Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу в якій посилається на те, що між нею та відповідачем 23 квітня 2009 року було укладено шлюб. В період шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду їх сім'ї стали різні характери та погляди на життя, життєві цінності та відсутність взаєморозуміння. Відповідач не цікавиться проблемами сім'ї. На сьогоднішній день сторони втратили почуття любові один до одного, не підтримують подружні стосунки, у них відсутній спільний бюджет. Позивач переконана, що їхній шлюб носить формальний характер та вважає, що подальше спільне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Враховуючи викладене позивач просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між ними розірвати та стягнути з відповідача витрати які будуть понесені у звязку із подальшою реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник, який діє від імені відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про одруження серії І-МИ № 088236 вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано 23 квітня 2009 року відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 489. (а.с.6) Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-МИ № 118790 у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], який у відповідності з довідкою виданою ПП «Садгора-Сервіс» №5040 від 27.08.2015 року проживає разом зі своєю матірю [PERSON], за адресою м. Чернівці, вул. Д. Квітковського, 28. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею110 СК України, передбачено, що позом про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що сторони по справі не підтримують подружні стосунки, разом не проживають, не ведуть спільного господарства та не мають спільного сімейного бюджету, тому їхню сімю слід вважати такою, що фактично розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше перебування в шлюбі може суперечити інтересам одного з сторін. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача витрат, які будуть понесені у звязку із подальшою реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 «Про державне мито», платниками державного мита на території України є фізичні та юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами. п. 4 ст. 2 Декрету вказує, що державне мито справляється за державну реєстрацію актів цивільного стану, а також повторну видачу громадянам свідоцтв про реєстрацію актів цивільного стану та свідоцтв у зв'язку із зміною і поновленням актових записів цивільного стану у розмірі визначеному статтею третьою декрету. Статтэю 7 Декрету передбачено, що порядок сплати державного мита встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. За таких обставин, вимоги про визначення умов стягнення держмита у порядку визначеному вказаним положенням не належить до компетенції суду, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь, якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, судовий збір в розмірі 243,60 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial