Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони не ведуть спільного господарства, не можуть разом виконувати сімейні обов'язки, постійно сперечаються, останній рік разом не проживають. Від цього шлюбу сторони дітей не мають. Подальше спільне життя та збереження сім'ї, на думку позивача - не можливе, в зв'язку з чим просить позов задовольнити. В судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримала, повідомила, що у позивача з відповідачем шлюб вже давно існує формально і позивач вважає подальше сумісне життя є неможливим. Зазначила, що позивач з відповідачем не проживають спільно, строку на примирення просила не надавати, відмовилась від компенсації судового збору. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив про те, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, що дійсно шлюб, як такий, перестав існувати, у зв'язку з чим, позов просив задовольнити. Строку на примирення просив не надавати. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України. Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало постійне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - право, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обирати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місце проживання. Як передбачено ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 13 травня 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 387, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Відповідно до Угоди про вибір права України, яку було засвідчено 06.04.2016 року п. Гусманом Клавел Хорда, Першим цензором Нотаріальної контори Каталонії за номером № 5301/2016/013570 між [PERSON] та [PERSON], відповідно якої між ними досягнуто домовленості про вибір права України із застосуванням підсудності, за місцем реєстрації дружини в Україні (а.с. 20-23). У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved