Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний. Від спільного подружнього життя у них народився син: [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25 листопада 2009 року відповідач виплачує аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 250 грн. на дитину щомісячно і до досягнення нею повноліття. Зазначає, що відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 01 липня 2018 року прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років складає - 1944 грн., а сума аліментів, які сплачує відповідач є значно меншою 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини. У зв'язку з вищенаведеним, просить збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] аліменти в її користь на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд проводити розгляд справи у її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подавав відзив на позовну заяву, клопотань про розгляд справи за його відсутності та про відкладення судового розгляду. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, за правилами ч. 11 ст. 128 ЦПК України, суд вважає можливим, відповідно до положень ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України розглянути справу у відсутності відповідача, по наявних у справі доказах та ухвалити заочне рішення. Враховуючи те, що в судове засіданні сторони не з'явились, тому згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З дослідженого свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO]. З дослідженого свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.05.2012 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на «[PERSON]». Судом встановлено, що на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25 листопада 2009 року відповідач виплачує аліменти на користь позивача на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 250 грн. на дитину щомісячно і до досягнення ним повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Задовольняючи позов, суд бере до уваги, що відповідач сплачує аліменти в розмірі 250 грн. щомісячно на дитину, котрий згідно вищенаведеної норми та з урахуванням Закону України «Про державний бюджет України на 2018 р» не є мінімальним, оскільки є значно меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, а також не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, суд звертає увагу на те, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не позбавляє платника чи одержувача аліментів права звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, відповідно до положень статті 192 СК України, оскільки дана норма дає право особі звернутись до суду і в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У даній справі таким випадком є сплата відповідачем аліментів у розмірі, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України, що дає право позивачу звернутись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. На судовий розгляд справи відповідач не надав суду доказів, котрі б підтверджували незадовільний стан здоров'я, наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків. При вирішенні справи суд враховує, що після ухвалення вищезгаданого рішення суду від 25.11.2009 року про стягнення аліментів з відповідача, відбулись зміни у житті позивачки, як одержувача аліментів та житті її дитини на користь якої стягнуто аліменти, дитина підросла, в зв'язку з чим закономірно, збільшилися витрати на її утримання, (одяг, харчування - продуктовий кошик, кишенькові витрати, лікування, додаткові заняття), що законодавчо підтверджується прожитковим мінімумом для осіб вказаної категорії. При цьому, суд також виходить з того, що з моменту постановлення судом рішення про стягнення аліментів з відповідача розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суттєво збільшився, і дохід отримуваний позивачем не дає їй змоги належним чином забезпечити утримання дитини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що розмір стягуваних з відповідача аліментів не повинен бути нижчим, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а обов'язок батьків щодо утримання дитини є однаковим для обох, а тому вважає за можливе визначити такий розмір аліментів: на утримання сина [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, таким чином задовольнивши позовні вимоги повністю. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) 80 коп. Кер

Outcome: approved