Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. Позов мотивовано тим, що в 2004 році між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передала йому в борг 11 000 доларів США, факт отримання вказаних грошових коштів [PERSON] підтвердив власноруч складеною ним розпискою. Згідно вказаного договору позики [PERSON] брав на себе зобов'язання розрахуватись із позивачем в термін часу до продажу належної йому квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 25.07.2014 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняв відповідач, й до складу якої входила квартира за адресою [ADDRESS]. Посилаючись на те, що до [PERSON] перейшли зобов'язання його померлого батька щодо повернення суми позики в межах вартості отриманого спадкового майна, просить стягнути з нього суму позики, три відсотки річних за користування коштами, пеню, що разом складає 32 587,5 доларів США. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти позову, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, надала до суду заяву про застосування строків позовної давності та заперечення на позовну заяву( а.с.111-115) в яких зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності, не надано жодного доказу на підтвердження поважності причини пропуску строку позовної давності на протязі більше дев'яти років, адже позивач неодноразово зверталась до суду із позовними вимогами про стягнення боргу до [PERSON], які були залишені без розгляду. Також позивачка зверталась до суду із позовними вимогами до спадкоємця [PERSON]- [PERSON] із позовною заявою про стягнення боргу 04.08.2015 року, проте за заявою представника позивачки, вказаний позов також був залишений без розгляду, а тому, строк позовної давності за вимогою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 27.01.2004 року сплив, крім того позивач у встановлений законом строк не пред'явив вимог до спадкоємця позичальника. Право вимоги щодо [PERSON]. позивач втратила щонайменше з 27.01.2016 року, від моменту, коли їй стало відомо про смерть боржника, [PERSON] грошей від позивача не отримував, правовідносини між сторонами є предметом розгляду в кримінальному провадженні, яке перебуває на стадії досудового розслідування. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27.01.2004 році між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 152), відповідно до умов якого він отримав від позивачки в борг грошові кошти в сумі 58 300 грн., що складає еквівалент 11 000 доларів США (п. 1 договору), невід'ємною частиною договору є власноруч написана розписка боржника про отримання 11 000 доларів США (п. 8 договору), повернення суми боргу має бути здійснено не пізніше 01.04.2004 року (п. 2 договору), факт отримання грошей [PERSON] підтверджується також розпискою (а.с. 105). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З договору позики вбачається, що при його укладенні сторони погодили остаточний строк повернення боргу в термін до 01.04.2004 року (п. 2. договору), доводи представника позивача про визначення строку повернення боргу настанням певної умови- продажем квартири, з посиланням на текст розписки відхиляються судом, оскільки зазначена в розписці умова протирічить п. 2 договору займу, розписка складена одноособово боржником, з матеріалів справи не вбачається, що сторони договору погодили зміну його умов щодо повернення боргу, позивач неодноразово звертався до суду з позовами до [PERSON] , що підтверджується копіями ухвал Малиновського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2008 року по справі 2-2828/2008 (а.с. 116), від 28.05.2013 р. по справі № 1519/23082/2012 (а.с. 117). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.22), відповідач є його спадкоємцем, що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 62-91), в порядку спадкування набув право власності на квартиру за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 10.06.2015 р. по справі № 521/4803/15-ц (а.с. 88-90). Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог про стягнення боргу, оскільки борожник [PERSON] за життя борг не повернув, боргові зобов'язання входять до складу спадщини, отриманої відповідачем після його смерті. Проте суд погоджується про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з відповідними вимогами з огляду на наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про початок перебігу строку позовної давності 02.04.2004 року та закінчення зазначеного строку 02.04.2007 року. При цьому, суд враховує, що позивач звернулася до суду з відповідним позовом 24.05.2005 року, проте ухвалою суду від 09 грудня 2008 року зазначений позов залишено без розгляду, що підтверджується копією відповідної ухвали (а.с. 116), відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, тобто перебіг позовної давності, що розпочався до подання позову, продовжується в загальному порядку. Відповідно до ст. 266, 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з цих підстав. Доводи представника позивача про пропуск строку позовної давності з поважних причин, відхиляються судом, оскільки причини, на які посилається позивач (наявність спору щодо квартири за адресою [ADDRESS] між позивачем, боржником [PERSON], та іншими особами), не перешкоджали позивачу звернутись з вимогами про стягнення боргу, позивач скористався своїм правом в 2005 році, пред'явивши позов до боржника, проте її позов було залишено без розгляду за неявкою позивача, що підтверджується копією ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 09.12.2008 р. по справі 2-2828/2008р. Відповідно до ст. 84, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомог. З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем та представником адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № А-01/10-16 від 11.10.2016 року на суму 2900 грн. з погодинною оплатою в сумі 580 грн. за одну годину роботи адвоката, що відповідає ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Зазначена сума витрат включає в себе витрати на надання консультацій, складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи 11.10.2016 - 1 год. (580 грн.), підготовка та участь в судовому засіданні, надання консультації 21.11.2016 р.- 1 год. (580 грн.), підготовка клопотання та ознайомлення з матеріалами цивільних справ в Малиновському районному суді м.Одеси 21.11. 2016, 30.11.2016- 2 год. (1160 грн.), підготовка та участь в судовому засіданні 01.12.2016 р.- 1 год. (580 грн.) Проте, з матеріалів справи не вбачається та представником відповідача не надано належних, допустимих та беззаперечних доказів надання послуг щодо підготовки клопотання та ознайомлення з матеріалами цивільних справ в Малиновському районному суді м.Одеси 21.11. 2016, 30.11.2016- 2 год. (1160 грн.), у зв'язку із чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати, пов'язані із участю представника відповідача у судовому засіданні 21.11.2016 року виходячи з фактичної його тривалості згідно журналу судового засідання 0,3 год. (а.с. 106-108)- 174 грн., та у судовому засіданні 01.12.2016 року в межах суми 580 грн., визначеної в договорі про надання правової допомоги, а також витрати на надання консультацій, складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи, 11.10.2016 - 1 год. (580 грн.), а разом- 1334 грн.

Outcome: approved