Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [PERSON], які діють своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], неповнолітнього [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі по справі не проживають в зазначеному будинку з 2014 року, та звернутися до них з вимогою про зняття з реєстрації вона не має можливості, оскільки відповідачі проживають на території РФ та не мають наміру повертатися в Україну. У зв'язку зі зміною законодавства вона фактично позбавлена можливості отримати державну субсидію на оплату комунальних послуг, адже дохід сім'ї буде нараховуватися на всіх зареєстрованих в будинку осіб, а вони фактично не проживають за даною адресою 4 роки. У зв'язку з чим вона звертається до суду з даним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 09.08.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.09.2018. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.09.2018 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 02.10.2018. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву, в якій справу просила розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові відправлення, причини не явки суду не пояснили, відзив на позовну заяву суду не надавали. Представник третьої особи Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовом згоден. Представник третьої особи Служби у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, до суду надала письмові пояснення з приводу позову. 02 жовтня 2018 року представник третьої особи Служби у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій заперечує щодо визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в зв'язку з тим, що зняття з реєстрації місця проживання малолітніх дітей без реєстрації за іншим місцем проживання суперечитиме Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», а саме ст. 12, у якій зазначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Матеріалами справи встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 04.03.2005 Державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6938933 від 07.04.2005. З довідки про склад сім'ї, виданої 14.06.2018 виконкомом Білолуцьккої селищної ради Новопсковського району Луганської області за вих. № 932, вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею за вказаною адресою зареєстровані донька [PERSON], [INFO], зять [PERSON], [INFO], онуки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно акту підтвердження не проживання, складеного депутатом Білолуцької селищної ради 7 скликання по виборчому округу № 20 Мальцевою О.П., за період з липня 2014 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають, що також підтверджують сусіди. Батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] є [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження, виданими Білолуцької селищної ради Новопсковського району луганської області 09.09.2008, Новопсковським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області 19.09.2002. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Оскільки матеріалами справи було встановлено, що відповідачі є членами сім'ї позивача, втім не проживають з 2014 року, тобто понад один рік без поважних причин в домоволодінні, що належить на праві власності позивачу, договірні відносини між позивачем та відповідачами щодо винаймання спірного житла відсутні, а подальша реєстрація [PERSON], [PERSON], [PERSON] в належному позивачу будинку створює перешкоди у реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном як власником, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. При вирішенні питання про визнання неповнолітнього [PERSON], [INFO], та малолітньої [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. За приписами ч. 2, ч. 4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Оскільки суд дійшов висновку, що мати та батько неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON] - відповідачі [PERSON], [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], діти залишили зареєстроване місце проживання разом з матір'ю та батьком, і на даний час проживають разом з батьками в Російській Федерації, суд приходить до висновку про можливість позбавлення неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON] права користування вказаним житловим приміщенням. Суд при цьому зазначає, що діти за своїм віком не можуть залишатися за місцем проживання окремо від батьків, що в такому разі буде суперечити наведеним вище вимогам ст. 29 ЦК України. Право малолітньої особи на користування даним житловим приміщенням є також похідним від права її батьків, на яких відповідно до норм чинного сімейного законодавства покладається обов'язок щодо утримання, піклування та створення належних умов існування малолітньої дитини. Представник третьої особи в письмовому запереченні зазначає, що зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування. В даному випадку діти не є сиротами та не визнані дітьми, позбавленими батьківського піклування, тому застосування Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» є недоречним, так як згідно преамбули даного закону цей Закон визначає загальні засади соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей, забезпечує правове регулювання відносин у суспільстві, які спрямовані на реалізацію бездомними особами і безпритульними дітьми прав і свобод, передбачених Конституцією та законодавством України, створює умови для діяльності громадських та благодійних організацій, що працюють у сфері соціального захисту населення. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, яка просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved