Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між сторонами зареєстрований 15.02.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №177. При цьому, позивач посилається на те, що спільне життя не склалось через різні погляди на життя, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Відповідач подав заяву, про визнання позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та її представника, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 15.02.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №177 (а.с. 4). У шлюбі у сторін народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Згідно статті 51 Конституції України та\~статті 24 Сімейного Кодексу України\~ шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ ст. 55 СК України\~ дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3\~ ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3\~ ст. 105 СК України\~ шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. Частиною 2\~ст. 112 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки припинені і сторони не заявили про можливість поновлення стосунків, примирення чи збереження сім'ї. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Беручи до уваги викладене, те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, оскільки позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно норм ст. 137 ЦПК України, встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Стороною позивача на підтвердження надання позивачу правничої допомоги на суму 2000 грн., надано Договір про представництво та надання професійної правничої допомоги від 29.11.2018 р. /а.с.12/, а також надано акт наданих послуг правничої допомоги, відповідно до договору від 29.11.2018 року згідно якого загальна вартість наданих послуг правничої допомоги складає 2000 грн. /а.с.30/ та квитанцію на суму 2010,05 грн. від 05.04.2019 р. /а.с. 31/. З огляду на викладене, враховуючи, що стороною позивача конкретизовано обсяг робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом було здійснено саме по даній справі №295/16651/18, проте справа з пояснень представника позивача для ньго не була складною, та враховуючи час проведений представником в судовому засіданні та час необхідний для досвідченого адвоката для виготовлення позову про розірвання шлюбу та вивчення матеріалів даного спору, суд вважає достатнім задовольнити вимогу в частині стягнення витрат на правничу допомогу частково в сумі 1000,00 грн. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та у звязку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved