Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача посилаючись на те, що 12 жовтня 2002 року вона та відповідач зареєстрували шлюб. Мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося через постійні сварки та відсутність взаєморозуміння між ними, відмінність характерів та поглядів на спільне подружнє життя, а тому вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, просить розірвати шлюб. Також зазначає, що матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає, в зв`язку з чим вона просить стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1\\2 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач в судовому засіданні надав суду пояснення, згідно яких позовні вимоги не визнав, зазначив про можливість зберегти сім`ю та заперечував щодо стягнення аліментів в розмірі 1\\2 частини усіх видів заробітку. Ухвалою суду від 27 березня 2019 року сторонам по справі надавався строк для примирення 3 місяці, після спливу якого примирення між сторонами не відбулось, оскільки 27 червня 2019 року у судове засідання позивач не з`явилась, направила заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав частково: не заперечував щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів в розмірі 1\\3 частини усіх видів його доходу. Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 жовтня 2002 року , від якого мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час подружнього проживання у сторін виявились різні характери, погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини фактично припинені з січня 2019 року і шлюб носить формальний характер. Спір про поділ майна між сторонами відсутній. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалась та зберегти її неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що відповідач позов визнав, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, судом встановлено, що після фактичного припинення шлюбних стосунків діти постійно проживають разом з позивачем, відповідач на утримання спільних дітей матеріальної допомоги не надає. Відповідач працює, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов`язку щодо утримання дитини обох батьків, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, тому вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є дещо завищений. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\\3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 20 лютого 2019 року та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 134 ЦПК України з відповідача на користь держави та позивача підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial