Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що відповідач має заборгованість по аліментам, що стягуються за рішенням суду на її користь на утримання їх спільної дитини, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Посилаючись на норми сімейного законодавства, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. У виконавчому провадженні № 46699525 за виконавчим листом № 2-625 від 29.09.2000 року, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання їх дитини, державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Новальською Ю.А. складено довідку-розрахунок від 27.12.2018 року заборгованості по аліментам, яка складає 46\~768 гривень 58 копійок (а.с. 11). Зокрема, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за аліментами, суд виходить із того, що аліменти на користь позивачки вже стягнуті рішенням суду та повторному стягненню не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача у порядку, передбаченому законом «Про виконавче провадження». Згідно із нормами статті 194 СК України, на який посилається позивач, аліменти можуть бути стягнуті виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню такого листа до виконання; якщо за виконавчим листом аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час; заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 СК України, може бути погашено за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Проте, судом встановлено, що у даному випадку аліменти із відповідача не стягуються відповідно до ст. 187 СК України, а тому, суд не має правових підстав застосувати вказану норму закону. Так, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду чітко і детально визначений ст. 71 закону «Про виконавче провадження», частина восьма якої передбачає, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Натомість, під час розгляду справи не встановлено тієї обставини, що між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів і/або відповідач заперечує визначений державним виконавцем розмір своєї заборгованості за аліментами. Отже, з урахуванням наведених вище положень законодавства, слід зробити висновок, що при відсутності спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, враховуючи, що аліменти на користь позивачки вже стягнуті рішенням суду та повторному стягненню не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача у порядку, передбаченому законом «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду визначено ст. 71 закону «Про виконавче провадження». Отже, з урахуванням характеру вимог позивача, характеру правовідносин, що склалися між сторонами та встановлення законодавством спеціальних процедур з виконання рішення суду про стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що позовна заява є необґрунтованою і безпідставною. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позову слід відмовити в повному обсязі з тих підстав, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed