Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач звернулась до Деснянського районного суду з позовом до відповідача, про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають дочку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, тому, що у позивача та відповідача різні погляди на життя та обов`язки. На підставі викладеного у сім`ї постійно відбуваються сварки, які призвели до того, що сторони по справі стали чужими людьми. Наразі можливості зберегти сім`ю не має. Підставами для розірвання шлюбу стали: відсутність взаєморозуміння з відповідачем, неможливість знайти спільну мову один з одним, постійні сварки, які призвели до неможливості подальшого спільного проживання та ведення спільного господарства. Позивач та відповідач втратили почуття кохання й довіри один до одного. Наразі позивач та відповідач не проживають та не ведуть спільного господарства. 04.02.2020 року ухвалою суду, після отримання відповіді про зареєстроване місце проживання відповідача відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 30.03.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив, де представник відповідача вказувала на те, що заявлені позовні вимоги про розірвання шлюбу відповідач визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем та ніколи не заперечував. Однак, відповідач не погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві та підставами звернення з даним позовом до суду. Доводи позивача щодо причин, які спонукають до розірвання шлюбу не відповідають дійсності. Саме дії позивача призвели до того, що в сім`ї виникали непорозуміння та конфлікти. Зазначила, що відповідач не погоджується з розміром судових витрат на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн., які підлягають стягненню з нього, оскільки вони є необґрунтованими та не спів мірними зі складністю справи. Ухвалою суду від 14.05.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись судом про дату, час та місце проведення судового засідання. 14.05.2020 року на електронну пошту суду представник позивача направила додаткові пояснення, відповідно до яких вбачається, що обставини, викладені відповідачем у відзиві не відповідають дійсності та є наклепом. При цьому представник позивача просила розглянути справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Про причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу підлягають частковому задоволенню з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що сторони по справі 18.11.1995 року уклали шлюб, про що Житомирським міським відділом реєстрації актів громадянського стану зроблено відповідний актовий запис за № 2424. Від вказаного шлюбу сторони по справі мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач та відповідач у теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином, їх сім`я фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 СК України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд дійшов до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 420,40 грн. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Оскільки представник позивача долучила до матеріалів позовної заяви акт наданих послугу №01, де зазначено детальний опис наданих послуг, а саме: консультація послуги та формування правової позиції 1 год. - 500,00 грн., написання позовної заяви, формування додатків до неї та подання позову до суду 2 год. - 1500,00 грн., суд вважає, що позивачем підтверджено, що вона понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. При цьому не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., за представництво її інтересів в суді, оскільки з матеріалів справи убачається, що жодного судового засідання по справі за участю представника проведено не було. На підставі викладеного,

Outcome: partial