Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 19.01. 2015 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Позивач зазначила, що вони з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують ніяких стосунків, втрачено почуття любові та поваги. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не повідомив та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. За таких обставин та враховуючи, що проти цього не заперечує позивач, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів та без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено що[PERSON] та [PERSON] з 19 січня 2015 року перебувають у шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданого 19.01.2015 року виконкомом Миколаївської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, актовий запис № 01 (а.с.3). Від шлюбу сторони по справі спільних дітей не мають. Шлюбні стосунки сторони припинили, протягом тривалого часу спільне господарство не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач разом зі своїми малолітніми дітьми покинула постійне місце проживання в [ADDRESS] та проживає на даний час в [ADDRESS]. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.2 ст.112 СК України , суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 24, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved