Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивач звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2003, мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Оскільки спільне життя між ними не склалося, у них різні погляди на шлюб та сім'ю, проживають окремо, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивач змушена звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 02.08.2018 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючи на обставини, викладені у позові, зазначила, що вони у 2017 році припинили спільне проживання та підтримання шлюбно-сімейні відносини. Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, зазначив суду, що у них з позивачем спільне життя не склалося, вони дійсно з 2017 року проживають окремо та не ведуть спільного господарства, а тому він не заперечує проти розірвання даного шлюбу в судовому порядку. При цьому, вказав на те, що наміру зберегти шлюб не має, строк на примирення їм не потрібен. Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 08.08.2003 було укладено шлюб, який зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, а/с №851, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.8). Сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення сторін, вони не підтримують подружніх відносин та тривалий час проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства з 2017 року. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved