Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, свої вимоги обґрунтовуючи наступним. Позивач є власником [ADDRESS] Також у спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] Зі слів позивача, вироком Печерського р/с м. Києва від 12.08.2004 р. відповідача [PERSON] було засуджено до 11 р. 6 міс. позбавлення волі та за вироком Свердловського міськрайонного суду Луганської обл. від 16.10.2009 р. відповідача повторно було засуджено ще до 6 р. 10 міс. позбавлення волі. Тому просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме [ADDRESS], так як останній не перебуває у спірній квартирі вже більше 1 р. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному об'ємі. Відповідач у судове засідання не з'явився, за місцем відбування покарання був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення, дослідивши усі матеріали справи суд визнає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Як з'ясував суд, позивач [PERSON] є власником [ADDRESS], і у даній квартирі зареєстрований також відповідач [PERSON] 1982 р.н. (а.с. 10). За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як з'ясував суд, вироком апеляційного суду м. Києва 20.07.2007 р. відповідача [PERSON] було засуджено, але строк засудження судом так і не було з'ясовано, так як під час слухання справи не підтвердилась інформація щодо проголошення вироку Печерським р/с м. Києва відносно відповідача строком на 11 р. 6 міс. позбавлення волі. Також за вироком Свердловського міського суду Луганської обл. від 16.10.2009 р. відповідача [PERSON] повторно було засуджено ще до 6 р. 10 міс. позбавлення волі і на даний час відповідач відбуває покарання у Сокирянській ВК № 67 Чернівецької обл. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Оцінюючі встановлені в судовому засіданні факти та відповідні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач більше ніж 10 р. відсутній за місцем своєї реєстрації і витрати по житлово-комунальним послугам не несе та у подальшому, після закінчення терміну відбуття покарання, його неправомірна поведінка може нести за собою загрозу для життя та здоров'я позивача. Отже відповідно до вимог ст. 405 ЦК України відповідач [PERSON] є особою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Судовий збір підлягає стягненню із відповідача [PERSON] на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved