Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач звернулась до Білозерського районного суду Херсонської області з позовом до Інгулецької сільської ради Білозерського району Херсонської області та Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання в порядку спадкування права постійного користування земельною ділянкою площею 39,55 га., розташованою на території Інгулецької сільської ради Білозерського району Херсонської області. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона є спадкоємцем за законом після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] , та не може здійснити оформлення спадкового майна через відмову нотаріуса. Зазначає, що її батьку - [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства рішенням Інгулецької сільської ради народних депутатів Білозерського району Херсонської області від 21.01.1993 року була надана земельна ділянка площею 25,1 га, розташована на території вказаної сільської ради. Крім того, рішенням сесії Білозерської районної ради народних депутатів №185 від 23.04.1996 року [PERSON] була надана у постійне користування земельна ділянка площею 14,45 га для ведення селянського (фермерського) господарства. На підставі вищевказаних рішень 24.11.1998 року [PERSON] був виданий державний акт на право постійного користування землею, загальною площею 39,55 га серії IV-ХС №003481 , зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №10. 01.03.1993 року розпорядженням Білозерської районної ради народних депутатів Херсонської області було зареєстроване фермерське господарство «Лідія», засновником якого став [PERSON] , 26.01.1998 року [PERSON] видано свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи Фермерського господарства «Лідія», про що зроблено запис в журналі обліку реєстрацій за №528. [INFO] [PERSON] помер, 19.10.2018 року представник позивача звернувся до державного нотаріуса Білозерської державної нотаріальної контори Херсонської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після померлого [INFO] [PERSON] , разом з тим, нотаріусом було видано лист - роз`яснення про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку в зв`язку з тим, що спадкодавець користувався земельною ділянкою не на підставі договору емфітевзису, а на підставі державного акту на право постійного користування землею. Вважаючи вказану відмову нотаріуса незаконною та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства, посилаючись на ст.7, 22, 23 Земельного кодексу України 1990 року, позивач просила у порядку спадкування за законом визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 39,55 га, що розташована на території Інгулецької сільської ради Білозерського району Херсонської області, наданою для ведення селянського фермерського господарства. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 26.11.2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] та призначено підготовче судове засідання. Під час підготовчого провадження у вказаній цивільній справі було встановлено, що разом з позивачем спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] є також його син, проте позивач не повідомила суду дані цієї особи та не залучила її до участі в справі. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 20.12.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів - копії спадкової справи після померлого [PERSON] та витягу із спадкового реєстру, а також зобов`язано позивача виконати вимоги, передбачені ст.54 ЦПК України, шляхом сповіщення третьої особи-спадкоємця про відкриття провадження у справі, надання до суду відповідної заяви про залучення третьої особи, із зазначенням усіх даних визначених законом. 04.02.2019 року позивачем [PERSON] через канцелярію Білозерського районного суду Херсонської області подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою позивач просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право постійного користування земельними ділянками, загальною площею 39,55 га, розташованими на території Інгулецької сільської ради Білозерського району Херсонської області та надані для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі державного акту на право постійного користування землею серії IV-ХС №003481 , зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №10, що перебували у постійному користуванні [PERSON] , померлого [INFO] , а також подано клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - [PERSON] . Ухвалою суду від 01.03.2019 року прийнято уточнену позовну заяву позивача та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , з зв`язку з чим підготовче судове засідання відкладено. Третя особа - [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, у визначений судом строк надіслав засобами поштового зв`язку письмові пояснення, згідно з якими не заперечував проти задоволення позовних вимог. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 07.06.2019 року підготовче судове провадження у цивільній справі №648/3547/18 закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач, будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце розгляду справи належним чином, не з`явилася. Представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві. Вважав, що в діючому на момент видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою Земельному кодексі не було визначено такої правової підстави для припинення права користування, як смерть користувача, та така правова підстава не передбачена ні ст.140, ні ст.141 ЗК України, діючого з 01.01.2002 року. Посилаючись на ст.ст. 14, 19, 20, 22 Закону України «Про фермерське господарство», вказав, що зазначений закон є спеціальним законом, в якому на відміну від Земельного кодексу України по іншому врегульовані питання надання та користування земельними ділянками та вказаним законом не передбачено, що спадкуванню підлягає лише земельна ділянка, право на користування якою оформлено на підставі цивільно-правового договору. Оскільки нормативно-правовими актами не врегульовано питання припинення права землекористування в зв`язку із смертю особи, відсутності договору на право постійного користування земельною ділянкою із власником землі та права на спадкування права постійного користування земельною ділянкою, набутою до 2002 року, вважав, що право постійного користування земельною ділянкою є власністю особи і держава не може свавільно, всупереч закону, позбавляти таку особу права власності (чи права користування), а також що особа має право на спадкування у випадку, коли право користування чужою земельною ділянкою виникло у особи на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, в зв`язку з чим просив задовольнити позов у повному обсязі. Крім того, вказав, що позивач [PERSON] у теперішній час є головою фермерського господарства «Лідія», яке використовує спірні земельні ділянки, та має намір у подальшому здійснити оформлення вказаних земельних ділянок відповідно до вимог діючого законодавства. Представник відповідача 1 - Інгулецької сільської ради Білозерського району Херсонської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності та погодився з позовними вимогами. Представник відповідача 2 - Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області у визначений судом строк надав відзив на позовну заяву, уточнені позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на викладені у відзиві обставини. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що лише власник має право одночасно володіти, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, в свою чергу померлий голова фермерського господарства «Лідія» [PERSON] був наділений лише правом користування земельними ділянками загальною площею 39,55 га, наданими для ведення селянського (фермерського) господарства. Земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або територіальної громади до їх переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Громадяни, які свого часу набули у встановленому законом порядку право постійного користування земельною ділянкою, мають право продовжити користування нею, тобто право [PERSON] постійного користування земельною ділянкою не було втрачено, а зберігалося за ним до його належного оформлення відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України. Разом з тим, право постійного користування земельною ділянкою [PERSON] за життя не переоформив. Право постійного користування земельною ділянкою, що виникло лише на підставі державного акту на право користування земельною ділянко без укладення договору про право користування із власником землі, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. Оскільки між Головним управлінням та [PERSON] за життя останнього не укладалося будь-яких угод, які б передбачали можливість передачі в порядку спадкування права постійного користування спірними земельними ділянками, вважав право постійного користування спірними земельними ділянками припиненим. В зв`язку з тим, що право постійного користування спірними земельними ділянками належало фізичній особі - [PERSON] , а право володіння та користування цією земельною ділянкою фермерським господарством було похідним від права фізичної особи, яке припинилося зі смертю фізичної особи, вважав, що право володіння та користування зазначеними земельними ділянками не входить до складу майна фермерського господарства «Лідія». З урахуванням зазначених обставин просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості та достатності у їх взаємозв`язку, дійшов переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.01.1993 року рішенням Інгулецької сільської ради народних депутатів Білозерського району Херсонської області [PERSON] була надана земельна ділянка площею 25,1 га, розташована на території вказаної сільської ради. Крім того, рішенням сесії Білозерської районної ради народних депутатів №185 від 23.04.1996 року [PERSON] була надана у постійне користування земельна ділянка площею 14,45 га для ведення селянського (фермерського) господарства. На підставі вищевказаних рішень 24.11.1998 року [PERSON] був виданий Державний акт серії IV-ХС №003481 на право постійного користування вищевказаними земельними ділянками, розташованими на території Інгулецької сільської ради народних депутатів Білозерського району Херсонської області, загальною площею 39,55 га, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №10. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності Білозерською районною державною адміністрацією Херсонської області 26.01.1998 року зареєстровано Фермерське господарство «Лідія», про що зроблено запис в журналі обліку реєстрацій за №528. Відповідно до статті 8 статуту ФГ «Лідія» (в редакції станом на 10.12.2013 року) до земель господарства належать земельні ділянки, що належать на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельні ділянки, що належать громадянам-членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельні ділянки, що використовуються фермерським господарством на умовах оренди. Відповідно до п.3.3 статті 3 вищевказаного статуту ФГ «Лідія», його засновником та головою є [PERSON] , членом господарства зазначена [PERSON] , дочка. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Інгулецькою сільською радою Білозерського району Херсонської області 08.04.1978 року, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблений актовий запис №14, та її батьком є [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого 16.07.2000 року Інгулецькою сільською радою Білозерського району Херсонської області, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 16.07.2000 року уклали шлюб, про що зроблено актовий запис за №5, прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КГ , виданим 21 березня 2017 року виконавчим комітетом Інгулецької сільської ради Білозерського району Херсонської області. 19 жовтня 2018 року представник позивача [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Білозерської державної нотаріальної контори з питання видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, після померлого [INFO] [PERSON] , але нотаріусом було видано лист-роз`яснення про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у зв`язку з відсутністю у спадкодавця [PERSON] права власності на земельну ділянку. Відповідно до витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі №50383030 від 21.12.2017 року спадкова справа №61284084 заведена Білозерською державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України слідує, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам законом не передбачена. Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право володіння земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 6-2329цс16, 23 листопада 2016 року № 6-3113цс15, Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №61-13098св18. Відповідно до ст. 27 та ст. 28 Земельного кодексу України, сільськогосподарські підприємства, установи та організації, особисті селянські і фермерські господарства, які об`єднуються в асоціації та інші організаційно-правові форми, зберігають право на свої земельні ділянки, якщо інше не передбачено договором. Сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, крім державних і комунальних, землі сільськогосподарського призначення можуть належати на праві власності. Право власності на землю цих підприємств може набуватися шляхом внесення до статутного капіталу земельних ділянок їх засновників та придбання земельних ділянок за договорами купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Суд дійшов переконання, що спірні земельні ділянки, загальною площею 39,55 га не належали спадкодавцю [PERSON] на праві власності та відповідно до ст.31 Закону України «Про фермерське господарство» не входять до складу земель фермерського господарства «Лідія», очолюваного позивачем у теперішній час, в зв`язку з чим зазначений цивільно-правовий спір не стосується інтересів суб`єкта господарської діяльності-юридичної особи, фермерського господарства «Лідія». При цьому суд вважає, що спадкодавець [PERSON] отримавши право постійного користування спірними земельними ділянками, володів земельними ділянками, однак за життя не скористався правом на оформлення права власності або укладення іншої угоди з власником земельної ділянки у відповідності та порядку, визначеному нормами Земельного кодексу України. На час відкриття спадщини положення статті 92 ЗК України виключали можливість набуття громадянами права постійного користування землею, а тому позивач не може набути таке право. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки право постійного користування земельною ділянкою не може входити до складу спадщини і не може бути успадковане. При цьому суд враховує, що позивач [PERSON] , як голова фермерського господарства, відповідно до ст. ч.1 ст.7, ст.31 Закону України «Про фермерське господарство», Земельного кодексу України, має право та не позбавлена можливості звернутися до власника земельних ділянок з питання укладення відповідних договорів оренди, тощо у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Outcome: dismissed