Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю позивачки. [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , який був позивачці рідним братом. [PERSON] на день смерті був зареєстрованим та проживав за адресою: [ADDRESS] . За життя спадкодавці заповітного розпорядження не складали. Після смерті матері та рідного брата відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка на якій побудований будинок. Позивач у встановлений законом термін звернулася до державного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області про прийняття спадщини та частково оформила свої спадкові права, прийнявши спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 квітня 1999 року та 11.11.2005 року. Як спадкоємець за законом після смерті матері та рідного брата, позивач має намір прийняти спадщину на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Власником вищевказаної земельної ділянки та житлового будинку, який побудований у 1965 році була [PERSON] . Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на якій стоїть житловим будинок з надвірними будівлями і спорудами та вільно розпоряджатись спадковим майном позивач не може у зв`язку з тим, що на зазначену земельну ділянку відсутні правовстановлюючі документи, та не зареєстровано в Державному реєстрі прав па нерухоме майно попереднім власником. Так як іншим чином захистити своє право позивач не може, тому звернула до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді від 15.01.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою судді від14.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлений, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав. Представник Підгірцівської сільської ради в судове засідання не з`явився, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав. Третя особа Державний нотаріус Обухівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про слухання за відсутності представника Обухівської районної державної нотаріальної контори. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5). [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою Підгірцівською сільською радою Обухівського району Київської області від 09.11.2019 року №872/01-18 (а.с.6). [INFO] помер [PERSON] , який був позивачці рідним братом, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Відповідно до довідки виданої Підгірцівською сільською радою Обухівського району Київської області від 08.11.2019 року №873/01-18 [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Після смерті матері та рідного брата відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка на якій побудований будинок. Позивач у встановлений законом термін звернулася до державного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області про прийняття спадщини та частково оформила свої спадкові права, прийнявши спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 квітня 1999 року та 11 листопада 2005 року. Як спадкоємець за законом після смерті матері та рідного брата, позивач має намір прийняти спадщину на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] та [PERSON] позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, однак державним нотаріусом листом від 22.11.2019 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв`язку з тим, що на зазначену земельну ділянку відсутні правовстановлюючі документи, та не зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно попереднім власником. Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, а відповідно до ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, але для цього необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Як передбачено п. 3.5 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», обговореного на засіданні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України 01 березня 2013 року, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст.126 ЗК України в редакції Закону від 05 березня 2009 року № 1066-VI, введеного в дію 02 травня 2009 року). Крім цього встановлено наступні підстави для звернення до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку: спадкодавець придбав у власність земельну ділянку за договором купівлі-продажу, дарування та іншою угодою, свідоцтвом про право на спадщину, проте не проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку; спадкодавцем складено заповіт на земельну частку(пай), але на день його смерті земельна ділянка йому не належить на підставі державного акту і за таких обставин нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом. Відповідно до п.3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року N7 про те, що відповідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону, а статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а згідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що вказує на правомірність мого звернення до суду. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши місце і час відкриття спадщини, коло спадкоємців, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, враховуючи відсутність заперечень відповідачів, суд вважає доведеними під час розгляду спору посилання позову на порушення законних прав та інтересів позивача, тому суд приходить до висновку про можливість судового захисту прав позивача шляхом визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. За таких обставин, позов слід задовольнити повністю. Враховуючи вищевказане,

Outcome: approved