Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаною заявою, мотивуючи її тим, що відповідачка являється власницею будинку №6 з господарчими та побутовими будівлями і спорудами по вул. Мукерії в с. Рівному Генічеського району Херсонської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2014 року, виданого державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори [PERSON] і зареєстрованого в цей же день в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 7940672. В квітні місяці 2014 року позивачка разом із своєю сімєю з відома і згоди відповідачки оселилась в будинку №6 по вул. Мукерії в с. Рівному Генічеського району Херсонської області, сплативши в період з 14 квітня 2014 року по 15 липня 2015 року 45000,00 грн відповідачці за придбання цього будинку, що підтверджується копіями виданих нею одинадцяти розписок, які до цієї позовної заяви додаються. 15 липня 2015 року під час видачі позивачці розписки про отримання остаточної частини вартості будинку в сумі 2000,00 грн відповідачка зазначила, що «сумма за дом выплачена». Однак після виплати позивачкою повної вартості будинку відповідачка почала ухилятись від укладення договору його купівлі-продажу, правовстановлюючих документів на нього позивачці не надавала, змусивши її звернутися до Генічеського районного суду Херсонської області із заявою про забезпечення цього позову шляхом витребування у відповідачки згаданих правовстановлюючих документів. Позивачка в квітні місяці 2014 року разом із своєю родиною з відома і згоди відповідачки оселилась в будинку №6 по вул. Мукерії в с. Рівному Генічеського району Херсонської області, сплативши в період з 14 квітня 2014 року по 15 липня 2015 року 45000,00 грн відповідачці за придбання цього будинку, то за таких обставин позивачка вважає, що у неї виникло право власності на цей будинок, яке безпідставно не визнається відповідачкою, а тому підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності позивачки на нього. Просить суд постановити рішення про визнання права власності на будинок №6 з господарчими та побутовими будівлями і спорудами по вул. Мукерії в с. Рівному Генічеського району Херсонської області за позивачем [PERSON]. В судовому засіданні позивачка підтримала вищевказаний позов, просила задовольнити його. Відповідач в суді пояснила, що дійсно вони з позивачем домовились про купівлю-продаж будинку, але так як відразу вони не змогли сплатити суму за будинок, тому така виплата розтягнулась, а того вона була змушена оформлювати кредити, просити своїх родичей позичити гроші для придбання власного житла, тому вона ще додатково попросила грошей, але відповідач в категоричній формі відмовилась. Вона не заперечує, що має намір продати відповідачу будинок, що та сплатила певну суму, але домовлялись вони на інші умови тому угода не відбулась. Також вона просила, щоб документи , а саме частину оплатила відповідач, але та також відмовилась. В подальшому було надано заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутністю. [PERSON] вимоги визнає та просить задовольнити. Наголошує, що її вказівки в розписках про те, що платежі є завдатком невірні, що сталося через юридичну необізнаність. Фактично ці кошти є авансовими платежами. Пояснює, що завірити договір купівлі-продажу житлового будинку №6 по вул. Мукерії в с. Рівному Генічеського району Херсонської області через відсутність грошових коштів для його належного оформлення. На даний час коштів також немає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивачка вселилась до будинку в 14 році, живуть досі. Але документи не оформлені. Аналізуючи докази та пояснення сторін, суд визнав доведеними такі факти: -Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом, видане [PERSON] 04 грудня 2014 року державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори Херсонської області [PERSON] по спадковій справі № 277/13, зареєстроване за реєстраційним номером 1-1413 спадкоємцем житлового будинку, з господарчими та побутовими спорудами і будівлями, який знаходиться за адресою: с. Рівне, вул. Мукерії, буд. № 6 (шість) Генічеського району Херсонської області є [PERSON]. - Розписки про передачу коштів від [PERSON] до [PERSON]І, відповідно до яких [PERSON] отримала кошти, в сумі 45000,00 гривень. -Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.12.2014 року, реєстраційний номер 7940672, власником житлового будинку за адресою: с. Рівне, вул. Мукерії, буд. № 6 (шість) Генічеського району Херсонської області є [PERSON]. -Технічний паспорт на будинок за адресою: с. Рівне, вул. Мукерії, буд. № 6 (шість) Генічеського району Херсонської області оформлено за [PERSON]. 07.09.2015 року Генічеським районним судом Херсонської області була постановлена ухвала по справі щодо задоволення заяви позивачки про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме житловий будинок № 6 з господарчими та побутовими будівлями і спорудами по вул. Мукерії в с. Рівному Генічеського району Херсонської області, які належать [PERSON] на підставі свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори Херсонської області [PERSON] 04.12.2014 . Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Приписами ч.1 ст. 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Частина 3 ст. 640 ЦК України визначає, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 657 ЦК України Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі, а саме: право власності на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Як, вбачається з наявних в справі матеріалів та встановлених в судовому засіданні фактів, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю - продаж житлового будинку належного відповідачу на праві спадкоємця за законом. На підставі цієї домовленості, в квітні 2014 року позивач зі своєю сімєю з відома і згоди відповідача оселилась в будинок, та в період з 14 квітня 2014 року по 15 липня 2015 року передала відповідачу кошти в розмірі 45000,00 грн за придбання цього будинку, що було підтверджено поясненнями осіб та розписками. 15 липня 2015 року під час видачі розписки про отримання остаточної суми вартості будинку, відповідачем було зазначено, що сума за будинок виплачена. Однак нотаріальне посвідчення договору купівлі - продажу житлового будинку не було вчинене. Таким чином, сторони при укладенні між собою договору купівлі - продажу житлового будинку не дотрималися приписів ч.1 ст. 209, ст. 640, ст. 657 ЦК України про необхідність укладення договору купівлі - продажу в установленій письмовій формі і його нотаріального посвідчення, державної реєстрації. Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215, ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсним правочином, є якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При даних обставинах посилання позивачів в обґрунтування своїх вимог на ч. 2 ст. 220 ЦК України, в даному випадку не може бути застосована до спірних правовідносин, які виникли між ними та відповідачем щодо житлового будинку. Відповідно до вимог, передбачених ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою Як вбачається з пояснень сторін спір про право відсутній, позивач і відповідач погодилися із позовом, підтверджують викладені обставини, що є підставою для посвідчення такої волі нотаріусом, а не судом. Враховуючи імперативний характер норми ст. 657 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] не могли відступити від положень цієї статті про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу будинку, оскільки про це прямо вказано в цій нормі ЦК України. Таким чином суд приходить до висновку, що в даному випадку спір про право відсутній, тому вимоги позивачки являються необґрунтованими.

Outcome: dismissed