Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] , де на даний час зареєстровані позивач та її син [PERSON] відповідач у справі. Відповідач не є власником квартири, в квартирі не мешкає з серпня 2011 року в зв`язку з виїздом до Німеччини, його речей в квартирі немає, жодних платежів по квартирі він не здійснює, квартирою не цікавиться. На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити, визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, розглянути справу за її відсутністю. Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, на електронну скриньку суду направив заяву, в якій проти позову не заперечував, просив розглянути справу за його відсутністю. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.2008, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідач [PERSON] є сином позивача (а.с. 6). За довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] власник, [PERSON] син власника (а.с. 11, 20). Згідно відповіді Московського ВП ГУНП в Харківській області від 11.06.2020, [PERSON] за фактами перешкоджання у здійсненні права на мешкання за адресою [ADDRESS] не звертався (а.с. 23). Відповідно до акту про непроживання від 02.06.2020, [PERSON] не мешкає за місцем реєстрації з 01.08.2011, його речей в квартирі немає (а.с. 10). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З ч. 2 ст. 405 ЦК України вбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наданих доказів, суд вважає доведеним, що відповідач втратив право користування жилою площею за адресою реєстрації, тому що добровільно її залишив, не проживає в квартирі понад 1 рік без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Даних, що позивач порушив права відповідача на проживання у суду відсутні, відповідач позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, в зв`язку з чим суд задовольняє позов в повному обсязі. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved