Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, мотивуючи тим, що 29.09.2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є малолітньою. Шлюб з відповідачем не склався, виникають конфлікти, непорозуміння, через різні погляди на сімейне життя, а тому вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе. З листопада 2018 року вона з відповідачем не проживає, оскільки останній вигнав її з дочкою, замінив двері в квартиру, замок. У зв`язку з наведеним просила розірвати шлюб, дитину залишити проживати з нею, змінити прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Представник відповідача 24.05.2019 року подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що жодних підстав для розірвання шлюбу немає, бажання розірвати шлюб суперечить дійсній волі дружини та інтересам дочки. Позивачка останній час поводилась дивно,вчиняла скандали, не пускала його до квартири, не дозволяла бачитись із дочкою. Відповідач просив надати час для примирення. Сторонам було надано час для примирення тривалістю шість місяців, але сторони примирення не досягли. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.09.2012 року (а.с.8), сторони зареєстрували шлюб 29.09.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Суд вживав заходів для примирення сторін, надав найбільший строк для примирення, але позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 161 ЦПК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Із заяв сторін вбачається, що дочка на даний час проживає з матір`ю. Відповідач у відзиві проти подальшого її проживання з позивачкою не заперечував. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, дитину [PERSON] залишити на проживанні з матір`ю, прізвище позивача змінити на дошлюбне « [PERSON] ». В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивачки задоволено повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved