Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом до Синицької сільської ради Богуславського району Київської області, посилаючись на положення абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], право на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,31269 га (кадастровий номер 3220687001) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої по [ADDRESS], посилаючись на те, що [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері [PERSON], однак право на спадкове майно у вигляді вищезазначеної земельної ділянки він не може оформити у нотаріальній конторі, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] не був належним чином зареєстрований, і це є перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, що явилось підставою звернення із даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі та без застосування технічних засобів, позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач - Синицька сільська рада Богуславського району Київської області в судове засідання не з'явився, але письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі та не заперечував проти задоволення заявленого позову. Третя особа - управління Держкомзему у Богуславському районі, в судове засідання свого представника не направило, натомість подано заяву, в якій просять суд справу розглянути без участі представника, заперечень проти позову не має. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Із доданих письмових матеріалів вбачається, що позивач [PERSON] у відповідності до ч. 1 ст. 1223 ЦК України є спадкоємцем за заповітом на спадщину після смерті матері [PERSON], яка помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть спадкодавця, копією свідоцтва про народження позивача, копією його паспорта та копією заповіту, посвідченого 27.12.2003 року державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області. Із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №16/02-31 від 12 лютого 2014 року видно, що приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,31269 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS], оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку не був належним чином зареєстрований в Богуславському районному відділі земельних ресурсів. Із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 281517 вбачається, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,65559 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, який посвідчує право власності, та його державної реєстрації. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи, а тому спадкоємцю [PERSON] з дня смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], належить спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця. Згідно абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Оскільки спадкодавець [PERSON] на підставі рішення Синицької сільської ради №44-13-ІУ від 18.11.2004 року, за життя розпочала приватизацію земельної ділянки, яка була в її користуванні, то як наслідок до її спадкоємця (позивача по справі) переходить право завершити приватизацію та отримати свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved