Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду 31 травня 2019 р. із цим позовом, просила усунути їй перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження власністю шляхом визнання [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування поданого позову посилалась на те, що є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Також, у будинку є зареєстрованою, але не проживає відповідач, яка приходиться її колишньою невісткою. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, повністю підтримує заявлені позовні вимоги та просить задовольнити. Відповідач викликалася неодноразово, повідомлялась належним чином, в порядку ч.11\~ст.128 ЦПК України, але не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяву на розгляд справи за її відсутності не подавала. В зв`язку з тим, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач до суду не з`явилася і заяву на розгляд справи за її відсутності та відзив не подавала, суд приймає рішення у заочному розгляді справи, відповідно до положень ст.ст. 280-282 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено наступне. Позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 25 грудня 2006 р., виданим на підставі рішення Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської області №58 від 22 листопада 2006 р., яке було зареєстровано 11 січня 2007 р. комунальним підприємством «Березівське бюро технічної інвентаризації» та записане в реєстрову книгу №9 на стор.71 за реєстровим № 936. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 710575 від 18 червня 2009 р., [PERSON] на підставі рішення Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської області від 19 листопада 1993 р. № 58 є власником земельної ділянки площею 0,145 га, яка розташована по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2016 р. по справі №494/1078/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до довідки №402 від 23 квітня 2019 р. виданих Новокальчевською сільською радою об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області, [PERSON] , 1987 р.н. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 22 лютого 2008 р., але за даною адресою з 04 серпня 2016 р. не проживає. Згідно акту обстеження умов проживання від 15 травня 2019 р. на час перевірки в будинку відсутні особисті предмети гігієни, одяг та будь-які інші речі [PERSON] . Зі слів власниці будинку та сусідів, вона не проживає з сім`єю з 04 серпня 2016 р. Як встановлено у судовому засіданні позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Також, у судовому засіданні встановлено, що відповідач, яка являється колишньою невісткою позивача залишилась зареєстрованою у будинку, але не проживає в ньому з 2016 р., з часу припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу із сином позивача [PERSON] . Крім наведеного судом також встановлено, що позивач у зв`язку з наявністю сторонньої зареєстрованої особи у своєму житловому будинку не може реалізувати своє право на отримання субсидії. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Вирішуючи спір суд вважає встановленим, що відповідач з осені 2016 р. тобто понад один рік у спірному будинку як член сім`ї позивача не проживає, тому за встановлених судом фактичних обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України. Виходячи з наведеного поданий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved