіння, розпоряджання та користування допоміжними спорудами та обладнанням, що розміщені в межах прибудинкової території. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, і вказані обставини не заперечуються відповідачами, вхід на територію будинковолодіння [ADDRESS] здійснюється зокрема через хвіртку загального входу, яка зачиняється на замок, ключів від якого позивач не має, як і можливості користуватися цим входом на територію будинковолодіння. Крім цього, як вбачається із рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29.11.2012 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26.03.2013 року, в цій частині позовні вимоги [PERSON] уже задовольнялися та судом зобов'язано відповідачів відкрити хвіртку для загального входу в будинок [ADDRESS]. При цьому відповідач [PERSON] визнала, що після виконання рішення суду замок у хвіртці поміняно з метою безпеки але ключа від неї позивач і його сім'я не мають. За таких обставин, оскільки позивач має рівні із відповідачами права на користування допоміжними спорудами та обладнанням, що розміщені на земельній ділянці, закріпленій за будинком [ADDRESS], в тому числі хвірткою загального входу, однак відповідачі безпідставно їй чинять перешкоди у цьому, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди позивачу у користуванні цим об'єктом спільної власності та передати представнику позивача [PERSON] примірник ключа від хвіртки для виготовлення його дублікату. При цьому суд, з огляду на законодавчо встановлений режим користування спільним майном, вважає необґрунтованими посилання відповідачів у наданні доступу позивачу, чи третій особі [PERSON] у праві доступу до хвіртки загального входу через не проживання позивача у квартирі №1 та через неприязні стосунки [PERSON] з власниками квартири №2. Більш того, як вбачається із наявного в матеріалах справи витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] також являється співвласникам квартири [ADDRESS] та наділений усіма передбаченими законом правами на володіння, розпоряджання та користування спільним майном. Одночасно суд вважає безпідставними позовні вимоги [PERSON] щодо зобов'язання відповідачів за власний рахунок демонтувати самовільно встановлені металеві стовпи (один біля будинку [ADDRESS], другий біля гаражу на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], ліквідувати металеві штирі з дротами на садово-городній частині земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], з огляду на таке. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак позивачем жодних належних, достатніх та допустимих доказів того, що на земельній ділянці відповідачами встановлено металеві стовпи та штирі з дротами, і що таким встановленням порушуються її права на спільне користування земельною ділянкою не представлено, не здобуто таких і в ході судового розгляду. При цьому представлені позивачем фотографії, в силу положень ст. 58 ЦПК України не можуть бути визнані судом, як належні докази вказаних обставин, так як не містять інформації про прив'язку до будинковолодіння № 43 по вул. Погулянка в м. Львові та не підтверджують факту встановлення зазначених на них об'єктів відповідачами, їх опису, кількості. А тому в цій частині позовні вимоги є безпідставними і в їх задоволенні слід відмовити. Крім цього, суд вважає зайвими вимоги позивача про визнання права позивача на користування загальною хвірткою основного проходу до земельної ділянки будинковолодіння, оскільки таке право випливає з положень ст. 369 ч.1 ЦК України і постановляючи рішення в частині усунення перешкод у користуванні хвірткою, суд в такий спосіб підтверджує право позивача на користування нею.

Outcome: dismissed