Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом 05.06.2018 року мотивуючи тим, що з 1982 року працювала на посаді лаборанта хімічного аналізу в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР - ГТВ» ( далі - ТОВ «ІНТЕР - ГТВ»), відповідно до її заяви від 29.05.2018 року за Наказом № 103-к від 29.05.2018 року її було звільнено з посади на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України. Всупереч вимогам ч.1 ст. 47,ч.1 ст. 83 КЗпП України та відповідачем не було виплачено в день її звільнення з роботи усі належні до виплати кошти в розмірі 24390,60 грн. Відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України просила стягнути з відповідача на її користь вказану суму невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9310,58 грн. Ухвалою суду від 07.06.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила: стягнути з відповідача на її користь вказану суму невиплаченої заробітної плати в розмірі 24391,73 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.05.2018 року по день винесення рішення у справі. Відповідач ТОВ «ІНТЕР - ГТВ», який належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, протягом строку, встановленого судом, відзив на позовну заяву із запереченнями проти вимог позивача не подав, 16.07.2018 року до суду подано письмові пояснення щодо причин заборгованості із заробітної плати на підприємстві та довідки про заборгованість перед позивачем. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що позивач - [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], Наказом № 103-к від 29.05.2018 року була звільнена з посади лаборанта хімічного аналізу в ТОВ «ІНТЕР - ГТВ», на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, що підтверджується матеріалами справи ( а.с. 5-8) та не заперечується відповідачем. З довідки № 24/653 від 30.05.2018 року ( а.с. 9), виданої ТОВ «ІНТЕР - ГТВ», вбачається, що [PERSON] звільнена з підприємства з 29.05.2018 року за наказом № 103-к від 29.05.2018 року, станом на 29.05.2018 року заборгованість з виплати заробітної плати становила 24391,73 грн. та з довідки № 24/815 від 12.07.2018 року ( а.с. 24) вбачається, що станом на 12.07.2018 року заборгованість підприємства перед позивачем з виплати належних при звільненні сум становить 24391,73 грн., яка складається з: заробітної плати за лютий 2018 року - 3617,84 грн., заробітної плати за березень 2018 року - 3751,97 грн., заробітної плати за квітень 2018 року - 4075,39 грн., заробітної плати за травень 2018 року та матеріальної допомоги за травень в розмірі 9901,50 грн. Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Встановлено, що позивач була звільнена з підприємства за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію на підставі поданої нею заяви, що підтверджується копією трудової книжки та довідками товариства (а.с. 8,9,24), та не заперечується відповідачем. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Встановлено, що відповідач в день звільнення позивача не виплатив [PERSON] всі суми, що належать їй від підприємства, а видав лише довідку про заборгованість по заробітній платі, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Таким чином, враховуючи, що відповідачем не було виплачено позивачу всі належні грошові суми, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих, але невиплачених сум заробітної плати та матеріальної допомоги в розмірі 24391,73 грн. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Судом встановлено, що після звільнення з роботи повний розрахунок з позивачем не було проведено, ТОВ «Інтер-ГТВ» надало письмове підтвердження про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, та письмові пояснення в яких зазначено, що затримка заробітної плати відбулась у зв'язку із зменшенням обсягів поставок до РФ та анулювання сертифікатів даною державою на поставку продукції для потреб залізниці, відсутності тендеру та неможливості на прийнятних умовах залучити кредит для поновлення обігових коштів підприємства. Як роз'яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Згідно з висновками Верховного Суду України, викладених в постановах за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої ст.355 ЦПК України, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення (коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок), суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п.п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 (зі змінами та доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.05.2018 року по 27.08.2018 року. З доданої до позову довідки № 24/809 від 11.07.2018 року ( а.с. 22) вбачається, що середньогодинний заробіток позивача за останні два місяці перед звільненням складав 32,41 грн., робочий день на підприємстві складався в середньому 8,2 год., отже середньоденна заробітна плата складає 265,762 грн. (32,41 грн. Х 8, 2 год. ). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.05.2018 року по 27.08.2018 року (травень 2018 року - 2 дні, червень 2018 року - 20 днів, липень 2018 року - 22 дні, серпень 2018 року - 18 днів, всього 62 дні затримки розрахунку при звільненні), становить 16477,24 грн. (265,762 Х 62 дні). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved