Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 14.09.2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу у них 23.06.2007 року народився син [PERSON], який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачкою та перебуває на її утриманні. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти придбане наступне майно: автомобіль марки Volkswagen Caravelle, 1996 року випуску, державний реєстраційний номер № АС 7779ВС, вартістю 100\~000 грн.; ноутбук ASUS R6590, вартістю 5\~000,00 грн. хлібопіч MOULINEX OW200033 вартістю 1099,00 грн., вартістю 249,00 грн., а всього на загальну суму 106\~348,00 грн. Після розірвання шлюбу все спільно набуте майно залишилось у відповідача, який перешкоджає їй користуватися ним. Позивач просить суд, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в сумі 53\~174,00 грн., що становить 1/2 частини вартості всього спільного майна. В судовому засіданні позивач вкотре подала заяву про уточнення та збільшення позовних вимог та остаточно вважає, що до спільного майна подружжя належить: автомобіль марки Фольксваген, ноутбук, хлібопіч, праску, дитяче ліжечко, спальний гарнітур, фотоапарат з відеокамерою, телевізор блендер (комбайн), планшет, камін-обігрівач, диван. Просить суд виділити їй наступне майно ноутбук, хлібопіч, дитяче ліжечко., спальний гарнітур, фотоапарат з відеокамерою, блендер (комбайн) також просить суд, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 25474,50 грн. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали. Просили суд, відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 14.09.2003 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу у них 23.06.2007 року народився син [PERSON], який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с. 7, 8, 9 ). Судом встановлено, що за весь час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти та взаємною згодою придбали майно, яке, на думку суду є спільною сумісною власністю сторін, а саме: -автомобіль марки Volkswagen Caravelle, 1996 року випуску, державний реєстраційний номер № АС 7779ВС, який був проданий відповідачем та в судовому засіданні була узгоджена сторонами його вартість у розмірі -52000 грн. -хлібопіч з погодженою сторонами вартістю -1500грн. -дитяче ліжечко з погодженою сторонами вартістю -1000грн. -спальний гарнітур з погодженою сторонами вартістю -300 грн. -блендер (комбайн) з погодженою сторонами вартістю 1000 грн. -фотоапарат з відеокамерою з погодженою сторонами вартістю - 2000грн. -диван з погодженою сторонами вартістю -3000грн -ноутбук з погодженою сторонами вартістю 1500 грн. -телевізор з погодженою сторонами вартістю - 500грн. -камін-обігрівач з погодженою сторонами вартістю - 1000грн. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу ). Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З ч. 1 ст. 70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, враховуючи наведене, позивач вправі ставити питання про поділ майна подружжя, яке було подружжям набуте під час спільного проживання. В підтвердження своїх доводів позивач перерахувала майно, яке було подружжям придбано під час спільного проживання, визначивши його оцінку з врахуванням зносу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 24, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За таких обставин, враховуючи, що автомобіль марки Volkswagen Caravelle, 1996 року випуску, державний реєстраційний номер № АС 7779ВС, який був проданий відповідачем та в судовому засіданні була узгоджена сторонами його вартість у розмірі -52000 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1/2 частину отриманих коштів на користь позивача в якості компенсації частини вартості вказаного автомобіля - 26\~000 грн. (52000грн./2). Вказана вартість автомобіля підлягає врахуванню при поділі майна. Крім того, враховуючи вимоги позивача, інтереси неповнолітньої дитини, що знаходиться на утриманні позивача, з метою забезпечення рівності часток сторін у спільній сумісній власності, дотримання балансу їх інтересів та приймаючи до уваги існування в натурі майна (предметів домашнього вжитку), що є предметом розподілу, суд дійшов до висновку, що до необхідності поділу спального майна подружжя, виділивши в особисту приватну власність [PERSON] наступне майно: - хлібопіч з погодженою вартістю -1500грн. - дитяче ліжечко з погодженою вартістю -1000грн. - спальний гарнітур з погодженою вартістю -300 грн. - блендер (комбайн) з погодженою вартістю 1000 грн. - фотоапарат з відеокамерою з погодженою вартістю - 2000грн. - диван з погодженою вартістю -3000грн, а всього на суму 8800 грн. Крім того, суд вважає за необхідне, в порядку поділу майна, виділити в особисту приватну власність [PERSON] наступне майно: -ноутбук з погодженою вартістю 1500 грн. -телевізор з погодженою вартістю - 500грн. -камін-обігрівач з погодженою вартістю 1000 грн., а всього на суму 3000 грн. За таких обставин, суд враховуючи різницю вартості поділеного майна, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму компенсації частини вартості автомобіля марки Volkswagen Caravelle, 1996 року випуску, державний реєстраційний номер № АС 7779ВС з врахуванням різниці вартості виділеного майна - 20\~200 грн. (26000грн.- (8800 грн.-3000 грн) ). Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На думку суду не підлягає до розділу планшет, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що він відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю відповідача, як набутий ним, за час шлюбу, на підставі договору дарування. До такого висновку суд прийшов на підставі свідчень [PERSON], пояснень відповідача та згоди самого позивача в судовому засіданні, крім того в судовому засіданні позивач вказала, що не давала своєї згоди на придбання позивачем вказаного планшету та не знає за які кошти відповідач його придбав. Так само, на думку суду, не підлягає поділу праска Vitek, вартістю 249 грн. оскільки в судовому засіданні позивачем не було доказано, що саме праска існує в натурі, що також підтвердила свідок [PERSON] та відповідач в судовому засіданні. Тому у вказаних частинах позову, суд вважає за необхідне відмовити. Суд не приймає заперечення відповідача в частині того, що автомобіль був придбаний за кошти взяті в борг в [PERSON] та [PERSON] та вказані кошти були повернуті [PERSON] та частково [PERSON] після продажу автомобіля, оскільки вони не були підтвердженні належним доказом в розуміння ст.ст.\~58,\~59 ЦПК України. А так само, суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що вони надавали у борг подружжю гроші, оскільки свідчення свідка про отримання грошових сум, його розміру не є належним доказом в розуміння ст.ст.\~58,\~59 ЦПК України. В порядку ч.1ст. 88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 290,00 грн. понесених судових витрат пропорційно до задоволеної частини позову.

Outcome: partial