Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із цим позовом просила визнати за нею, [PERSON] , право на спадкове майно, яке залишилось після смерті дядька [PERSON] , який помер [INFO] , а саме право на земельну частку (пай) розміром 11.09 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, розташовану на території Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER] виданий 27 червня 1997 р. Березівською районною державною адміністрацією Одеської області. На обґрунтування поданого позивач вказувала, що після смерті [INFO] її дядька [PERSON] залишилось спадкове майно у виді права на: земельну частку (пай) розміром 11.09 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, розташовану на території Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області і зареєстровано у книзі реєстрації за №91. Позивач також вказувала, що є єдиною спадкоємицею за заповітом відповідно до ст.534 ЦК 1963 р., в редакції, що діяла на той час. Крім цього відповідно до ст.549 того ж Кодексу вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як користується та розпоряджається усім тим, що залишилось після смерті дядька. Відповідач проти задоволення поданого позову не заперечував. Вивчивши матеріали справи, заслухавши думки учасників судового розгляду, на підставі наданих доказів і доведення їхньої переконливості, суд дійшов до наступного висновку. [INFO] . помер [PERSON] , що було зареєстровано виконавчим комітетом Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у виді: сертифікату на земельну частку (пай) розміром 11.09 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER] виданий 27 червня 1997 р. Березівською районною державною адміністрацією Одеської області і зареєстровано у книзі реєстрації за №91 на його ім`я. Також, у судовому засіданні було встановлено, що позивач є єдиною спадкоємицею за заповітом згідно ч.1 ст.529 ЦК 1963 р., в редакції, що діяла на той час після смерті дядька. Так, згідно до положень ст.529 ЦК України 1963 р. кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Крім наведеного, у судовому засіданні було встановлено, що позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як користується та розпоряджається усім тим, що залишилось після смерті дядька. Як передбачено ч.1 ст.549 ЦК України 63 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Виходячи з вищенаведеного позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, у зв`язку з чим за ним можливо визнати право на спадкове майно, що залишилось після смерті його дядька.

Outcome: approved