Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 14 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики №14/11/16-01, предметом якого було передання у власність боржнику грошових коштів в розмірі 176 486,20 (сто сімдесят шість тисяч чотириста вісімдесят шість гривень) 20 копійок, що за курсом НБУ на дату підписання даного договору становило 6 784 (шість тисяч сімсот вісімдесят чотири) долара США. Укладений договір позики грошових коштів між заявником та боржником, є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст. ст. 207, 1047 ЦК України, оскільки боржником 14 листопада 2016 року було надано розписку підписану їм власноручно строком до 14 грудня 2016 року включно. Однак станом на день пред'явлення цього позову Відповідач не виконав свого грошового зобов'язання за Договором, та не повернув Позивачу грошову суму позики у розмірі 182 577,44 (сто вісімдесят дві тисячі п'ятсот сімдесят сім гривень) 44 копійок, що є еквівалентом на день подання позову 6 784 (шість тисяч сімсот вісімдесят чотири) долара ША за курсом НБУ (1 долар США - 26,91грн.). У встановлений строк борг не повернув, тому звернулась до суду з зазначеним позовом. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу 377980,19 гривень, та 3779,80 гривню в рахунок судових витрат. В судове засіданні позивач та представник позивача не з'явились, причини неявки суд не відомі. Представник позивача подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій на задоволенні позову наполягала, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи в суді був повідомлений завчасно та належним чином, причина неявки суду ненадана. У відповідності до ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або цінні речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Із матеріалів справи вбачається, що під час укладення оспорюваного договору позики були дотримані вимоги ч. 1 ст. 1047 ЦК України щодо письмової форми договору позики. 14 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики №14/11/16-01, предметом якого було передання у власність боржнику грошових коштів в розмірі 176 486,20 (сто сімдесят шість тисяч чотириста вісімдесят шість гривень) 20 копійок, що за курсом НБУ на дату підписання даного договору становило 6 784 (шість тисяч сімсот вісімдесят чотири) долара США. Укладений договір позики грошових коштів між заявником та боржником, є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст. ст. 207, 1047 ЦК України, оскільки боржником 14 листопада 2016 року було надано розписку підписану їм власноручно строком до 14 грудня 2016 року включно. Факт отримання Позичальником грошових коштів Позичальником є підтвердженим. Однак станом на день пред'явлення цього позову Відповідач не виконав свого грошового зобов'язання за Договором, та не повернув Позивачу грошову суму позики у розмірі 182 577,44 (сто вісімдесят дві тисячі п'ятсот сімдесят сім гривень) 44 копійок, що є еквівалентом на день подання позову 6 784 (шість тисяч сімсот вісімдесят чотири) долара ША за курсом НБУ (1 долар США - 26,91грн.). Договір позики від 14 листопада 2016 року вважається укладений між заявником -позикодавцем та боржником - позичальником, оскільки згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, на підставі чого, відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, Позичальником було надано розписку. Між тим, відповідно до п. 4.2. Договору, за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 70 (сімдесят) доларів США, що є 1% від суми визначеної у п. 1.1 Договору, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Відповідно до п.7.2. Договору позики, Забезпеченням виконання Позичальником зобов'язань за цим договором є передача в заставу рухомого майна, а саме Автомобіль ТАYОТА модель САМRУ, шасі (кузов, рама)[NUMBER],2008 року випуску, тип - загальний легковий седан - В, колір - чорний, державний номер [NUMBER], що належить Відповідачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 12.12.2015року, Центр 8046. На виконання п. 7.2. Договору позики, між Позичальником та Позикодавцем було укладено Договір застави транспортного засобу від 14 листопада 2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно автомобіль, що є предметом застави було внесено в Державний реєстр обтяжень рухомого майна за номером Витягу 50757036 від 14.11.2016р. В свою чергу Позивач неодноразово звертався до Відповідача про передачу автомобіля з метою його реалізації та зменшення суми заборгованості, але Відповідач не виходить на зв'язок. У зв'язку зі значним строком прострочення заборгованості у розмірі 182 577,44 (сто вісімдесят дві тисячі п'ятсот сімдесят сім гривень) 44 копійок, що є еквівалентом на день подання позову 6784 (шість тисяч сімсот вісімдесят чотири) долара США за курсом НБУ (1 долар США -26,91грн.), та відсутності жодних дій, спрямованих на виконання грошових зобов'язань, також просимо відповідно до п. 4. Договору та ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача: 1 500,64 (одна тисяча п'ятсот гривень) 64 копійки - 3% річних за період: 14 грудня 2016 року - 23 березня 2017 року (всього 100 днів). 5 532,11 (п'ять тисяч п'ятсот тридцять дві гривні) 11 копійок - інфляційні витрати за період грудень 2016р - лютий 2016р. 188 370,00 (сто вісімдесят вісім тисяч триста сімдесят гривень)00 копійок, - неустойка за період -15 грудня 2016 року - 23 березня 2017 року, (всього 100днів). Відповідач відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов'язання передбачені договором щодо повернення позики, ігнорує заяви позивача щодо повернення суми позики, при особистих зустрічах за участі свідків відмовляється виконувати умови позики та взяті на себе зобов'язання та всіма можливими способами ухиляється від виконання зобов'язань щодо повернення позики і до теперішнього часу не виконав свій обов'язок, порушивши строки повернення суми коштів, передбачених ч.І ст. 1049 ЦК України, не надавши жодної відповіді на заявлену письмову вимогу. У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно частини першої ст. 509 ЦК України: «Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку». Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України: «Порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (належне виконання)». «У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом» (частина перша статті 611 ЦК України). Відповідно до частини першої та другої статті 612 ЦК України: «Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення». Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України: «Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного Кодексу України». Згідно частиною другою статті 625 ЦК України: «Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не становлений договором або законом». Згідно з частиною першою статті 549 ЦУ України: «Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання». Відповідно до частини першої статті 624 ЦК України: «Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків». Крім того, відповідно до частини першої статті 625 ЦК України: «Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання». Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України: «Одностороння відмова від зобов'яння або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або Законом». Судом встановлено, що на час розгляду справи у суді, відповідачем договір позики не виконаний, сума позики не повернута, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів зазначеного. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: борг за позикою на час подачі позовної заяви до суду становить 377980 гривень 19 копійок . Суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Статтею 88 ч.1 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати позивача по сплаті судового збору складають 3779 гривень 80 копійок. За вищезазначених обставин підлягають стягненню з відповідача також і судові витрати позивача пов'язані з розглядом справи. Відповідно до ст. ст.. 530, 525, 625, 1046, 1047,1049 ЦК України,

Outcome: approved