Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просить шлюб між нею та відповідачем розірвати; після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін; понесені нею судові витрати стягнути з відповідача; справу розглядати за її відсутності. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 1988 року. Неповнолітніх дітей не мають. З 2004 року проживають окремо. Подружні стосунки з відповідачем припинені з причини несумісності характерів, відсутності взаєморозуміння і взаємоповаги. На примирення не згодна, зазначає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам. Сторони до підготовчого судового засідання не прибули. Позивач поштою надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач також поштою надіслав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 1988 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 14 жовтня 1988 року Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 100. Позивач зазначає, що неповнолітніх дітей від шлюбу з відповідачем не мають. Підстав піддавати сумніву наведене твердження, суд не вбачає. За положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ч.1 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із доводів позову вбачається, що шлюбні відносини між сторонами тривалий час не підтримуються. Як зазначає позивач, причиною розладу їх стосунків стала несумісність характерів, втрата взаєморозуміння, взаємоповаги. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згодна; відповідач позов визнає, з його доводами погоджується, проти розірвання шлюбу не заперечує. Враховуючи наведене, а також положення ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, за якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить принципу його добровільності та інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у позові зазначила про своє бажання залишити прізвище без змін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Дана норма права кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». З доданої до позову квитанції вбачається, що позивачем за подання даного позову був сплачений судовий збір у розмірі 704,80 гривень. До початку розгляду справи по суті відповідачем подано заяву про визнання позову. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% понесеного позивачем судового збору, що становить 352,40 гривень. Решта сплаченого позивачем судового збору (50%), що становить 352,40 гривень, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного,

Outcome: approved