Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач належним чином не допомагає у вихованні та забезпечені дитини, ухиляється від своїх обов`язків щодо утримання дитини передбачені статтею 180 СК України . Крім того, в 2019 році дитина закінчує 9 класів та буде продовжувати навчання в Коледжі переробної та харчової промисловості Харківського національного технічного університету сільського господарства ім. Петра Василенка. Навчання є платним та становить на 2019 -2020 навчальний рік 12 200, 00 гривень. Приймаючи до уваги даний факт, на підставі статті 185 СК України, позивач вважає, що батько повинен нести додаткові витрати на навчання сина у розмірі 50 % від вартості такого навчання щорічно до закінчення останнім навчання. Відповідач отримує постійний дохід і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання сина та нести додаткові витрати такі як оплата навчання сина, оскільки працює на підприємстві «Wabererst» водієм. На підставі викладеного, просить: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 / 3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви і до досягнення сином повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на навчання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % вартості навчання, щорічно і до закінчення навчання. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 25 червня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала через канцелярію суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та задовольнити їх. Не заперечує проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, причини не явки суду не повідомив. Відзив не надав, а також будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій\~статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який наленжо повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2003 року сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований Березівською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 06 ( копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ). Від даного шлюбу подружжя має сина, [PERSON] , [INFO] . Діти проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частини 1, 2 статті 182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатною особою молодого віку, не позбавлений можливості працювати, даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину суду не надано, а тому суд приходить до висновку що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідно до статей \~8\~,\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позовна заява про стягнення аліментів на утримання дитини подана до суду 07 червня 2019 року. Отже, враховуючи обов`язок утримувати дитину, який покладено на обох батьків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 07 червня 2019 року і до досягання дитиною повноліття. Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача додатковіх витрат на дитину, суд приходить до наступного. Відповідно до\~статті 185\~СК України\~той з\~батьків,\~з кого\~присуджено стягнення\~аліментів на\~дитину,\~а також\~той з\~батьків,\~до кого\~вимога про\~стягнення аліментів\~не була\~подана,\~зобов`язані\~брати участь\~у додаткових\~витратах на\~дитину,\~що викликані\~особливими обставинами\~(розвитком\~здібностей дитини,\~її хворобою,\~каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до частини 3 статі 12 ЦПК України, статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( частина 1статті 76 ЦПК України). Аналіз статті 185\~СК України свідчить, що сторона, яка звертається з вимогою про попереднє фінансування додаткових витрат має надати суду докази майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. З матеріалів справи вбачається, що позивач звертається до суду з вимогою про попереднє фінансування додаткових витрат, які пов`язані з навчанням сина в Коледжі переробної та харчової промисловості Харківського національного технічного університету сільського господарства імені Петра Василенка. Між тим, позивачем не надано суду доказів щодо майбутніх додаткових витрат пов`язаних з заявленою вимогою, зокрема довідка щодо зарахування до закладу, розрахунок вартості навчання, тощо. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial