Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на те, що вона з червня 2010 року проживала разом з відповідачем без укладення шлюбу. Від спільного проживання 12.10.2011 року у них народився син [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень 03.10.2011 року зроблено відповідний запис за №10. Відповідач не заперечував щодо свого батьківства стосовно народженого сина. В подальшому життя не склалося і вони почали проживати окремо. В даний час дитина проживає разом з позивачем. Позивач матеріально утримує, дбає про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В позивача є можливість вивозити дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення, з метою розширення кругозору дитини, ознайомлення з культурою інших народів, з метою підготовки до самостійного життя, стимулювання вивчення іноземних мов, але для цього необхідно оформити проїзний документ дитини та мати дозволи обох батьків на тимчасовий виїзд за кордон. Позивач має намір восени 2015 року, разом з сином відвідати і відпочити в Російській Федерації у Новосибірській області за запрошенням її дядька [PERSON], який проживає за адресою: Російська Федерація, Новосибірська обл., м. Усть-Таркой, вул. Комсомольська, 37. На думку позивача така подорож буде мати велике значення для духовного та фізичного розвитку дитини. Але відповідач [PERSON], безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, що не дає змогу позивачеві перетину кордону. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали і обґрунтовували відмову відповідача він не приводить. Вважає, що позиція відповідача шкодить інтересам дитини і не сприяє його розвитку, саме тому змушена звернутися до суду з відповідним позовом, просить суд надати дозвіл на виїзд дитини [PERSON], [INFO] за межі України до Російської Федерації у період з дня набрання судовим рішенням законної сили по 25.05.2016 року у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]. . Позивач в судовому засіданні свою заяву підтримала та пояснила, що у період проживання із відповідачем [PERSON] в цивільному шлюбі 12.09.2011 року народився їхній спільний син [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON]С, що його батьком є [PERSON]. відповідний факт свого батьківства ніколи не оспорював . Так, після народження сина участі у його утриманні та вихованні не приймає. Син часто хворіє, а тому виникла потреба поїхати із сином до Російської Федерації для лікування сина. Відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон, а тому вона змушена звернутися із позовною заявою до суду. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Повідомлення про причину неявки в засідання відповідача до суду не надійшло, а тому суд вважає за можливе відповідно до п.4 ст. 169 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивачі не заперечують проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюють законом. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.п.16,18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 31 березня 1995 року, №231, відомості про дітей, які не досягай 18-річного віку і їдуть за кордон разом з батьками, записуються в паспорті батьків; самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягай 18-річного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно до п.16 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення , затверджених постановою КМ України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями , за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Крім того, дана поїздка відповідає інтересам дитини, а тому права позивача підлягають судовому захисту шляхом усунення перешкод в здійсненні вказаного права. На підставі викладеного,

Outcome: approved