Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила збільшити розмір стягуваних з відповідача на її користь аліментів на утримання їх доньки [PERSON] та в подальшому стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення аліментів в новому розмірі з дня подання даної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням суду від 14.10.2013 р. відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання доньки - [PERSON] , року народження в розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 23.08.2013 року і до повноліття дитини. Проте, на теперішній час істотно погіршився матеріальний стан позивача, що обумовлено збільшенням витрат на задоволення потреб дитини, у той час як суттєво збільшився рівень прожиткового мінімуму для дитини, зросли потреби дитини. В той же час розмір аліментів визначений судом в силу інфляції, значного зростання цін на даний час є явно недостатнім для забезпечення належного утримання дитини. Крім того, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тож позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просила суд збільшити розмір аліментів, визначений судом та стягнути також, з відповідача на її користь витрати за надання професійної правової допомоги. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 21.03.2019 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче засідання (а.с.23). Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (а.с.30). Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явились. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю і просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи за адресою фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] , про що в матеріалах справи наявне підтвердження. Зі згоди позивачки, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно доч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що даний позов обґрунтований і підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження, копію якого додано до матеріалів справи /а.с.14/. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.10.2013 р. з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з 23.08.2013 р. і до повноліття дитини. Ухвалюючи таке рішення та визначаючи розмір аліментів суд виходив з того, що відповідач є батьком дитини, не має офіційного працевлаштування та стабільного заробітку, тому позивачка просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі /а.с.7/. Таким чином суд вважає доведеним обов`язок відповідача по утриманню своєї дитини до досягнення нею повноліття, що встановлено відповідним судовим рішенням. Дочка сторін [PERSON] проживає з матір`ю в [ADDRESS] /а.с.11/ і на теперішній час навчається у спеціалізованій школі інтернат в с.Шевченкове, пішла в перший клас в 2018 року, внаслідок чого має потребу у більшому матеріальному забезпеченні, зокрема шкільним приладдям та розвитком творчих здібностей, що підтверджується актом обстеження складних матеріально-побутових умов [PERSON] /а.с.8/, а стягуваних з відповідача аліментів не достатньо для належного матеріального утримання дитини. [PERSON] перебуває у складному матеріальному становищі, що зумовлено з зростанням цін на продукти харчування, відсутністю роботи в селі, що підтверджується довідкою Пединівської сільської ради №13 від 02.01.2019 року /а.с.9/. Позивачка станом на 18.02.2019 року не зареєстрована у Єдиній інформаційно-аналітичній системі Державної служби зайнятості як безробітна, що підтверджується довідкою, виданою Звенигородською районною філією Черкаського ОЦЗ №01- 18/149 від 18.02.2019 року №01-18/149 /а.с.10/. Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів у зв`язку із погіршенням свого матеріального стану, окрім того з часу винесення рішення про стягнення із відповідача аліментів пройшов значний проміжок часу, за який суттєво змінилась соціально-економічна ситуація в країні, ріст цін на продукти харчування, одяг та взуття, а також інші витрати на потреби дитини, які не потребують додаткового доказування в силу норм ч. З ст. 82 ЦПК України. За змістом ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.З ст.181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ч. 1 ст.192 СК передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.З ст. 181 СК України-). Ст. 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Натомість, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №6-143цс13 та підтримана постановою Верховного Суду від 12.09.2018р. у справі №459/2181/17. Як вбачається з матеріалів справи, то на теперішній час матеріальний стан позивача істотно змінився, оскільки збільшились матеріальні витрати на задоволення потреб дитини, яка в силу вікового цензу потребує більшого матеріального забезпечення. В цьому контексті суд бере до уваги, що дитина у віці від 6 до 18 років потребує більшого матеріального забезпечення ніж дитина у віці до 6 років. Зазначена теза визнається на законодавчому рівні, оскільки законом визначено істотно більший розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років ніж для дітей молодшого віку. Так, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць складає: -для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; -для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Враховуючи зазначене, цілком обґрунтованими є доводи позивача про те, що розмір аліментів на рівні 350 грн. на місяць є недостанім для задоволення потреб дитини та забезпечення її гармонійного розвитку. Отже підставами для зміни розміру та способу стягнення аліментів є погіршення майнового стану позивача (обумовлено збільшенням витрат на утримання дитини), поліпшення майнового стану відповідача (зміна характеру доходів з мінливого на стабільний) та збільшення матеріальних потреб дитини внаслідок істотних змін фінансово-економічного стану в державі (істотне збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), що відповідно до ч.З ст.181. ч.І ст.192 СК є підставою для зміни розміру та способу стягнення аліментів. Надаючи оцінку доводам позивача щодо визначення розміру аліментів в частці від заробітку варто звернути увагу, що діюча редакція ч.3 ст.181 СК передбачає виключне право отримувача аліментів визначати спосіб їх стягнення. Визначальним є якнайкраще забезпечення інтересів дитини і її потреб. Натомість варто зауважити, що визначення розміру аліментів у частці від доходів батька є більш надійним способом захисту інтересів дитини, оскільки в такому випадку розмір матеріального забезпечення дитини є гнучким (змінюваним) і залежить від об`єктивних факторів та показників економічного розвитку суспільства (заробітна плата (мінімальна і середня), прожитковий мінімум тощо). Оцінивши обставини справи суд приходить до висновку, що з огляду на принцип паритетності побудови сімейних відносин (ч.2 ст.1 СК) та зміст засад справедливості, добросовісності і розумності (ч.9 ст.7 СК), відповідач зобов`язаний надавати своїй дитині матеріальну допомогу у вигляді аліментних платежів в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів, що є належним та достатнім заходом матеріального забезпечення дитини та виконанням батьківського обов`язку за рахунок якого існуватиме справедливий баланс забезпечення інтересів дитини та недопущення надмірного обмеження прав та законних інтересів відповідача. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст.12 ЦПК цивільне судочинства здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК відповідач не надав суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не навів обставин, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлених судом обставин справи. За таких обставин позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Тому стягнення аліментів в збільшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили, а не з дня подання даної заяви до суду, як зазначає позивач. Згідно положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст..5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Договором/угодою про надання правової допомоги від 03.01.2019 року між адвокатом Бабенко Р.В. та позивачем [PERSON] передбачено, що за надання правових послуг відповідно цієї угоди Клієнт сплачує виконавцю гонорар, який являється оплатою за роботу адвоката по справі і не залежить від ходу та результату справи. Розрахунки з адвокатом проводяться в сумі з врахуванням витраченого часу, одна година адвоката оплачується клієнтом в 600 грн. (а.с. 15). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надала суду договор/угоду про надання правничої допомоги від 03.01.2019 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 3 від 03 січня 2019 року, розрахунок виконаних робіт до договору/угоди про надання правової допомоги від 20.02.2019 року, акт приймання-передачі наданих юридичних послуг до договору /угоді (а.с. 15-18). Таким чином позивачем підтверджено розмір її витрат на правову допомогу адвоката в сумі 600 грн. (підготовка та складення позовної заяви, надання консультації, надання правничої допомоги), тому з відповідача на користь позивача у зв`язку з задоволенням позову підлягає до стягнення сума витрат у розмірі 600 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката. На підставі вищевикладеного те

Outcome: approved