Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 50 % від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 2000 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], які на даний час проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач проживає за іншою адресою та за останні місяці не надає жодної допомоги на утримання дітей, хоча інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому може утримувати їхніх спільних дітей, що є його обов»язком. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що неодноразово просив позивачку відкрити рахунки на ім»я дітей для перерахунку аліментів в добровільному порядку, оскільки сумнівається у їх використанні за призначенням, однак, остання відмовилась. Крім того він надавав та надає дітям усе необхідне утримання добровільно. Крім того, зазначив, що являється особою з інвалідністю ІІ групи, має захворювання, що потребує витрат на лікування, а відтак, сплачувати аліменти в такому розмірі як просить позивачка не має можливості. В судовому засіданні представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації при вирішенні спору поклався на розсуду суду. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та зазначили, що сторони є їхніми батьками. Після переїзду відповідача, останній перестав їх утримувати. [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що батько лише перед судовим засіданнями приносить їм пакунки з їжею. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, представника третьої особи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обовязок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них. Згідно ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.\~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Виходячи із зазначеного положення у разі відсутності домовленості між батьками щодо способу утримання, спір з приводу стягнення аліментів вирішується судом. Як вбачається із свідоцтв про народження, відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO],\~ відтак, зобовязаний\~ їх утримувати до досягнення ними повноліття. Враховуючи відсутність домовленості сторін про спосіб виконання відповідачем обовязку щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що з нього слід стягувати аліменти в користь позивачки на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.ст.183,184 Сімейного кодексу України в твердій частці аліменти стягуються з відповідача у випадку коли він має нерегулярний, мінливий дохід чи одержує його в натурі. Частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач працює у Львівському національному університеті імені [PERSON] та отримує стабільний дохід, а відтак, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти в частці від доходу. При визначенні розміру аліментів, суд враховує вік дітей та потреби на їх утримання, стан здоровя дітей, матеріальне становище позивачки, яка працює, матеріальне становище відповідача, який працює, враховуючи те, що останній є особою з інвалідністю ІІ групи та приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача на утримання неповнолітніх дітей слід щомісячно стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини із всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.09.2017 року до досягнення дітьми повноліття. Суд не приймає до уваги покликання відповідача як на підставу відмови у позові, на те, що він надає кошти на утримання дітей добровільно, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Проте, відповідачем всупереч зазначених вимог не надано суду належних та достатніх доказів в підтвердження обставини щодо понесення ним добровільних витрат на утримання дітей. Надані суду чеки не свідчить про такі витрати, оскільки не містять відомостей про придбання продуктів сааме для [PERSON], [PERSON], медикаментів для [PERSON]А та оплату таких саме відповідачем. Суд вважає необгрунтованою вимогу в частині стягнення аліментів у розмірі 50 % від усіх видів доходу, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про несення значних щомісячних витрат на утримання дітей та необхідність стяггнення аліментів у такому розмірі . Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнений від сплати судового збору оскільки, є особою з інвалідністю ІІ групи.

Outcome: dismissed