Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] такими, що втратив право на користування житлом - квартирою [ADDRESS] В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їй та членам її сім'ї - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] являється її колишнім чоловіком, 03.12.2014р. рішенням Сихівського районного суду м.Львова шлюб між ними розірвано. Починаючи з 2011 року відповідач добровільно покинув квартиру, в ній не проживає, його особисті речі в квартирі не зберігаються, квартирою не цікавиться, відомо, що на даний час останній перебуває на постійному місці проживання на території Російської Федерації. Постійна відсутність відповідача у спірній квартирі підтверджується також складеними комісією ОСББ «Сихівчани-26» актами від 06.04.2011р., 03.01.2012р., 10.08.2012р., 20.02.2013р. та 30.06.2015р. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його відсутності не існує, а тому вважає, що такий втратив право користування квартирою. Позивач подала до суду заяву за змістом якої позов підтримує в повному обсязі, просить такий задоволити, а розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте надіслав суду нотаріально завірену заяву, за змістом якої проти позову не заперечує; додатково вказує, що у зв'язку з переїздом на постійне місце проживання в Російську Федерацію, не має жодних майнових прав у відношенні спірної квартири, будь-які претензії з даного питання у нього відсутні, просить зняти його з реєстраційного обліку за місцем знаходження спірного житла, а розгляд справи проводити у його відсутності (заява зареєстрована в реєстрі за № 3-1730 від 10.12.2015р.). Третя особа [PERSON] також подав до суду заяву, згідно якої позов підтримує та вважає, що такий підлягає задоволенню, розгляд справи просить проводити у його відсутності. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе, розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою учасників процесу в судове засідання та з врахуванням поданих ними заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.401, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до положень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (третім особам), що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № [NUMBER] від 27.01.1998р. (запис у реєстровій книзі за № 30397). Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки № 1259 виданої 30.06.2015р. ОСББ «Сихівчани», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані п'ять осіб: [PERSON], як власник (позивач), [PERSON] та [PERSON] (сини позивача), [PERSON] (мати позивача) та відповідно [PERSON] (відповідач). Також встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 03.12.2014р. було розірвано. Проте, ще до цього, відповідач залишив спірну квартиру та переїхав на постійне місце проживання в Російську Федерацію. Як стверджується актами від 06.04.2011р., 03.01.2012р., 10.08.2012р., 20.02.2013р. та 30.06.2015р., складеними комісією ОСББ «Сихівчани» відповідач [PERSON] понад один рік, починаючи з 2011 року, не проживає в спірній квартирі. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Таким чином, суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що відповідач, не проживаючи у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, втратив право на користування нею з підстав ч.2 ст.405 ЦК України, а визнання ним позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст.401, 405 ЦК України та

Outcome: approved