Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивач звернувся із відповідним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем у 1985 році було укладено шлюб. У 1989 році у період спільного проживання отримано квартиру [ADDRESS]. Більш трьох років відповідач не проживає у зазначеній квартирі, особистих речей не має, участі в утриманні квартири не приймає, її місцезнаходження невідоме. Оскільки відповідач є основним наймачем, у позивача виникають труднощі з утриманням квартири та оформлення договорів з надання комунальних послуг. Оскільки відповідачка втратила інтерес до вказаної квартири та не проживає там більш встановленого ст. 71 ЖК України строку, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаною вище квартирою. Позивач у судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином. Відповідачка у судове засідання 13 лютого 2014 року не з'явилася, сповіщена належним чином. У раніше проведених судових засіданнях проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що вона дійсно не проживає у квартирі, однак у зв'язку із тим, що позивач одружився три роки тому та створив із новою дружиною для відповідачки нестерпні умови проживання, створили з кімнати відповідачки склад, не впускали у кухню, ванну, змінили замки. Відповідачка дійсно проживає із [PERSON], але ж намагалася повернутися у квартиру, однак їй це не вдалося. Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с.7) Основним наймачем є відповідач. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підстави для своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Зі змісту положень статей 71,72 ЖК України вбачається, що з підстав відсутності понад шість місяців у жилому приміщенні член сім'ї наймача (колишній член сім'ї) може бути визнаний таким, що втратив право користування цим приміщенням, якщо він був відсутній протягом цього строку і без поважних причин. На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилався на свідчення свідків. Так, свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає на третьому поверсі, а квартира позивача та відповідача на п'ятому. Свідок пояснила, що рік не бачить відповідачку у будинку. У зв'язку із чим відповідачка не проживає у спірній квартирі, не знає. Свідок пояснила, що знає, що у квартирі проживає позивач із [PERSON], дружиною, із якою свідок разом працює. Суд не приймає до уваги свідчення даного свідка у зв'язку із тим, що, згідно пояснень свідка, вона працює з 8 до 18 годин (4 через 4), проживає на іншому поверсі (нижче ніж спірна та піднімається кожен день до поверху спірної квартири) квартира а тому не може мати достовірні відомості щодо проживання відповідача у квартирі. З пояснень [PERSON],, вона всього двічі була у квартирі на кухні, а тому, на думку суду, свідок не може знати, які речі є у житловому приміщенні. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач не впускав відповідачку у квартиру, це було у 2010 році. Позивач не давав можливості нормально проживати у квартирі, відповідачка пішла з квартири, а потім зустріла [PERSON], із яким стала проживати Свідок [PERSON] пояснила, що знає колишню родину [PERSON] - [PERSON] з 1980 року, із відповідачкою є подругами. У 1992 році подружжя розійшлися та стали проживати у різних кімнатах. У 2011 році позивач вигнав відповідачку, яка зустріла іншого чоловіка та стала із ним жити. У судовому засіданні також було допитано дільничного інспектора [PERSON], який пояснив, що відповідачка зверталася до нього з приводу того, що її не впускають у квартиру, це було рік - два тому. Письмово до органів внутрішніх справ не зверталася. Дільничний інспектор пояснив, що він спілкувався із позивачем та його дружиною, які пояснили, що вони проти того, щоб там жила відповідачка. Враховуючи, що зі свідчень свідків судом встановлено, що між сторонами виникли неприязне відносини, що фактично сторонами не заперечувалося, свідченнями підтверджено, що позивач виганяв відповідачку з квартири, суд дійшов висновку, що відповідачка змушена залишити квартиру та має перешкоди у користуванні житлом, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог на підставі ст. 71 ЖК УРСР. Суд також звертає увагу на те, що позивач пояснив, що він дійсно змінював замки 2,5 роки тому, однак ним не доведено, що відповідачка отримала ключі від нового замка та має вільний доступ до житла. Дільничним інспектором підтверджено, що позивач та його дружина пояснювали, що вони проти проживання у квартирі відповідачки. Суд не звертає увагу на посилання представників позивача, що відповідачка письмово не зверталася за захистом своїх прав та не намагалася офіційно вселитися, оскільки відсутність письмових звернень не свідчить про втрату відповідачем інтересу до спірної квартири. Кожна особа захищає свої права тим способом, який вважає за необхідним та який має можливість застосувати, враховуючи рівень освіти, знань та обізнаності у конкретних правовідносинах. Також не свідчить про втрату інтересу до спірної квартири співмешкання відповідачки із [PERSON], оскільки наявність особистих стосунків не є перешкодою у проживанні у спірній квартирі за наявності такого бажання. Таким чином, позивачем не доведено, що відповідачка відсутня у спірній квартирі без поважних причин. Посилання позивача на те, що він особисто утримує квартиру та сплачує за комунальні послуги не спростовують факту наявності у відповідачки перешкод у користуванні спірною квартирою. Суд також не приймає до уваги наявний у матеріалах справи акт від 03.10.2013 року про непроживання відповідачки у спірній квартирі, оскільки у суду відсутні відомості, з якого періоду у спірному будинку проживають підписанти та як довго вони спостерігають за відсутністю відповідачки у помешканні. Крім того, акт щодо непроживання відповідачки у квартирі складено тільки один раз та у ньому зазначено дуже значний період - 3 роки та не зазначено, з яких підстав свідки зробили висновок, що відповідачка саме не проживає три роки. Крім того, даний акт не свідчить про відсутність перешкод відповідачеві з боку позивача у проживанні. Вказані вище обставини свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Повний текст рішення складено 14 лютого 2014 року.

Outcome: dismissed