Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із цим позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь основну суму боргу у розмірі 134 325 гривень, 4 029 гривень 60 коп. 3% річних, 2 283 гривні 52 коп. інфляційні витрати, а всього 140 638 гривень 12 коп.. Також позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень, та сплачені при зверненні до суду судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним вимоги. Пояснив суду, що між ним та відповідачем є фактичні договірні відносини - договір займу, що підтверджується розпискою відповідача на отримання грошей в сумі 13 500 доларів США, що станом на березень 2014 р. складає 134 325 гривень. Також позивач пояснив суду, що відповідач ухиляється від добровільного виконання своїх зобов'язань та повернення боргу. Своїми діями відповідач спричинює йому моральні страждання, оскільки він як людина похилого віку яка потребує лікування вимушений постійно нервувати через порушення своїх зобов'язань відповідачем. На обґрунтування своїх позовних вимог посилався на положення ЦК України 2003 р.. Відповідач повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви на розгляд справи у його відсутності не подавав. За згодою позивача суд приймає рішення у заочному розгляді справи згідно положень ст.ст.224-226 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено наступне. Позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебувають у фактичних договірних стосунках договору позики. На виконання існуючих між сторонами стосунків по договору позики, позивач надав відповідача гроші в сумі 13 500 доларів США, що станом на березень 2014 р. складає 134 325 гривень. Підтвердженням наданих відповідачу грошей на виконання фактично існуючого між сторонами договору відповідач надав позивачу 01 квітня 2000 р. розписку на отримання грошей в сумі 13 500 доларів США. Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку позивача по справі на підставі наданих суду доказів і доведення їхньої переконливості суд дійшов до висновку про часткове задоволення поданого позову виходячи з наступного. Як було встановлено у судовому засіданні між позивачем і відповідачем існують правовідносини з приводу договору займу, що підтверджується розпискою відповідача про отримання грошових коштів в сумі 13 500 доларів США, що станом на березень 2014 р. складає 134 325 гривень. Згідно ст.374 ЦК України 63 р. за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. ЯК свідчить з наведеної норми договір позики є угода між сторонами за якою позикодавець (позивач по справі) надає інший особі позичальнику ( відповідач по справі) безкорисно гроші, а останній зобов'язується повернути таку саме суму грошей. При цьому договір позики є укладений з часу передачі позикодавцю грошей. За таких обставин, відповідач згідно наведеної ст.374 ЦК України 63 р. є зобов'язаний повернуту позивачеві таку ж саму суму грошей. Також, суд вважає обґрунтованим вимогу позивача про стягнення грошей в перерахунку з доларів США на гривні, що відповідає положенням ст.169 ЦК України 63 р. Разом із тим суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 3% річних в сумі 4 029 гривень 60 коп., 2 283 гривні 52 коп. інфляційних витрат та моральну шкоду в сумі 10 000 гривень, оскільки положеннями ст.170 ЦК України 63 р. відсотки по грошовим та іншим зобов'язанням не допускаються за винятком операцій кредитних установ, зобов'язань зовнішній торгівлі та іншим випадкам вказаним у Законі. На думку суду є помилковим посилання позивача на положення ЦК України 2003 р. Так, згідно п.4 прикінцевих та перехідних положень Цивільний Кодекс України 2003 р. застосовується до цивільних відносин що виникли після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини між позивачем і відповідачем з приводу договору позики виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то до них слід застосовувати положення ЦК України 63 р.. З огляду на все вищенаведене суд вважає, що права позивача в частині не повернення йому суми грошей по договору позики відповідачем в розмірі 134 325 гривень є порушеними і підлягають судовому захисту а вказана сума грошей стягненню примусово. Щодо вимог про стягнення судових витрат суд вважає наступне. До судових витрат згідно ст.79 ЦПК України відносяться сплата судового збору. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення присуджуються судові витрати понесені і документально підтверджені другою стороною, а якщо позов задоволено частково, то витрати стягуються пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial