Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона є власником двох садових будинків за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею проживає відповідач, який вселився у належне позивачці житло без її дозволу та реєстрації за місцем проживання. Відповідач участі у витратах на утримання житла не приймає, зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Останнім часом проживання з відповідачем стало нестерпним, відповідач зловживає алкогольними напоями та влаштовує сварки, а позивач вимушена викликати співробітників міліції. З посиланням на ст.ст.116, 157 ЖК України позивачка просить суд виселити відповідача з належного їй садового будинку за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити. При цьому позивачка пояснила, що відповідач, який є її сином, вселився у належне їй житло за її згодою. У подальшому він став зловживати алкогольними напоями, влаштовувати сварки, нищити майно, але підтверджень щодо її звернень до міліції з приводу неправомірних дій відповідача в неї немає. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та проти його задоволення заперечував, посилаючись на те, що він жодних неправомірних дій стосовно своєї матері - позивачки по справі не вчиняв. Він дійсно зареєстрований за адресою розташування Одеського міського центру обліку бездомних громадян: [ADDRESS] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.157 ЖК України Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. На підставі ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно з ч.3 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У судовому засіданні встановлено та сторонами взаємно не заперечувалось, що відповідач вселився у належне позивачці житло за адресою: [ADDRESS], за згодою позивачки. Поряд з цим, позивачкою суду не надано жодних доказів на підтвердження обставин, на які вона посилалася у позовній заяві в обґрунтування свого позову та з якими діюче законодавство пов'язує можливість здійснення примусового виселення відповідача із займаного ним житла. Але вирішення даної цивільної справи та прийняття по ній відповідного обґрунтованого рішення про задоволення позову неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставин по справі. Суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказів. В разі наявності труднощів у сторін щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, вони можуть скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Проте з клопотанням про витребування доказів позивачка до суду не зверталась.

Outcome: dismissed