Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогами, які в подальшому неодноразово уточнювались та остаточно просила встановити юридичний факт проживання її як дружини та відповідача як чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 01 травня 1998 року по 21 вересня 2014 року. Просила визнати об'єктом їх спільної сумісної власності: - житловий будинок [ADDRESS] виділивши їй в натурі 1/2 частину даного житлового будинку, а саме кімнату 1-1, 1-4, 1/2 частину вбиральні, 1/2 частину огорожі, сарай б, 1/2 частину колодязя, визнавши за нею право власності на вказане майно, зменшити частку відповідача до 1/2 частини спірного будинку та виділити йому кімнату 1-3, 1-2, 1/2 частину вбиральні, 1/2 частину огорожі, погріб, 1/2 частину колодязя та визнати за ним право власності на вказане майно. - будівельні матеріали та обладнання у вигляді тротуарної плитки та які використано в процесі будівництва гаражу, кухні, перебудови сараю, що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] Чернігівської області, поділивши вказані матеріали як неузаконені споруди, виділивши їх в повному обсязі відповідачу визнавши за ним право власності на них, і стягнути на її користь 1/2 частину їх ринкової вартості, а саме 43952,5 гривень; - автомобіль [NUMBER], виділивши вказаний транспортний засіб в натурі відповідачу, визнавши за ним право власності на даний автомобіль, стягнувши на її користь 1/2 частину його ринкової вартості , а саме 21230,64 гривень. А також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач в судовому засіданні пояснила, що з 01.05.1998 року вона проживала з відповідачем однією сім»єю без реєстрації шлюбу за адресою по [ADDRESS], вели спільне господарство, мали спільний бюджет. У них народилась дочка [PERSON], батьківство щодо якої визнано відповідачем. За час проживання вони за спільні кошти значно поліпшили будинок, який належав відповідачу, кошти на поліпшення вкладали спільно, так як вона працювала на Ніжинському молокозаводі і мала гарні заробітки, що суттєво впливало на їх сімейний бюджет. Вони облаштували водопостачання та газ, замінили на нові всі вікна в будинку в кількості 13 шт, у 2003 році оббили будинок сайдингом, у 2005 році облаштували ванну кімнату, у 2007 році побудували гараж, у 2013 році прибудували кухню, замінили вхідні та міжкімнатні двері, підлогу, стелю, облаштували стіни вагонкою. У вересні 2014 року шлюб між ними було розірвано, відповідач привів в будинок іншу жінку, а її разом з дитиною вигнав з помешкання. У поданій до суду заяві просила уточнені вимоги задовольнити повністю. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з'явились, повідомлялись належним чином, суд розглянув справу в їх відсутність з винесенням заочного рішення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є хрещеним батьком доньки сторін, часто бував в них вдома в гостях і знає, що позивачка та відповідач з 1998 року проживали разом як чоловік та дружина. Він вважав, що сторони живуть в зареєстрованому шлюбі, бо вони демонстрували саме такі відносини та ставлення один до одного та мали спільну дитину. Він часто приймав участь у їх родинних святах та відпочинку сторін. Крім того часто буваючи вдома бачив як щороку будинок, який мав неприглядний вигляд, зазнає суттєвих поліпшень, а саме ними було перекрито дах будинку, побудовано гараж, господарські приміщення, замінено вікна, двері. У 2014 році відповідач вигнав з будинку позивачку разом з донькою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка є її сестрою. [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік та дружина, але шлюб не реєстрували. В 1999 році в них народилась донька. Її чоловік допомагав сторонам робити ремонт будинку, з моменту їх спільного життя, їх власними спільними силами до будинку проведено газ, воду, облаштовано туалет та ванну кімнату, зроблено ремонтні роботи всередині та зовні будинку, облаштовано двір. Весь час сумісного проживання вони постійно облаштовували будинок в якому жили. В 2014 році відповідач вигнав позивачку з дитиною з будинку, після чого вони спільно не проживають. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є донькою сторін. Вона з батьками увесь час проживала в [ADDRESS]. Вони сім'єю відвідували родичів, святкували родинні свята. Батьки разом проводили ремонтні роботи в будинку, добудували пристройку до будинку, побудували гараж, замінили вікна, двері, придбали два автомобілі. Коли їй було 11 років з ними разом почала проживати її бабуся, мати відповідача і вони здійснювали за нею догляд. Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. З урахуванням пояснень свідків, які підтвердили спільне проживання сторін як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, які підтвердили ведення спільного господарства, народження у них дитини, також враховуючи пояснення доньки сторін - [PERSON] (копія свідоцтва про народження та копія свідоцтва про встановлення батьківства на а.с 12), яка підтвердила спільне проживання її батьків(сторін по справі) за однією адресою, турботу один за одним, наявність спільного бюджету суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання її та відповідача [PERSON] однією сім'єю у період з 01 травня 1998 року по 21 вересня 2014 року. Згідно із вимогами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» застосування ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно п. 22 вищевказаної постанови Пленуму вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як встановлено судом та підтверджується довідкою Центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Ніжина, Ніжинського та Носівського районів (на правах м. Ніжина) підпорядкований УДАІ УМВС України в Чернігівській від 24.09.2014 року (копія на а.с. 17 зворотній бік) за час спільного проживання сторін як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу придбано два автомобілі: [NUMBER] та марки «ВАЗ 2112» державний номерний знак [NUMBER] В матеріалах справи мається висновок судової авто товарознавчої експертизи № 4329/4330/14-24 складений 19 лютого 2015 року (а.с. 108-116 т.1), яким підтверджується, що ринкова вартість автомобіля [NUMBER] складає 42461,27 гривень. Враховуючи вимоги позивача, та відсутність у неї прав водія, суд приходить до висновку про можливість залишення автомобіля відповідачу та стягнення з нього в рахунок відшкодування, 1/2 частина вартості спірного автомобіля, оціненого експертом- 21230,64 гривень на користь позивача. Згідно вимог ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З копії договору купівлі-продажу (а.с. 32-33 т.1) вбачається, що 19.04.1990 року [PERSON] придбав житловий будинок по [ADDRESS]. Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 03-12/16 від 14.10.2016 року (а.с. 61-112 т.2) виконані за період з 1998 року по 2014 рік поліпшення в домоволодінні, яке знаходиться за адресою [ADDRESS], є істотними. З огляду на викладене з врахуванням вимог ст. 62 СК України, суд приходить до висновку про необхідність визнання вказаного будинку об'єктом спільною сумісної власності сторін, як осіб які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та розділити вказаний будинок між сторонами. Вищевказаний висновок експерта наводить варіанти розподілу домоволодіння по [ADDRESS]. Враховуючи, що відповідач не висловив свою думку щодо варіанту розподілу ігноруючи явку до суду, а позивачем обрано другий варіант розподілу домоволодіння наведений в експертизі, суд приходить до висновку, що розподілити домоволодіння між сторонами, слід за другим варіантом, а саме: виділити в натурі [PERSON] 1/2 частину будинку [ADDRESS], а саме: кімнату 1-1, площею 15 кв. м, кімнату 1-4, площею 10,6 кв. м, загальною площею по будинку 25,6 кв. м., льох, 1/2 частину вбиральні, 1/2 частину колодязя, 1/2 частину колодязя згідно варіанту № 2 висновку експерта від 14.10.2016 року № 03-12/16; виділити в натурі [PERSON] 1/2 частину будинку [ADDRESS], а саме: кімнату 1-2, площею 8,1 кв.м, кімнату 1-3, площею 14,1 кв. м, загальною площею по будинку 22,2 кв.м, сарай «Б», 1/2 частину вбиральні, 1/2 частину колодязя, 1/2 частину колодязя згідно варіанту № 2 висновку експерта від 14.10.2016 року № 03-12/16. При цьому слід зменшити частку [PERSON] у праві власності на житловий будинок [ADDRESS], визнавши за ним 47/100 частин; та визнати за [PERSON] право власності на 53/100 частину житлового будинку. За таким варіантом розподілу з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 4540 (чотири тисячі п'ятсот сорок) гривень компенсації за отримання більшої частки домоволодіння. Для забезпечення ізольованого користування частками, що пропонуються виділити співвласникам [PERSON] та [PERSON] у житловому будинку, відповідно до висновку експертизи рекомендується виконати наступні ремонтно-будівельні роботи: демонтувати дверні полотна між кімнатами 1-3 та 1-4 та кімнатою 1-1 та кухнею 1-2; демонтувати дверні коробки між кімнатами 1-3 та 1-4 та кімнатою 1-1 та кухнею 1-2; закласти дверні прорізи між кімнатами 1-3 та 1-4 та кімнатою 1-1 та кухнею 1-2; виконати перегородку в кімнаті 1-4; виконати дверний проріз в зовнішній стіні кімнати 1-4; влаштувати нову дверну коробку в прорізі, виконаному в зовнішній стіні кімнати 1-4, та дверні коробки б/у між кімнатами 1-1 та 1-4 і в новій перегородці, влаштованій в кімнаті 1-4; установити нові дверні полотна в прорізі, виконаному в зовнішній стіні кімнати 1-4, та дверні полотна, б/у між кімнатами 1-1 та 1-4 і в новій перегородці влаштованій в кімнаті 1-4. Для автономного користування системами опалення, водопостачання, каналізації, електропостачання та газопостачання у житловому будинку, експертом рекомендовано співвласникам розробити проект на переобладнання інженерних систем житлового будинку. Що стосується поділу будівельних матеріалів та обладнання яке використано в процесі будівництва гаражу, кухні, перебудови сараю, як не узаконених споруд, які розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] Чернігівської області, то їх слід визнати спільною сумісною власністю сторін та виділити в повному обсязі відповідачеві, визнавши за ним право власності на них, стягнувши користь позивача 1/2 частину їх ринкової вартості в розмірі 43952,5 гривень, яка підтверджується висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 03-12/16 від 14.10.2016 року (а.с. 61-112 т.2). Крім того вирішивши спір суд вважає за необхідне зняти арешт накладений ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.11.2014 року на будинок [ADDRESS]; автомобіль [NUMBER](вимоги щодо якого ухвалою суду залишені без розгляду за заявою позивачки); автомобіль [NUMBER]. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді: судового збору у розмірі 121,80 гривень, 243,60 гривень (квитанції на а.с. 1, 2 т.1) та на суму 600 гривень та 320 гривень (підтверджується прикладеними до заяви від 11.05.2017 року квитанціями) на загальну суму 1285,40 гривень; витрат на правову допомогу в розмірі 5000 гривень та 3000 гривень, так як понесені витрати підтверджені квитанціями на а.с 60 т.1 т на а.с. 128 т.2 та відповідним розрахунками на а.с 59 т.1 та прикладеним до заяви від 11.05.2017 року, а також суми витрат за проведення експертиз в розмірі 2460 гривень, 1180 гривень, 5437,80 гривень, 5412 гривень на загальну суму 14490,60 гривень, що підтверджується квитанціями на а.с. 129-132 т.2, а всього на загальну суму 23776 гривень.

Outcome: approved