Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири №38 у житловому будинку по вул. Ковельська, №108 в м. Володимирі-Волинському, Волинської області. У даному будинку за зареєстрована відповідач, котра більше 10 років не проживає у цьому помешканні, не сплачує житлово-комунальні послуги, не несе витрат по утриманню житла. У будинку відсутні особисті речі відповідача. Реєстрація відповідачки у цьому житлі перешкоджає позивачу у здійсненні права власності. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити повністю та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не повідомила суд про причину неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти якого не заперечила представник позивача. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] зареєстрована у даному житловому будинку, однак без поважних причин понад один рік там не проживає. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були співласниками житлової квартири [ADDRESS]. Зокрема, позивач був власником 5/8 частин квартири, а відповідач власником 3/8 частини цього помешкання. Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28.09.2017 р. припинено право власності відповідача на її частку у даній квартирі та визнано за позивачем право власності на 3/8 частки цієї квартири. Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що після припинення права власності відповідача на її частку у квартирі, позивач є власником [ADDRESS]. Із будинкової книги вбачається, що [PERSON] зареєстрована [INFO] 17.09.1999 р., тобто за згодою попереднього власника житла. Із пояснень представника позивача встановлено, що відповідач із часу реєстрації у спірному помешканні без поважних причин не проживає у цьому житлі та не є членом його сім»ї. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі №38 у будинку по вул. Ковельська, 108, в м. Володимирі-Волинському без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 317, ч.1 ст. 319 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що право користуватися цим житлом існує лише у членів сім»ї власника житла і за наявності у власника права приватної власності на це майно. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач, будучи зареєстрований у цьому житлі за згодою попереднього власника квартири, не проживає у цьому помешканні без поважних причин, не є членом сім»ї позивача, тому позивач, як власник цього житла вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом припинення права відповідача на користування цим майном. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є законними, доведеними, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved