Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, посилаючись на те, що 23 грудня 2010 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із позивачем. 23.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано. 11 вересня 2015 року між сторонами було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дітей у відповідності до положень якого відповідач зобов`язаний на утримання дітей сплачувати щомісячно 6500 гривень на кожну дитину, тобто в загальному відповідно кількості дітей - 13000 грн. Відповідач жодної копійки в якості аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Станом на 03.04.2019 року заборгованість по аліментам складає 546000 грн. та неустойка в розмірі 163800 грн. Враховуючи наведена просила стягнути з [PERSON] заборгованість по аліментам в сумі 546000 грн. та неустойку в розмірі 163800 грн. Відповідач у встановлений строк подав до суду відзив в якому зазначив, що по суті позовних вимог може пояснити, що визнає свій обов`язок щодо утримання дітей в обсязі, який визначений в договорі про участь у вихованні та утриманні дітей, але через скрутний фінансовий стан не міг сплачувати щомісячно визначену договором суму аліментів. Заборгованість визнає повністю. Позивач у судове засідання не з`явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить слухати справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд слухати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] у період з 23 грудня 2010 року по 23 жовтня 2015 року, що підтверджується копією рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року у справі № 755/17898/15-ц. (а. с. 3-5) Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження. (а. с. 6-7) Між сторонами 11 вересня 2015 року укладено Договір про участь у вихованні та утриманні дітей відповідно до якого відповідач [PERSON] зобов`язався надавати на утримання дитини [PERSON] , 6500 грн. та 6500 грн. на утримання дитини [PERSON] щомісяця до 20-го числа. (а. с. 8-9) Відповідно до ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 194 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того за приписами ст. 27 вказаної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved