Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом в якому просить зобов'язати фізичну особу - підприємця [PERSON] виконати зобов'язання згідно умов договору про надання послуг, укладеного між нею, [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] 01.08.2016р.; Визнати за нею, [PERSON], право власності на садовий будинок, який знаходиться на земельній ділянці №40, площею 0, 0475 га, кадастровий номер 1221455400:01:016:0740, у Дніпровському районі Дніпропетровської області, смт.Обухівка, садівниче товариство «Мрія» та складається з господарських будівель та споруд. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10.04.2003р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округ [PERSON] позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка №40, площею 0, 0475 га, що знаходиться на території с/т «Мрія» Кіровської селищної Ради народних депутатів. Цього ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округ [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу садового будинку, що знаходиться на вказаній вище земельній ділянці та складається із «А» - садовий будинок із цегли, «к» - колодязь із металевої труби, «1-3» - огорожі із металу та шиферу. Загальна площа садового будинку становить 25,3 кв.м. 01.08.2003р. рішенням про реєстрацію права власності за позивачем було зареєстровано право власності на зазначений садовий будинок. Таке підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1143734 від 01.08.2003р., виданим КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». 20.05.2010р. товариством з обмеженою відповідальністю «Земельні реформи» було складено документацію із землеустрою, щодо проведення робіт з інвентаризації меж земельної ділянки та внесення до електронної бази даних для ведення садівництва. Земельна ділянка має кадастровий номер 1221455400:01:016:0740. 22.11.2010р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, за позивачем було зареєстроване право приватної власності на земельну ділянку про що видано державний акт. За час користування земельною ділянкою позивачем було реконструйовано садовий будинок і як наслідок збільшилась загальна та житлова площа. 03.08.2016р. було виготовлено технічний паспорт з якого вбачається, що на земельній ділянці знаходяться наступні будівлі та споруди: «А» - садовий будинок, «а» - прибудова, «а1» - тераса; «Б, В» - сараї, «Г» - вбиральня, «№1-4» - огорожа, «І, ІІ» - замощення. Загальна площа садового будинку «А» складає 100,1 кв.м, житлова 56,8 кв.м., до складу будинку входять наступні приміщення: І поверх, 1 коридор, 6,0 кв.м, 2 кухня, 6,9 кв.м, 3 літня кімната, 7,5 кв.м, 4 літня кімната, 9,3 кв.м, 5 коридор, 4,6 кв.м, 6 коридор, 8,4 кв.м, 7 комора, 10,4 кв.м, ІІ поверх, 8 коридор, 3,8 кв.м, 9 санвузол, 3,3 кв.м, 10 вітальня, 18,0 кв.м, 11 літня кімната, 12,4 кв.м, 12 літня кімната, 9,6 кв.м. Маючи на меті зареєструвати право власності на садовий будинок, позивач, на початку серпня 2016р. звернулась до ФОП [PERSON] з яким було досягнуто усної згоди, що він надасть послуги, з консультування, виготовлення технічної документації на садовий будинок та введення в експлуатацію нерухомого майна, на виконання вказаного договору позивач передала грошові кошти в рахунок сплати вартості послуг у розмірі 2000 гривень. Однак відповідач до цього часу не виконав належним чином взяті на себе зобовязання за договором від 01.08.2016р. та не визнає право власності на збудоване нерухоме майно. У звязку з вищезазначеним позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач у судове засідання не зявилась, але надала суду заяву, щодо розгляду цивільної справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання теж не зявились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомили. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання теж не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округ [PERSON] позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка №40, площею 0, 0475 га, що знаходиться на території с/т «Мрія» Кіровської селищної Ради народних депутатів. Також відповідно до матеріалів справи 10.04.2003р. приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округ [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу садового будинку, що знаходиться на вказаній вище земельній ділянці та складається із «А» - садовий будинок із цегли, «к» - колодязь із металевої труби, «1-3» - огорожі із металу та шиферу. Загальна площа садового будинку становить 25,3 кв.м. 01.08.2003р. рішенням про реєстрацію права власності за позивачем було зареєстровано право власності на зазначений садовий будинок. Таке підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1143734 від 01.08.2003р., виданим КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». 22.11.2010р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, за позивачем було зареєстроване право приватної власності на земельну ділянку про що видано державний акт. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки право власності позивача на споруди є невизнаним правом, а тому позивач має право на звернення до суду з даними вимогами. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, не заборонених законом, а згідно ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Як зазначає позивач, маючи на меті зареєструвати право власності на садовий будинок, на початку серпня 2016р. вона звернулась до ФОП [PERSON] з яким було досягнуто усної згоди, що він надасть послуги, з консультування, виготовлення технічної документації на садовий будинок та введення в експлуатацію нерухомого майна, на виконання вказаного договору були передані грошові кошти в рахунок сплати вартості послуг у розмірі 2000 гривень. Однак відповідач до цього часу не виконав належним чином взяті на себе зобовязання за договором від 01.08.2016р. та не визнає право власності на збудоване мною нерухоме майно. Стаття 392 ЦК України вказує, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до ст.629 договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд вважає за необхідне зобов'язати фізичну особу-підприємця [PERSON] виконати зобов'язання згідно умов договору про надання послуг, укладеного між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] 01.08.2016р. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності, яке набувається у визначеному законом порядку, є непорушним. Статтею 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.2010 р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, за позивачем було зареєстроване право приватної власності на земельну ділянку про що видано державний акт. За час користування земельною ділянкою було реконструйовано садовий будинок і як наслідок збільшилась загальна та житлова площа. 03.08.2016р. було виготовлено технічний паспорт з якого вбачається, що на земельній ділянці знаходяться наступні будівлі та споруди: «А» - садовий будинок, «а» - прибудова, «а1» - тераса; «Б, В» - сараї, «Г» - вбиральня, «№1-4» - огорожа, «І, ІІ» - замощення. Загальна площа садового будинку «А» складає 100,1 кв.м, житлова 56,8 кв.м., до складу будинку входять наступні приміщення: І поверх, 1 коридор, 6,0 кв.м, 2 кухня, 6,9 кв.м, 3 літня кімната, 7,5 кв.м, 4 літня кімната, 9,3 кв.м, 5 коридор, 4,6 кв.м, 6 коридор, 8,4 кв.м, 7 комора, 10,4 кв.м, ІІ поверх, 8 коридор, 3,8 кв.м, 9 санвузол, 3,3 кв.м, 10 вітальня, 18,0 кв.м, 11 літня кімната, 12,4 кв.м, 12 літня кімната, 9,6 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині визнання права власності за [PERSON] задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved