Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 10.10.2017 року мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 24.07.2013 року, від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду з даним позовом є те, що сімейне життя з відповідачем не склалось, вони мають різні погляди на сімейне життя та обовязки, між ними відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, з квітня 2014 року вони припинили сімейно шлюбні відносини, ведення спільного господарства, шлюб носить формальний характер, тому просить його розірвати та просила неповнолітню дочку залишити проживати разом із нею. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила після розірвання шлюбу залишити прізвище «Дорошенко» та залишити за нею судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив шлюб розірвати та зазначив, що дочка зареєстрована за адресою його проживання і спору щодо проживання дитини разом із позивачем не має. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.07.2013 року у відділі ДРАЦС РС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 799, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], протягом тривалого часу сімейно шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, сімя розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам, що підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами. Отже, суд приходить до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу між сторонами підлягає до задоволення, оскільки вони мають стійке волевиявлення щодо розірвання шлюбу. Вимоги позивача щодо визначення місця проживання дитини разом із нею не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Згідно із ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, при цьому суд бере до уваги що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як вбачається з матеріалів справи позивачем не зазначено обставин та не надано до суду жодних належних та допустимих доказів в підтвердження вимог щодо визначення місця проживання дитини, а відповідач у заяві від 15.12.2017 року зазначив про те, що спір між ним та позивачем щодо місця проживання дитини на даний час відсутній. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатила при подачі позову судовий збір в розмірі 640,00 грн. ( а.с.1), однак заявила клопотання про залишення судових витрат за нею.

Outcome: partial