Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогою до відповідача про відшкодування шкоди шляхом стягнення з Державного бюджету України збитків у виді упущеної вигоди, завданої незаконними діями Пенсійного фонду України щодо не нарахованої та не отриманої різниці у пенсії державного службовця за період з грудня 2009 року по лютий 2017 року з урахуванням індексу інфляції в сумі 103 476, 69 грн. Посилаючись на те, що внаслідок незаконних дій відповідача позивач недоотримала з грудня 2009 року по лютий 2017 рік пенсію у сумі 4 656,21 грн., з урахуванням індексу інфляції станом на 13.11.2017 рік 103 476 грн. просила на підставі ст.ст. 22, 1166 ЦК України позовні вимоги задовольнити. Ухвалою 22 листопада 2017 року відкрито провадження за вказаним позовом. В судове засідання позивач не з'явилась. Надала суду заяву слухати справу у її відсутність. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з наведених підстав. Представник Пенсійного фонду України в призначене судове засідання не з'явився. Надав суду відзив на позовну заяву, згідно з яким проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначив, що позивач заявляє вимоги про стягнення упущеної вигоди внаслідок не нарахованої та не отриманої різниці у пенсії державного службовця, проте жодного преюдиційного рішення про протиправність актів, дій чи бездіяльності Пенсійного фонду України по даній справі судом не приймалось. Представник Державної казначейської служби України в призначене судове засідання не з'явився. Надав суду відзив на позовну заяву, згідно з яким проти позову заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що держава Україна не відповідає за зобов'язаннями створених нею юридичних осіб. Представник третьої особи Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова в призначене судове засідання не з'явився. Надав суду відзив на позовну заяву, згідно з яким проти позову заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем має було доведено спричинену шкоду та причинно-наслідковий зв'язок. У разі відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правової відповідальності не наступає. Зазначив, що в своєму позові позивач такого не довела, у зв'язку з чим вимоги задоволенню не підлягають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим слухати справу у відсутність учасників процесу та приходить до наступних висновків . Судом встановлено, що [PERSON] з грудня 2009 року знаходиться на обліку у відповідному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про державну службу». Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 року позовні вимоги [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії за період з грудня 2009 року по 31.01.2017 року залишені без задоволення. Дана постанова набрала законної сили і є чинною на момент звернення до суду з зазначеним вище позовом. Обставини, встановлені в рішенні адміністративного суду в силу положень ч. 5 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають та сторонами не спростовуються під час розгляду цієї справи. Звертаючись до суду, [PERSON] просила стягнути з відповідачів упущену вигоду за незаконні дії, посилаючись на положення ст. 22, 1166 ЦК України. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Водночас обов'язковою передумовою задоволення вимог про відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв'язок між діями винної особи та заподіянням збитків; протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків; вина. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків. Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу; при цьому протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки. Відповідно, для ухвалення рішення про відшкодування упущеної вигоди протиправні дії винної особи мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов'язків, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила кредитора одержання прибутку. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. При цьому, доведення наявності упущеної вигоди покладається саме на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Звертаючись із заявою про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір, однак цього позивачем зроблено не було. Наведені позивачем розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір доходу, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснювала протиправних дій. Разом з цим, посилання позивача на ст. 1166 ЦК України як підставу позову є неналежними, оскільки дане положення законодавства застосовується виключно до деліктних правовідносин. З огляду на викладене вище та з урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed