Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Івано-Франківського відділення «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу «Пенсійний» №300131/164052/5-15 від 27.01.2015 року в розмірі 12 934,66 Євро та за договором банківського вкладу «Пенсійний» №300131/165208/370-15 від 29.01.2015 року в розмірі 46 769,17 Євро. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 27.01.2015 року та 29.01.2015 року були укладені два договори банківського вкладу «Пенсійний» №300131/164052/5-15 та №300131/165208/370-15. За умовами договорів позивач передав, а банк прийняв на зберігання грошові кошти в розмірі 12 934,66 Євро та 46 769,17 Євро, з обовязком виплати процентів за користування вкладом терміном до 27 червня 2015 року та 03 лютого 2016 року відповідно. Однак, в порушення договірних зобов'язань відповідач не повернув вкладені кошти та не виплатив проценти в термін які визначені договором. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Позивачка також суду пояснила, що за договором банківського вкладу «Пенсійний» №300131/164052/5-15 від 27.01.2015 року вона в 2015 році отримала 200 000 грн. від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення на позов в яких просив у задоволенні позову відмовити, оскільки, постановою правління Національного Банку України від 17 вересня 2015 року №162 відповідно до статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним. Постановою правління Національного Банку України від 17 грудня 2015 року №898 відповідно до ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку. Заслухавши пояснення позивача та її представника, всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договорами банківського строкового вкладу (депозиту). 27 січня 2015 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір банківського вкладу №300131/164052/5-15 на строк до 27.06.2015 року, розмір вкладу 12 934,66 Євро. На виконання умов договору позивач внесла на депозитний рахунок в банку кошти в розмірі 12 934,66 Євро (а.с.4, 5). 29 січня 2015 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір банківського вкладу №300131/165208/370-15 на строк до 03.02.2016 року, розмір вкладу 46 769,17 Євро. На виконання умов договору позивач внесла на депозитний рахунок в банку кошти в розмірі 46 769,17 Євро (а.с.6, 7). Відповідно до п. 2 договорів за час користування коштами вкладу банк нараховує і сплачує вкладнику проценти за ставкою 13,10% річних та 13,60% річних. Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивачка вказувала в судовому засіданні, що вона зверталась до Банку із заявами про повернення вкладів та відсотків, однак на підтвердження своїх слів жодних належних та допустимих доказів не надала. Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №612 відповідно до статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним. Постановою правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року №898 відповідно до ст. 77 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку. Відповідно до постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року №230 розпочато процедуру ліквідації банку. Правові засади та порядок ліквідації банку визначені ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зазначений закон є спеціальним відносно даних правовідносин та встановлює окремий порядок задоволення вимог кредиторів банку. Згідно з положеннями ч.5 ст.45 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківських ліцензій, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Частиною 2 ст.49 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 даного закону Фонд визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно правовими актами Фонду. У відповідності до ч.6 ст.49 вказаного закону Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів. Задоволення вимог кредиторів здійснюється у черговості, встановленій положеннями ст. 52 вище зазначеного закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Таким чином правові відносини між позивачем та відповідачем регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно з п. 16 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Відповідно до ст. 36 вказаного Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Відповідно до ст. 26 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. В матеріалах справи міститься заява позивачки до Уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання позивачки кредитором та перерахунок коштів (а.с.8). Позивачка визнала в судовому засіданні, що вона отримала через банк-агент гарантовану суму в розмірі 200 000 грн., однак кошти за договором №300131/165208/370-15 в сумі 46 769,17 Євро вона не отримала. Отже, на час розгляду справи Фонд виплатив позивачу через банк-агент вклад за договором банківського вкладу «Пенсійний» №300131/165208/370-15 від 27.01.2015 року. Інші суми позивачці будуть виплачені відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З урахуванням наведеного у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed