Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

позивач звернувся із позовом до відповідача, третьої особи про визначення місця проживання дитини, [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між ними розірвано 08.08.2007року. Від шлюбу мають двоє дітей: одна з доньок, [PERSON] - [INFO]. З часу розірвання шлюбу з відповідачем не проживають разом, кожен з них має свою сім'ю. Донька зареєстрована та проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS], що стверджується довідкою з місця проживання. На даний час позивачка та сторони по справі проживають фактично у Сполучених Штатах Америки, так як виграли зелену карту, однак залишаються громадянами України, діти на літо приїжджають до Львова . Так як в США повноліття наступає з 21 року позивачці необхідно визначити місце проживання доньки [PERSON] з метою уникнення непорозумінь щодо визначення її місця проживання. Зазначає, що з відповідачем, попередньо було досягнуто згоди, щодо утримання дітей та визначення їхнього місця проживання разом з позивачкою, однак на даний час у них виникають певні спори, щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] і тому позивачка змушена звертатися з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву з клопотанням про слухання справи у її відсутності, позов підтримала. Просить такий задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідач позов визнав, просить такий задовольнити. Суд, у відповідності до вимог ст.169 КПК України, вважає, що справу слід розглядати у відсутності позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 08.08.2007року. Від шлюбу мають двоє дітей: одна з доньок, [PERSON] - [INFO]. З часу розірвання шлюбу сторони не проживають разом, кожен з них має свою сім'ю. Згідно свідоцтва про народження від 01.12.2000 року серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] Донька, [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що стверджується довідкою з місця проживання №509 від 15.03.2017 року виданою ЛКП «Львівський ліхтар». Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Вирішуючи заявлений позов, суд зазначає про те, що у даній справі належні житлово-побутові умови для забезпечення дитини усім необхідним для її розвитку має матір. Батько проживає окремо та надав згоду на те, щоб донька проживала з матір'ю, що сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню. У зв'язку з чим позов слід задовольнити. При цьому, суд відзначає, що у відповідності до вимог ч.ч.1, 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Таким чином, суд приходить до переконання про те, що місцем проживання [PERSON], [INFO] має бути місце проживання її матері [PERSON], де вона проживає постійно, переважно або тимчасово. Таким місцем, на даний момент, є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved