Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить виселити відповідача [PERSON] з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування вимог вказано, що [PERSON] є власницею квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та разом з нею в квартирі зареєстрований та проживає її син [PERSON] 12.05.2020 року. Богунським районним судом м. Житомира прийнято рішення про видачу обмежувального припису терміном на шість місяців відносно відповідача, з забороною перебувати в місці проживання (перебування) з позивачем. Але після рішення суду відповідач залишився проживати у квартирі, продовжує випивати, вживає наркотичні засоби, вчиняє сварки. Позивач зазначає, що має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який також проживає за указаною адресою, позивач побоюється за його життя та здоров`я у зв`язку з такими діями старшого сина. Відповідач жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, працювати не має бажання, чим завдає значних матеріальних збитків. Вироком Богунського районного суду від 19.02.2021 року визнано винним відповідача у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України відносно [PERSON] , та призначено покарання у виді двох років шести місяців обмеження волі, та встановлено іспитовий строк. Проте, навіть після вказаного вироку продовжується домашнє насильство та складаються термінови зоборонювальні приписи. Позивач стверджує, що відповідач заважає вільно користуватись належним її на праві приватної власності будинком та в добровільному порядку виселятись, та зніматись з реєстрації не збирається. На підставі чого, сподіваючись усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, позивач змушена звернутись до суду. 22.06.2021 року [PERSON] подано заяву про проведення розгляду справи без її участі, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі і шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позовну заяву не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] є одноосібною власницею квартири [ADDRESS] (а.с. 9). 25.11.2020 року, 26.01.2021 року, 06.03.2021 року, 20.03.2021 року, 28.03.2021 року, 15.04.2021 року, 28.04.2021 року стосовно [PERSON] було вжито термінові заборонні приписи стосовно кривдника, у зв`язку з вчиненням ним домашнього насильства відносно матері - [PERSON] , зокрема, погрожував розправою, виражався та ображав словами брутальної лайки, намагався вчинити бійку, у нетверезому стані принижував честь та гідність матері, вчиняв психологічне насильство (а.с. 16-19, 26-29). 12.05.2020 року судом видано обмежувальний припис терміном на шість місяців відносно [PERSON] , з забороною перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-12). 19.02.2021 року вироком Богунського районного суду м. Житомира від 19.02.2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України (у зв`язку із систематичним вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] ) та призначено йому покарання у виді двох років шести місяців обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, встановлено іспитовий строк - два роки (а.с. 13-14). Крім того, зі змісту вироку судом встановлено і інші випадки застосування домашнього насильства [PERSON] відносно своєї матері - [PERSON] , а саме 13.03.2020 о 19 год. та 26.03.2020 о 09 год. [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно своєї матері [PERSON] , а саме - ображав її словами брутальної лайки. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 05.05.2020 [PERSON] визнано винним та на останнього накладено адміністративне стягнення у виді 40 годин громадських робіт; 15.03.2020 року, близько 09 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив насильство в сім`ї відносно своєї матері [PERSON] , а саме - ображав її словами брутальної лайки. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 21.04.2020 [PERSON] визнаний винним та на останнього накладено адміністративне стягнення у у виді штрафу в розмірі 340 грн; 27.03.2020 року близько 17 год. 30 хв. [PERSON] перебуваючи за тією ж адресою, вчинив насильство в сім`ї відносно своєї матері [PERSON] , а саме - ображав її словами брутальної лайки та погрожував фізичною розправою. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 14.05.2020 [PERSON] визнано винним та на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн; 22.04.2020 року близько 09 год. 30 хв.,13 год. 10 хв. та 17 год. 30 хв. [PERSON] перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно своєї матері [PERSON] , а саме - ображав її словами брутальної лайки, прийшовши за адресою проживання матері порушивши заборонний припис щодо заборони перебувати у місці проживання та забороною контактувати з потерпілою у будь - який спосіб. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 20.05.2020 [PERSON] визнано винним та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн; 20.04.2020 року о 15:00 год. [PERSON] перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив насильство в сім`ї відносно своєї матері [PERSON] , а саме - ображав її словами брутальної лайки. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 20.05.2020 [PERSON] визнано винним та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн; 05.04.2020 року, о 17:00 год. [PERSON] перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив насильство в сім`ї відносно своєї матері [PERSON] , а саме - ображав її словами брутальної лайки, прийшовши за адресою проживання матері порушивши заборонний припис щодо забори перебувати у місці проживання та забороною контактувати з потерпілою у будь - який спосіб. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 10.07.2020 відносно [PERSON] провадження закрито у зв`язку із закінченням строків; 07.05.2020 року, о 17 год. 55 хв. [PERSON] перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив насильство в сім`ї відносно своєї матері [PERSON] , а саме - ображав її словами брутальної лайки та погрожував фізичною розправою. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 14.07.2020 [PERSON] визнано винним та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту строком на 5 діб; 09.05.2020 року, близько 09 год. 20 хв. [PERSON] перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив насильство в сім`ї відносно своєї матері [PERSON] , а саме - ображав її словами брутальної лайки. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 10.07.2020 [PERSON] визнано винним та накладено адміністративне стягнення у виді 40 годин громадських робіт. В силу положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 116 ЖК УРСР регламентує, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 №2 судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року по справі № 679/1657/18 зроблено висновок, що систематичність порушення правил співжиття визначається виходячи з кількісного показника протягом необмеженого проміжку часу. В пункті 80 рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Левчук проти України» (Заява № 17496/19), йдеться про те, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див., mutatis mutandis, рішення в справі «Ірина Смірнова проти України», №1870/05, пп. 71 та 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя (див., mutatis mutandis, згадане вище рішення в справі «Хайдуова», п. 46, та « Ірина Смірнова », там само). Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому (див. рішення у справах «Дордевіч проти Хорватії» (Рorрeviж v. Croatia) №41526/10, пп. 92-93 та 147-49, ЄСПЛ, 2012 р.; та Ірини Смірнової , цитоване вище, там само). З аналізу встановлених фактичних обставин справи слідує висновок про доведеність систематичності порушення [PERSON] протягом тривалого часу правил співжиття, що роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі. Відповідача багаторазово було притягнуто до адміністративної відповідальності, ухвалено вирок про визнання винуватим у вчиненні психологічного насильства відносно своєї матері - позивача у справі [PERSON] , до відповідача було застосовано неодноразові покарання на підставі судових рішень, після чого неодноразово було вчинено термінові заборонні приписи стосовно кривдника, саме у зв`язку із вчинення відносно матері насильства проте, відповідач продовжує вчиняти неправомірні дії. Реагування ж [PERSON] на наявні приписи, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та вирок суду, що винесені за аналогічні порушення - відсутнє, не має позитивних результатів. Встановлена ознака систематичної протиправних дій відповідача відносно позивача ймовірно може передбачати і подальші випадки насильства. Суд враховує, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав шляхом виселення відповідача є найбільш крайнім заходом втручанням у право людини на повагу до житла, що гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд вважає, що з огляду на характер дій, що вчиняються відповідачем відносно позивача, такі обставини, як те, що [PERSON] повнолітній, на утриманні неповнолітніх дітей не має, неодружений, працездатний, а відтак має можливість забезпечити себе житлом, то баланс між захистом прав позивача, в тому числі права на користування своїм же помешканням без насильства, та права користування відповідачем житловим приміщенням, можливо досягти виключно задоволенням позовних вимог про виселення відповідача. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved