Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Позивач звернувся із вказаними позовами посилаючись на те, що рішенням Рокитнянської районої ради від 10.12.1993 «Про розгляд заяви [PERSON] про надання земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства» йому було надано земельну ділянку площею 7,2 га та 31.03.1994 на підставі рішення Рокитнянської районної ради видано державний акт серії [NUMBER] на право постійного користування землею площею 7,2 га, розташованої на території Насташівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства. З вказаного часу він почав використовувати земельну ділянку для ведення фермерського гоподарства. У 2004 році передав свої права на селянське (фермерське) господарство своїй дружині [PERSON], а та, в свою чергу, у 2010 році передала свої права засновника фермерського господарства синові [PERSON]. Весь цей час земельна ділянка використовувалася за призначенням його сім»єю і заяви про відмову від неї він не подавав. У вересні 2016 року син повідомив, що сторонні особи претендують на користування його земельною ділянкою і заявляють свої права на неї. Звернувся до Рокитнянської РДА, де повідомили? що його заява про відмову від земельної ділянки не надходила, але надали копію розпорядження голови Рокитнянської РДА від 25.03.2011 за №202 «Про вилучення земельної ділянки, яка надана [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства», згідно тексту якого він відмовився від наданої йому земельної ділянки та про внесення цієї земельної ділянки до земель запасу Насташівської сільської ради. Про існування такого розпорядження до вересня 2016 року йому відомо не було, тим паче, земля постійно перебувала у його безперешкодному постійному користуванні. Постановою від 30.01.2017 Київський окружний адміністративний суд визнав протиправним розпорядження голови Рокитнянської РДА від 25.03.2011 за №202 «Про вилучення земельної ділянки, яка надана [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства», тобто поновив його права. Згодом дізнався, що [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 12.03.2014 звернулися до начальника ГУ Держземагенства у Київській області із заявами щодо надання їм дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею по 2,0 га кожному. Наказами ГУ Держземагенства від 21.03.14 [PERSON] та [PERSON],[PERSON] та 19.06.2014 [PERSON] надані дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і Наказами Держгеокадастру у Київській області від 21.07.2016 затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та надані у власність земельні ділянки [PERSON] площею 2,0 га, [PERSON] площею 1,9999 га. Наказами ГУ Держгеокадастру у Київській області від 26.05.2017 затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та наданні у власність земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] площею 2,0 га кожному. Згодом відповідачі [PERSON] та [PERSON] 22.03.2017,[PERSON] та [PERSON] 08.06.2017 нотаріально оформили право власності на земельні ділянки з наданням їм кадастрових номерів. Також позивач доповнив свої позовні вимоги мотивуючи тим, що після отримання позовної заяви відповідачі [PERSON] та [PERSON] відчужили отримані ними у власність земельні ділянки відповідачу [PERSON] шляхом оформлення 21.04.2017 договору купівлі-продажу земельних ділянок. Вважає, що вказані договори купівлі-продажу земельних ділянок укладені між відповідачами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами, а лише з метою унеможливити судовий захист порушених прав позивача, як землекористувача. Тому просить визнати незаконними та скасувати накази ГУ Держземагенства у Київській області про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачам, визнати незаконними та скасувати накази Держгеокадастру у Київській області про затвердженя проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність відповідачам, визнати недійсним право власності відповідачів на земельні ділянки, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельних ділянок, вчинених [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] та зобов»язати відповідачів повернути земельні ділянки позивачу, стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та доповнив, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] достеменно знали, що земельна ділянка площею 7,2 га знаходиться у його володінні з 1994 року, він обробляв її до 2016 року включно і без погодження з ним подали заяви на їх приватизацію та оформили відповідну документацію. Зараз він позбавлений можливості використовувати земельну ділянку за призначенням, так як відповідач [PERSON] незаконно зайняв та засіяв її. Вважає, що договір купівлі-продажу був вчинений без наміру продати земельні ділянки, а щоб ускладнити йому в судовому порядку захистити свої права, так як землю продовжує обробляти [PERSON] і ніякого [PERSON] на землі ніхто не бачив і не знає, тобто вчинений поза очі. Просить захистити його права землекористувача та скасувати незаконні накази про передачу земельної ділянки відповідачам, визнати недійсним договір купівлі-продажу та зобов»язати відповідачів повернути йому земельну ділянку. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що позивач у встановленому законом порядку набув право користування земельною ділянкою площею 7,2 га для ведення фермерського господарства, отримав державний акт на право постійного користування та використовував земельну ділянку за призначенням до 2016 року, коли довідався, що на його земельну ділянку заявляють свої права інші особи. В Рокитнянській РДА йому надали розпорядження №202 від 25.03.2011 про вилучення його земельної ділянки у зв»язку з його добровільною відмовою. Наказами Держгеокадастру у Київській області його земельна ділянка передана у власність відповідачам, які нотаріально оформили право власності, а згодом, після отримання позовної заяви про відновлення права позивача на земельну ділянку, відповідачі [PERSON] та [PERSON] з метою ускладнення відновлення права позивача, продали земельні ділянки сторонній особі - [PERSON], тобто дана угода вчинена без створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами. Вважає, що ГУ Дергеокадастру в Київській області порушило Порядок зміни цільового призначення земель при наданні земельних ділянок відповідачам. Постановою від 30.01.2017 Київський окружний адміністративний суд визнав протиправним розпорядження голови Рокитнянської РДА від 25.03.2011 за №202 «Про вилучення земельної ділянки, яка надана [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства», тобто поновив його права. Проте він не може відновити свої права в повному обсязі в зв»язку з незаконною приватизацією земельної ділянки відповідачами, які, знаючи про незаконність вилучення земельної ділянки у позивача, так як вони мешканці одного села і знають, що він займає земельну ділянку та використовує її за призначенням, подали заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розробили вказану документацію та отримали право власності на земельні ділянки, а потім не допустили позивача до обробітку його земельної ділянки. У відповідності до ст.149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної тав комунальної власності, можуть вилучатися за рішенням органів державної влади і тільки за згодою землекористувача на підставі рішень відповідних органів, наділених вказаними повноваженнями - місцевих адміністрацій, сільських рад, тощо та передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача. Фіктивність розпорядження про вилучення земельної ділянки у позивача підтверджує те, що у п.3 розпорядження зобов»язано повернути державний акт на право постійного користування управлінню Деркомзему у Рокитнянському районі, тоді як державний акт залишився у позивача і ніхто його не вилучав та не вимагав повернути. Про фіктивність договорів купівлі-продажу земельних ділянок, вчинених між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] свідчить той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали позовну заяву згідно поштового повідомлення 15.04.2017, 20.04.2017 замовили та отримали експертну оцінку земельних ділянок і 21.04.2017 уклали договори купівлі-продажу [PERSON], який не є працівником сільського господарства, є мешканцем м.Біла Церква і на земельній ділянці не з»являвся, що посвідчили свідки, а всі роботи виконував [PERSON] власними транспортними засобами та спецсільгосптехнікою. Викликає сумнів, що [PERSON] та [PERSON] чекали земельні ділянки з 2014 року - з дня подачі заяв до Держкомзему і за 6 днів після отримання позову терміново продали, тобто договір є фіктивним, таким, що вчинений без наміру настання правових наслідків. Також є фіктивним акт на виконання робіт, так як згідно акту виконувач робіт знаходиться за десятки кілометрів від поля - другий район, яке необхідно було обробити, що економічно невигідно. А при допиті [PERSON] слідчим поліції той пояснив, що придбав землю вже засіяною, тобто незрозуміло, які ще роботи можливо виконувати на полі, яке вже засіяне. Також свідки посвідчили, що [PERSON] був на полі із сівалкою 05 травня 2017 року, а продав земельні ділянки згідно договорів купівлі-продажу 21 квітня 2017 року. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце слухання справи, до суду не з»явилися, представник ГУ Держгеокадастру у Київській області надав письмові заперечення проти позову, так як порушень закону при приватизації земельних ділянок відповідачами відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] допущено не було. Представник [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] мали право на безоплатну приватизацію в розмірі 2-х гектарів для особистого селянського господарства, чим і скористалися. Порушень при цьому сторонами допущено не було, так як земельні ділянки були вільні. Також вони мали право продати належні їм земельні ділянки? так як вони є власниками, а [PERSON] мав намір обробляти земельну ділянку, про що свідчить договір на виконання агротехробіт з [PERSON], а саме - культивацію, посів та коткування від 24.04.2017 та акт прийняття робіт від 05.05.2017. Виготовлення проектної документації не є порушенням закону. Позивач не є стороною договору купівлі-продажу, тому він не має право оскаржувати його законність. Свідки не довели, що позивач користувався тією самою ділянкою, право на яку доводить в судовому засіданні, вони не були присутні при виділенні у 1994 році. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] та його сім»я ще до 2000 року обробляли землю на своєму полі. Влітку 2016 року побачив, що на даному полі [PERSON] б»є кілки. Повідомив про це сина [PERSON]. Восени бачив, як [PERSON] орав цю землю, весною 2017 року також бачив, як трактор обробляв гербіцидами поле, там же був [PERSON]. Просили припинити, бо сильний вітер. Згодом приїхав [PERSON] і вони про щось розмовляли. Свідок [PERSON] суду показав, що у вересні 2016 року працював на полі АТ «Насташка», побачив кілки, про що повідомив агронома. 05 травня 2017 року бачив, як на поле, яке обробляв раніше [PERSON], їхав трактор [PERSON] із катками, зроблених з газових балонів. Свідок [PERSON] суду показав, що є фермером і його поле знаходиться неподалік від поля, яке обробляв [PERSON] та його син більше 20 років. Влітку 2016 року [PERSON] скосив ячмінь і бачив, як [PERSON] восени забивав кілки на полі, яке до цього обробляв [PERSON], а восени [PERSON] орав поле малим трактором. 04.05.2017 бачив, як [PERSON] робив на тому ж полі своїм малим трактором, а 03 червня 2017 року [PERSON] хотів кропити поле гербицидами, але вони не дозволили, бо вітер дув на їх поле. Свідок [PERSON] суду показав, що земельну ділянку, яка знаходиться поряд з полем АПК «Насташка», обробляв [PERSON]. Весною 2017 року йому повідомив агроном, що на полі №6 невідома особа засіває землю АПК. На полі 04.05.2017 зустрів [PERSON], який показав, де засіяв поле, яке раніше обробляв [PERSON]. Повідомив, що в нього є документи, що це поле його і він його перепродав, а потім засіяв. При цьому до 0,70 га ним був захват землі поля комплексу, про що написав керівнику доповідну. Свідок [PERSON] суду показала, що працювала секретарем сільської ради і у 1994 році [PERSON] була надана земля для ведення фермерського господарства і с тих пір [PERSON] обробляв цю землю і по звітам вказувалося, що це фермерське господарство. Яким чином перейшла земля інший особі, не знає. Свідок [PERSON] суду показав, що працює агрономом АТ «Насташка» з 2010 року і бачив, що землю поряд з полем АТ «Насташка» обробляв [PERSON], а восени 2016 року з»явилися кілки на полі товариства, згодом зявилася на їх полі борозна, що є межовим знаком для інших. Весною 2017 року знову з»явилася борозна на їх полі і 04.05.17 він побачив, що з поля, яке раніше обробляв [PERSON], виїздить [PERSON] на тракторі з сівалкою та [PERSON] на вантажному автомобілі. Повідомили, що в них є відповідні документи. Згодом [PERSON] відшкодував понесені збитки АТ «Насташка», так як самовільно зайняв 0,5 га поля товариства. Поле, яке раніше обробляв [PERSON], зараз засіяно одним масивом. [PERSON] повідомив, що він засіяв це поле, вони удвох заміряли зайняту площу. Інших осіб, крім [PERSON], [PERSON] та раніше [PERSON] на даній земельній ділянці не бачив. Заслухавши позивача, його представника, представника відповідачів, свідків, дослідивши надані докази, суд важає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Рокитнянської районої ради від 10.12.1993 «Про розгляд заяви [PERSON] про надання земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства» йому було надано земельну ділянку площею 7,2 га та 31.03.1994 на підставі рішення Рокитнянської районної ради видано державний акт серії [NUMBER] на право постійного користування землею площею 7,2 га, розташованої на території Насташівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства. З вказаного часу він почав використовувати земельну ділянку за призначенням. У 2004 році [PERSON] передав свої права на селянське (фермерське) господарство дружині [PERSON], а та, в свою чергу, у 2010 році передала свої права засновника фермерського господарства синові [PERSON]. Весь цей час земельна ділянка використовувалася за призначенням його сім»єю і заяви про відмову від неї він не подавав. У вересні 2016 року позивачу стало відомо, що сторонні особи претендують на користування його земельною ділянкою і заявляють свої права на неї. Звернувся до Рокитнянської РДА, де повідомили? що його заява про відмову від земельної ділянки не надходила, але надали копію розпорядження голови Рокитнянської РДА від 25.03.2011 за №202 «Про вилучення земельної ділянки, яка надана [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства», згідно тексту якого він відмовився від наданої йому земельної ділянки та про внесення цієї земельної ділянки до земель запасу Насташівської сільської ради. Постановою від 30.01.2017 Київський окружний адміністративний суд визнав протиправним розпорядження голови Рокитнянської РДА від 25.03.2011 за №202 «Про вилучення земельної ділянки, яка надана [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства», тобто поновив його права. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 12.03.2014 звернулися до начальника ГУ Держземагенства у Київській області із заявами щодо надання їм дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею по 2,0 га кожному. Наказами ГУ Держземагенства від 21.03.14 [PERSON] та [PERSON],[PERSON] та 19.06.2014 [PERSON] надані дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і Наказами Держгеокадастру у Київській області від 21.07.2016 затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та надані у власність земельні ділянки [PERSON] площею 2,0 га, [PERSON] площею 1,9999 га. Наказами ГУ Держгеокадастру у Київській області від 26.05.2017 затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та надані у власність земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] площею 2,0 га кожному. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] 22.03.2017,[PERSON] та [PERSON] 08.06.2017 нотаріально оформили право власності на земельні ділянки з наданням їм кадастрових номерів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відчужили отримані ними у власність земельні ділянки відповідачу [PERSON] шляхом оформлення 21.04.2017 договору купівлі-продажу земельних ділянок. Позивач просить відновити порушені права землекористувача шляхом визнання незаконними наказів про передачу у власність відповідачам наділених йому земельних ділянок, визнати недійсним договір купівлі продажу належних йому земельних ділянок та зобов»язати повернути незаконно вилучену у нього земельну ділянку. Згідно преамбули Закону України «Про селянське (фермерське) господарство) в редакції, яка діяла на момент надання статусу фермерського господарства [PERSON] (1993 р.): «Закон спрямований на створення умов для розвитку селянських (фермерських) господарств, виробництва в них товарної сільськогосподарської продукції, забезпечення національного використання і збереження переданих і наданих їм земель, соціального та правового захисту цих господарств». В ст.2 ч.1 Закону дано поняття фермерського господарства: «Селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією». А в статті 3 визначено місце селянського (фермерського) господарства в народногосподарському комплексі: «1. Селянське (фермерське) господарство в системі народногосподарського комплексу є рівноправною формою ведення господарства поряд з державними, колективними, орендними та іншими підприємствами і організаціями, господарськими товариствами. 2. Земельні ділянки громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства передаються у приватну власність і надаються в користування, в тому числі на умовах оренди». У постійне користування земля надається громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства із земель, що перебувають у державній власності. У тимчасове користування земельні ділянки надаються, зокрема, із земель запасу, а також можуть надаватися із земель лісового і водного фондів». Аналогічні вимоги маються у новому Законі України «Про фермерське господарство», згідно преамбули якого: «Закон спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України». Тобто позивач отримав земельну ділянку згідно його заяви про створення селянського (фермерського) господарства і держава створила для цього відповідні умови, надав землю у постійне користування та дозволила використовувати її за призначенням. Також держава забезпечила правовий захист фермерського господарства в разі порушення прав землекористувачів. Для забезпечення права користування земельною ділянкою у відповідності до ст.23 Земельного Кодексу України в редакції 1991 року : «Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів». Позивач надав суду Державний акт, який посвідчує його право на користування наданими 7,2 га для ведення селянського (фермерського) господарства. Тобто держава в особі районої ради та позивач, в особі голови фермерського господарства, виконали всі необхідні умови для подальшої співпраці, позивач створив фермерське господарство, а районна рада надала для його існування земельну ділянку, посвідчив право позивача на земельну ділянку Державним актом. Згідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02.04.2002 року № 449 раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними й підлягають заміні в разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, наданий позивачу, є чинним до його добровільного звернення і прийняття відповідного рішення органом виконавчої влади або місцевого самоврядування про переоформлення права постійного користування земельною ділянкою. Підстави набуття права на землю передбачені у ст.116 ЗК України: «Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 2. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 5. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом». У відповідності до ст.17 Земельного Кодексу України: «До повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом». В той же час стаття 149 ЗК України передбачає певний порядок вилучення земельних ділянок, а саме: ч.1 «Земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. 2. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Тобто державна адміністрація в даному випадку наділена повноваженнями про вилучення земельної ділянки позивача в разі подання відповідної заяви про відмову від земельної ділянки, поданої в письмовому вигляді. Порядок припинення права власності та користування земельною ділянкою передбачений у ст.ст.141, 142 ЗК України, зокрема, ст.141 ЗК «Підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; Стаття 142 ч.1 «Припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. 3. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. 4. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації». Як вбачається із вказаної вимоги закону, основною і єдиною підставою для припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова, виражена у формі заяви, тобто письмовому документі, який висловлює бажання особи, яка її підписала про добровільну відмову від наданої у користування земельної ділянки. Згідно відповіді голови Рокитнянської районної державної адміністрації від 03.09.2016 №484 звернень від [PERSON] про відмову від земельної ділянки, яка знаходиться за межами населеного пункту площею 7,2 га на адресу Рокитнянської районної державної адміністрації не надходило. Статтею 154 ЗК України передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. А в ст.155 ЗК України вказана відповідальність органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за видання актів, які порушують права власників земельних ділянок: «1. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним». Тому Київський окружний адміністративний суд правомірно своєю постановою від 30.01.2017 визнав протиправним та скасував розпорядження голови Рокитнянської районної державної адміністрації від 25.03.2011 №202 «Про вилучення земельної ділянки, яка надана [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства» і таким чином поновив права [PERSON] на володіння та користування наданою йому для ведення селянського (фермерського) господарства площею 7,2 га за межами Насташівської сільської ради. У статті 152 ЗК України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки , а саме: «2. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 3. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів». Згідно до ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсними та прохання скасувати накази Головного управління Держземагенства у Київській області, якими надані дозволи відповідачам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, визнання недійсними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Київській області, якими затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність відповідають вимогам закону і є способом захисту позивача порушених його прав як землекористувача. Ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п/п п.2 ст.37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи, що суд визнає недійсними із їх скасуванням вищевказані Накази відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Київській області, якими затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та надані у власність земельні ділянки відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тому і реєстрацію права власності на земельні ділянки, отримані ними згідно вказаних Наказів суд визнає недійсною із скасуванням їх державної реєстрації. У відповідності до ст.215 ЦК України: « Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу». Стаття 203 ЦК України передбачено, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. А статтею 216 ЦК України визначені правові наслідки недійсності правочину - Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Суд вважає, що договори купівлі-продажу земельних ділянок, вчинених між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] носять ознаки фіктивності і не тягнуть за собою правових наслідків, передбачених вказаними договорами. Про фіктивність договорів купівлі-продажу земельних ділянок, вчинених між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] свідчить той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали позовну заяву згідно поштового повідомлення 15.04.2017, 20.04.2017 замовили та отримали експертну оцінку земельних ділянок і вже 21.04.2017 уклали договори купівлі-продажу [PERSON], який не є працівником сільського господарства, є мешканцем м.Біла Церква і на земельній ділянці не з»являвся, що посвідчили свідки, а всі роботи виконував саме [PERSON] власними транспортними засобами та спец сільгосптехнікою 04.05.2017 та в червні 2017 року, а продав згідно договору купівлі-продажу 21 квітня 2017 року. Викликає сумнів, що [PERSON] та [PERSON] чекали земельні ділянки з 2014 року - з дня подачі заяв до Держкомзему і за 6 днів після отримання позову терміново продали, тобто договір є фіктивним, таким, що вчинений без наміру настання правових наслідків. Також є фіктивним акт на виконання робіт робіт, так як згідно акт виконувач робіт знаходиться за десятки кілометрів від поля - другий район, яке необхідно було обробити, що економічно невигідно і свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] посвідчили в суді, що [PERSON] 04.05.2017 власним трактором з сівалкою засівав поле соєю, там же стояв вантажний автомобіль з зерном і він же обробляв поле гербіцидами в червні 2017 року.

Outcome: approved