Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ СЕРВІС» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов обґрунтовує тим, що орієнтовно в 2004 році він був прийнятий на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ СЕРВІС» (надалі також ТОВ «ТОРГОВИЙ СЕРВІС» або Товариство) на посаду «контролера». 25 листопада 2019 року на адресу його місця проживання надійшов лист, відправником у якому значилося ТОВ «ТОРГОВИЙ СЕРВІС». У конверті вказаного листа знаходилося три копії документів, датовані різними датами, але всі за підписом генерального директора ТОВ «ТОРГОВИЙ СЕРВІС» - Халаменди Ігоря Анатолійовича, а саме: вимога про внесення коштів від 21.11.2019 № 21/4, згідно якої його було повідомлено, що оскільки він, як контролер в обов`язки якого входить приймання платежів за користування торговими місцями в ТОВ «ТОРГОВИЙ СЕРВІС» та видача відповідних платіжних документів, в період із 28.10.2019 по дату складення вимоги отримував в інтересах Товариства кошти і не вніс їх ані в касу Товариства, ані на розрахунковий рахунок Товариства, від нього вимагалося внести вищевказані кошти на відповідний рахунок Товариства в АТ «Таскомбанк». Цією ж вимогою його попередили про те, що якщо він цього не зробить впродовж наступного дня після отримання цієї вимоги, Товариство звернеться до правоохоронних органів; наказ № 105-к від 15.11.2019 «Про звільнення», згідно якого його звільнено з роботи з 15.11.2019 у зв`язку із втратою довір`я до нього з боку власника, п. 2 ст. 41 КЗпП. Підставою для такого звільнення зазначено Акт службового розслідування за фактом привласнення грошових коштів від 15.11.2019. Самого акту розслідування йому направлено не було і ні з його текстом, ні з встановленими на підставі цього акту відомостями його ніхто не ознайомлював; повідомлення про звільнення від 15.11.2019, яким його повідомлено про звільнення з роботи з 15.11.2019 у зв`язку із втратою довіри, п. 2 ст. 41 КЗпП України. Вищевказане звільнення з роботи вважає незаконним, виходячи з наступного. Звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе лише спеціально визначеного кола працівників - працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності. Звертає увагу на те, що в коло його посадових обов`язків як контролера входить контроль за тим, щоб особи, які здійснюють торгівлю на ринку безпосередньо у визначених торгових місцях, сплачували ринковий збір, і отримували на підтвердження цього документ, який дає їм право здійснювати торгівлю своїм товаром. Тобто, фактично його посадові обов`язки зводяться до обходу торгових місць та перевірки наявності розрахункового документа щодо сплати ринкового збору за відповідний день. Платежі за користування торговими місцями в ТОВ «ТОРГОВИЙ СЕРВІС» (ринковий збір) вносяться безпосередньо до каси Товариства самими особами, які здійснюють торгівлю на ринку. Приймання платежів та видачу розрахункового документів на підтвердження оплати здійснює касир ТОВ «ТОРГОВИЙ СЕРВІС». Таким чином, жодного обслуговування грошових цінностей він не здійснював, кошти під звіт він не отримував. Обслуговування грошових коштів не входило в коло його посадових обов`язків. Тим більше, він ніколи не вносив жодні грошові кошти на банківський рахунок ТОВ «ТОРГОВИЙ СЕРВІС». Про необхідність вчинення дій, за невиконання яким його звільнено, а саме приймання платежів за користування торговими місцями в ТОВ «ТОРГОВИЙ СЕРВІС» та видачу відповідних платіжних документів, йому ні директор, ні власник Товариства ніколи не повідомляли. Також, відповідно до змісту Наказу № 105-к від 15.11.2019 «Про звільнення», підставою для звільнення став Акт службового розслідування за фактом привласнення грошей від 15.11.2019. Однак, даного Акту він ніколи не бачив і з його змістом не знайомий. Також його не було повідомлено про проведення службового розслідування за фактом привласнення ним грошових коштів ТОВ «ТОРГОВИЙ СЕРВІС», жодних пояснень з цього приводу він не надавав. Які саме факти, ким і коли встановлено за результатами цього розслідування та викладено в даному акті - йому не відомо. Зазначає, що в порушення вимог статті 47 КЗпП України, в день звільнення, тобто 15.11.2019 йому не було видано копію трудової книжку, не було проведено розрахунок та письмово не повідомлено про нараховані суми, належні йому при звільнені. Як правило ТОВ «ТОРГОВИЙ СЕРВІС» нарахувало йому мінімальну заробітну плату в розмірі 4173 грн. Всі документи, які стосуються нарахування та виплати йому заробітної плати знаходяться у відповідача ТОВ «Торговий Сервіс», зв`язку з керівництвом чи бухгалтерією у нього немає, відповідно він обмежений у наданні вказаних документів, тому при розрахунку ним за основу взято мінімальну зарплату. Враховуючи 5-денний графік роботи Товариства, кількість робочих днів у вересні 2019 року - 21, у жовтні 2019 року - 22. Попередній розрахунок середньоденного заробітку становить: (4173+4173) грн.: (21+22)=194,09 грн. Нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється по день поновлення на роботі. Враховуючи викладене, середній заробіток за час вимушеного прогулу повинен бути стягнений з відповідача за період із 16.11.2019 по день поновлення мене на роботі. Враховуючи наведене просив: 1) визнати незаконним і скасувати Наказ № 105-к від 15.11.2019 «Про звільнення» за підписом генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ СЕРВІС» Халаменди І.А., яким його, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) звільнено з роботи з посади контролера з 15.11.2019 у зв`язку із втратою довір`я, п. 2 ст. 41 КЗпП; 2) поновити його, [PERSON] , на посаді контролера Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ СЕРВІС» (код СДРПОУ 31790495, вул. Академіка Гнатюка, 13/5, м. Івано-Франківськ, 76018); 3) допустити негайне виконання рішення в частині поновлення його на посаді контролера Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ СЕРВІС»; 4) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ СЕРВІС» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 16.11.2019 по день поновлення на роботі. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.01.2020 року позовну заяву прийнято до провадження та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Представником ТОВ «Торговий сервіс» Л.Борис подано заперечення про розгляд справи в спрощеному провадженні. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.02.2020 року заяву представника відповідача задоволено та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовчого засідання. 27.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 05.08.2020 року надійшло повідомлення ТОВ «Торговий сервіс» за підписом генерального директора Ахтирського Г.В. про скасування довіреностей, розірвання договорів доручення та договорів про надання правової допомоги, а також заява про визнання позову повністю. 13.10.2020 року адвокат Л.Борис подала клопотання про доручення доказів. Згідно наданого клопотання 07 серпня 2020 року Міністерством юстиції України (наказ № 2687/5 «Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») припинено неправомірні дії вищезгаданих осіб та відновлено законні права учасників Товариства, керівника, про що внесено відповідні відомості до ЄРЮОФОПГО, а також відновлені корпоративні права учасників Товариства. Таким чином, вищезгадані клопотання та заява про визнання позову є фіктивними, поданими незаконно призначеним керівником, а тому не може братися судом до уваги. Просила долучити до матеріалів справи копію наказу Міністерства юстиції України № 2687/5 від 07.08.2020 р. «Про задоволення скарги», інформаційна довідка з ЄДРЮОФОПГФ від 13.10.2020 р. 10.11.2020 року від генерального директора ТОВ «Торговий сервіс» Ахтирського Г.В. надійшла заява про визнання позову повністю. До заяви долучено копію Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якої вбачається що з 28.10.2020 року [PERSON] являється керівником\~ та має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, в тому числі підписувати договори. Згідно інформації із сайту Міністерства юстиції України керівником юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ СЕРВІС» (ідентифікаційний код юридичної особи 31790495) є [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали із мотивів, наведених в ньому, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відповідно до змісту заяви про визнання позову від 10.11.2020 року просив розгляд справи провести без участі представника ТОВ «Торговий Сервіс». Заслухавши позивача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.ч. 1, 3ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до копії листа за вих.№15/4 від 15.11.2019 року за підписом генерального директора ТОВ «ТОРГОВИЙ СЕРВІС» Халаменди І.А. адресованого [PERSON] , ТОВ «ТОРГОВИЙ СЕРВІС» повідомляє про те, що [PERSON] з 15.11.2019 року звільнено з роботи в зв`язку зі втратою довір`я до Вас з боку власника, п.2 ст. 41 КЗпП України. Як вбачається з копії Наказу №105-к від 15.11.2019 року [PERSON] , контролера, звільнено з роботи з 15 листопада 2019 року в зв`язку зі втратою довір`я до нього з боку власника, п.2 ст.41 КЗпП України. Підстава: Акт службового розслідування за фактом привласнення грошових цінностей від 15.11.2019 року. Згідно копії листа вих.№21/4 від 21.11.2019 року за підписом генерального директора ТОВ «ТОРГОВИЙ СЕРВІС» Халаменди І.А. адресованого [PERSON] , вбачається таке: «Оскільки Вами, як контролером в обов`язки якого входить приймання платежів за користування торговими місцями в ТОВ «Торговий сервіс» (на ринку) та видача відповідних платіжних документів в період з 28.10.2019 року по даний час отримані в інтересах Товариства кошти не внесені ані в касу Товариства, ані на розрахунковий рахунок, тому вимагаємо негайно внести вищезгадані кошти на розрахунковий рахунок Товариства [NUMBER] з АТ «Таскомбанк». За умови не внесення коштів впродовж наступного дня після отримання цієї вимоги ми звернемося за даним фактом до правоохоронних органів». За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, суд приймає визнання представником відповідача позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.28 постанови №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 2 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цієї підстави, не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статтею 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з вказаних підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довір`я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою. Згідно з ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, в тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з абз.1 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Враховуючи вищевикладене, а також повне визнання позовних вимог відповідачем, вважаю, що задоволення позову\~ не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 2 522 грн. 40 коп. судового збору за 2 вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру, в користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. Доказів понесення будь-яких інших витрат при розгляді даної справи суду надано не було. Відповідно п. 2, 4ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Тому суду вважає, що слід рішення суду допустити до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved