Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON],про позбавлення останніх права користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстрації місця проживання, вказавши в позовній заяві, що їй належить на праві приватної власності домоволодіння № 4 по вулиці Шкільній в селі Семененкове (Кірова) Вільнянського району Запорізької області. У вказаному будинку зареєстровані сторонні особи, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], однак останні за вказаною адресою зареєстровані, але згідно довідки Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 619 від 14.09.2017 року, не проживають більше року. Наявність зазначеної реєстрації [PERSON] в будинку створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання своєю власністю. У звязку з чим вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, відповідно до ст. ст. 74, 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, своїх заперечень не надали. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 30, ст. 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319, ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усік суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вилогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. У судовому засіданні встановлено наступне. 13.08.2004 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено договір дарування житлового будинку № 4 по вулиці Шкільній в селі Семененкове (Кірова) Вільнянського району Запорізької області, який посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1786 (а.с.6). Відповідно до [PERSON] підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4641125 від 06.09.2004 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 4 по вулиці Шкільній в селі Семененкове (Кірова) Вільнянського району Запорізької області (а.с. 5). За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 16.08.2017 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані у житловому будинку № 4 по вулиці Шкільній в селі Семененкове (Кірова) Вільнянського району Запорізької області (а.с. 9-11), відповідь стосовно [PERSON], [INFO], надійшла на адресу суду з відміткою «без реєстрації» (а.с. 12). Відповідно до довідки виконавчого комітету Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 619 від 14.09.2017 року, яка міститься в матеріалах справи, у житловому будинку № 4 по вулиці Шкільній в селі Семененкове (Кірова) Вільнянського району Запорізької області, зареєстровані: позивач [PERSON] [INFO], її батько [PERSON], [INFO], її дочка [PERSON], [INFO], а також сторонні особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які за вказаною адресою зареєстровані, але не проживають більше року. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Як зазначено у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12. 2014 року у справі № 6-35436 св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. У звязку з чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: partial