Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що з відповідачем вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , з 19 липня 2017 року з відповідачем вони проживають окремо, а дочка проживає з нею, переконана, що дочка і повинна проживати з нею. Відповідач постійно погрожує силоміць забрати спільну дочку та оселити її за невідомою їй адресою. Просить визначити місце проживання доньки. Позивач та її представник, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що дитина зареєстрована та проживає з нею за адресою: [ADDRESS] , їй потрібно судове рішення для того, щоб вона змогла поїхати зі своєю дитиною за кордон, з відповідачем не спілкується. Відповідач, повторно повідомлений відповідно до ст. 128 ЦПК України за місцем реєстрації, про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив не подавався. Судова кореспонденція, яка була направлена відповідачеві повернулась до суду з відміткою поштового працівника «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 61, 62, 63) та «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язок пересилання поштового відправлення» (а.с. 104). Відповідно до п. 2. ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч.10 ст. 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Отже, виклик відповідача у судові засідання, призначені на 04.04.2019, 27.05.2019, 27.08.2019 та 02.12.2019 додатково здійснювалися через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 64, 70, 85, 101). Представники третіх осіб- Щукіна А .О. , Бондуровська М.В. , Симоненко О. В . не заперечують проти задоволення позову. Суд, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлена ухвала суду від 02.12.2019, без виходу до нарадчої кімнати. Ухвалою судді від 08.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.01.2019 доручено Саксаганському районному суду м. Кривого Рогу забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 27.05.2019 залучено до участі у справі у якості третьої особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Широківської селищної ради, відкладено підготовче судове засідання, зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, орган опіки та піклування Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Широківської селищної ради надати письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Ухвалою суду від 27.08.2019 підготовче провадження по справі закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, накладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті ради штраф у розмірі 600 грн. в дохід держави, зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті ради повторно надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , визнано явку представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті ради в судове засідання для надання особистих пояснень обов`язковою. 18.09.2019 до суду надійшов оригінал висновку виконкому Покровської районної в місті ради, як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з супровідним листом № 7/01-29/3689 від 12.09.2019. Ухвалою суду від 11.11.2019 доручено Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції та участь в ній представника. У відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу здійснюється за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши позивача та її представника, представників третіх осіб Щукіну А.О. , Бондуровську М.В. , Симоненко О.В. , дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , згідно із свідоцтвом про народження (а.с. 8). За відомостями відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної в місті ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9) її донька [PERSON] , [INFO] зареєстрована з нею за вказаною вище адресою (а.с. 10). Відповідно до акту обстеження умов проживання спеціалістами служби у справах дітей Медяковою О.М. , Бондуровською М.В. та пед. соц. КМУССС ДМ Анісімовою Т.Ю. від 30.08.2019, умови проживання задовільні, в квартирі чисто, затишно, зроблено якісний ремонт, є великий диван та шафа - купе, телевізор, ноутбук та інші побутові прилади, для виховання та розвитку дитини створено такі умови: мати та дитина відпочивають на великому дивані разом, у дитини є все необхідне для життя та розвитку, у дитини з мамою стосунки побудовані на взаємоповазі одна до одної, мати створила належні умови для життя та розвитку дитини (а.с. 12). Згідно із висновком виконкому Покровської районної в місті ради, як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від 11.12.2018, мати [PERSON] та малолітня дитина [PERSON] , [INFO] зареєстровані та фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] , відповідно до інформації від 30.08.2018 № 1237/3, яка надана Криворізьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, [PERSON] не займається вихованням дитини та матеріально її не забезпечує, [PERSON] повідомив, що він погоджується щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , тому орган опіки та піклування виконкому Покровської районної у місті ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36-37, 108). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції ООН «Про захист прав і основних свобод людини» передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дит ини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно із ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Стаття 161 СК України передбачає, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Згідно із ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивача з відповідача судові витрати в розмірі 704,80 гривень (а.с. 2). Відповідно до ст. ст. 160-161 СК України,

Outcome: approved