Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про визнання договору дарування недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що 26.09.2015 року відповідач [PERSON] уклала з відповідачем [PERSON] договір дарування ? частки квартири [ADDRESS] в Голосіївському районі м.Києва. Вказаний договір дарування було вчинено відповідачем [PERSON] під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, її волевиявлення не відповідало внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування. Так, квартира [ADDRESS] в Голосіївському районі м.Києва належала йому та відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності - по ? частки кожному. 19.06.2015 року Голосіївським районним судом м.Києва постановлено ухвалу у справі за його позовом до [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, стягнення грошової компенсації, якою визнано мирову угоду, укладену між ним та відповідачем. За умовами мирової угоди відповідач [PERSON] набувала право власності на ? часку квартири, що належала йому на праві власності і зобов'язувалась у строк з 19.06.2015 року по 12.09.2015 року сплатити грошову компенсацію належної йому частки в сумі 40000 доларів США. Однак свої зобов'язання за мировою угодою відповідач [PERSON] у встановлений строк не виконала, в зв`язку з чим він 18.09.2015 року звернувся до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м.Києві із заявою про примусове виконання ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 19.06.2015 року. 26.09.2015 року державним виконавцем протиправно та в порушення встановлених Законом України «Про виконавче провадження» строків винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, яка в подальшому була за його скаргою скасована ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 10.03.2016 року. Однак відповідач [PERSON], скориставшись протиправними діями державного виконавця, який вчасно не відкрив виконавче провадження та не наклав арешт на належне їй майно, 26.09.2015 року, діючи під загрозою втратити житло у рахунок погашення боргу, з метою приховати квартиру від можливого звернення стягнення на неї в порядку виконачого провадження уклала з відповідачем [PERSON] договір дарування ? частки квартири на вкрай невигідних для неї умовах, так як не мала роботи та джерела доходів, не мала іншого житла, крім ? частки цієї квартири, і за відсутності боргу перед ним договір дарування не було б вчинено взагалі. У відповідача ж [PERSON] взагалі не було потреби в отриманні ? частки квартири у дар, так як вона проживала за адресою: [ADDRESS] та мала на праві власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Вважає, що договір дарування укладений на вкрай невигідних умовах під впливом зазначених тяжких обставин та не відповідав внутрішній волі відповідача [PERSON] Договір дарування ? частки квартири порушує його майнові права, так як борг відповідача перед ним за судовим рішенням становить згідно курсу НБУ України майже мільйон грн. Просить визнати договір дарування ? частки квартири [ADDRESS] в Голосіївському районі м.Києва недійсним на підставі ст.233 ЦК України, повернути передану за недійсним правочином ? частку квартири у власність відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала і пояснила, що договір дарування ? частини квартири на користь відповідача [PERSON] вона уклала з власної волі, цілком усвідомлюючи його суть. Твердження позивача про вплив тяжких обставин, що, ніби-то, спонукали її укласти договір на вкрай невигідних для неї умовах, не відповідають дійсності. Зазначала, що мала намір переоформити належну їй частину квартири на свою матір [PERSON] ще раніше, однак в зв`язку із судовими спорами квартира перебувала під арештом і вона не мала змоги це зробити. В свій час батьки надавали їй значну фінансову підтримку на розвиток бізнесу, тому вона хотіла, щоб на старості років вони мали квартиру в Києві. За умовами мирової угоди вона викупила у позивача ? частини належної йому квартири і планувала здійснити виплату компенсації за рахунок дивідендів, але банк, в якому вона зберігала гроші, зазнав банкрутства. На даний час вона працевлаштована на новій роботі з хорошою заробітною платою і має намір розрахуватися за борги з позивачем, а тому наявність боргу ніяким чином не вплинула на її рішення подарувати частину квартири матері. На день розгляду справи в квартирі [ADDRESS] проживають вона, син і відповідач [PERSON] Взимку мати живе в квартирі постійно, а влітку здебільшого знаходиться на дачі. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує. Вважає, що спірна частина квартири подарована їй на законних підставах, так як квартира була в кредиті і вона брала участь у її викупі за рахунок коштів, виручених від продажу іншої квартири на Оболоні, яка належала їй на праві власності. У спірній квартирі вона взимку проживає постійно, а влітку знаходиться на дачі; придбала меблі, так як старі вивіз позивач; сплачує комунальні платежі. За станом здоров`я вона потребує обстеження та нагляду лікарів. Вважає, що має право на старості років проживати у місті Києві в квартирі, подарованій дочкою. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 26.09.2015 року відповідач [PERSON] уклала з відповідачем [PERSON] договір дарування ? частки квартири [ADDRESS] в Голосіївському районі м.Києва, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №64839127 від 02.08.2016 року (а.с.8-11), Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №55139067 від 15.03.2016 року (а.с.39,40). Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 19.06.2015 року визнано мирову угоду, укладену між позивачем та відповідачем [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації, встановлення порядку користування квартирою, зобов'язання усунути перешкоди в користуванні та зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, зобов'язання усунути перешкоди у користуванні, стягнення грошової компенсації, за якою сторони домовились, зокрема, про наступне: 1.[PERSON] та [PERSON] вирішили поділити квартиру під номером 141 в будинку під номером [ADDRESS], що належить сторонам на праві спільної часткової власності в рівних частках по ? кожній на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 10.02.2011 року у справі №2-593/11 наступним чином: 1.1.Виділити [PERSON] квартиру [ADDRESS]. 1.2.Визнати за [PERSON] на праві приватної власності (з моменту набрання даною мировою угодою законної сили) ? частки квартири під номером 141 в будинку під номером [ADDRESS], яка належить [PERSON] в стані «так як є» станом на день підписання мирової угоди… 3.[PERSON] зобов'язується оплатити [PERSON] грошову компенсацію вартості ? його частки квартири в сумі 40000 доларів США в строк до 12.09.2015 року включно, яка підлягає сплаті у гривнях і визначається за офіційним курсом НБУ до долару США станом на дату платежу… (а.с.45-47). 18.09.2015 року позивач звернувся до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.98,99). Постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві від 26.09.2015 року у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 25.06.2015 року відмовлено. (а.с.97). Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 10.03.2016 року постанову державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві від 26.09.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 25.06.2015 року скасовано. (а.с.49-53). Постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві від 01.06.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 25.06.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості (а.с.89). Згідно ст.717 ч.1 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст.215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ст.203 ч.3 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.203 ч.5 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину. Судом встановлено, що 26.09.2015 року відповідач [PERSON] подарувала відповідачу [PERSON] належну їй ? частину квартири [ADDRESS]. Також встановлено, що на момент укладення договору дарування відповідач [PERSON] мала перед позивачем невиконані зобов'язання за мировою угодою, визнаною ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 19.06.2015 року, щодо виплати останньому грошової компенсації за належну йому ? частину квартири [ADDRESS]. Посилаючись на недійсність договору дарування, позивач стверджував, що він укладений відповідачем [PERSON] під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. Разом з тим не можна вважати передачу [PERSON] у власність [PERSON] належної їй частини квартири вчиненою на вкрай невигідних умовах, так як майно перейшло у власність матері відповідача, яка є рідною людиною і яка не заперечує проти проживання доньки у подарованій їй квартирі. Та обставина, що відповідач [PERSON], крім подарованої частини квартири, іншого житла не мала, не означає, що правочин вчинено на вкрай невигідних для неї умовах, внаслідок чого вона позбулася єдиного житла, так як фактично відповідач [PERSON] разом з сином продовжує проживати у спірній частині квартири. Щодо реального настання наслідків, обумовлених правочином, то відповідачі пояснили, і цей факт не спростовано позивачем, що відповідач [PERSON] періодично проживає у спірній частині квартири, де здійснює права власника. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Щодо наявності тяжкої обставини, то, навіть, якщо вважати наявність боргу та можливість втрати відповідачем житла в зв`язку з примусовим виконанням рішення суду тяжкою обставиною, під впливом якої вона вчинила правочин, такий правочин не може бути визнаний недійсним на підставі ст.233 ЦК України, оскільки для кваліфікації правочину за ст.233 ЦК України необхідна обов'язкова наявність двох умов: впливу тяжкої обставини та вчинення правочину на вкрай невигідних умовах. Посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-551цс16 суд вважає безпідставним, так як даний висновок висловлено щодо застосування статті 233 ЦК України у інших правовідносинах. За таких обставин суд в задоволенні позовних вимог відмовляє. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed