Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON], відносно дочки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач по справі є її знайомим, з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2003 року до 2005 року. За час перебування з відповідачем у незареєстрованому шлюбі, [INFO] у них народилась дочка [PERSON], про що в книзі записів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис № 146. Однак, з середини 2005 року відповідач жодного разу не бачив дочку, не спілкувався з нею та не цікавився її життям. В судовому засіданні позивач, будучи допитаною судом в якості свідка на підставі ст. 92 ЦПК України, дала пояснення аналогічні вищенаведеним та доповнила, що з відповідачем з 2005 року не спілкується, вони розійшлися, оскільки відповідач зловживав спиртними напоями. У них є спільна донька [PERSON], яку відповідач востаннє бачив коли їй був 1 рік 6 місяців, відповідач донькою не цікавиться, не телефонує. Окрім цього зазначила, що донька з відповідачем спілкуватись не бажає, просить позов задоволити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просить позов задоволити та позбавити батьківських прав [PERSON] Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово повідомлявся про розгляд справи на 04.10.2018р., 09.11.2018р., 11.12.2018р., 04.02.2019р. однак відповідно до довідки ф. 20 листи з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу повернулись на адресу 10.10.2018р., 27.10.2018р., 28.11.2018р., 19.12.2018р., 26.12.2018р. за закінченням терміну зберігання, іншими причинами, що не дали змогу виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення. Окрім цього, відповідач неодноразово повідомлявся про розгляд справи на 09.11.2018р., 11.12.2018р., 04.02.2019р. оголошеннями на офіційному веб -порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого позивач та її представник, представник третьої особи не заперечили. Представник третьої особи - комісії з захисту прав дитини Стрийської міської ради Львівської області Кухар З.Р. позов підтримала та пояснила, що в червні 2018 року відповідач в телефонному режимі повідомив, що згідний на позбавлення його батьківських прав, однак на засідання комісії відповідач не з'явився, після цього, 16.07.2018р. власноруч написав заяву, в якій не погодився на позбавлення його батьківських прав. Вважає, що є всі підстави позбавити відповідача батьківських прав, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні донька сторін - [PERSON], будучи допитаною судом на підставі ст.171 СК України зазначила, що батька бачила дуже давно, він жодного разу не телефонував, не намагався з нею поговорити. Окрім цього повідомила, що спілкуватися з батьком бажання немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що відповідач є його сином, однак з 2006 року вони не спілкуються, син проживає в іншій області. Зазначив, що з онукою вони перебувають в хороших відносинах та спілкуються. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що відповідач зловживав алкогольними напоями, а в 2006 року він кудись поїхав та з цього часу вона його не бачила. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника комісії з захисту прав дитини Стрийської міської ради Львівської області Кухар З.Р., свідків [PERSON], [PERSON] дослідивши матеріали справи, давши належну оцінку доказам, зібраним в ході розгляду справи та беручи до уваги, що додаткових клопотань про виклик свідків та витребування доказів від сторін не надходило, приходить до переконливого висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Судом з'ясовано такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Стрийського міськрайонного управління юстиції, [PERSON] народилась [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON], актовий запис №146 /а.с. 4/. Відповідно до довідки КП «Надія» № 677 від 03.05.2018 року [PERSON], [INFO], проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с. 9/. Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], останній 06.06.2018 року у телефонному режимі повідомив, що згідний на позбавлення його батьківських прав, однак пізніше відмовився. 16.07.2018 року ним подано письмове пояснення у присутності працівників служби у справах дітей, у якому він повідомив, що проживає у м. Одесі, постійно хворіє та має ІІ групу інвалідності, фінансово допомогти дитині не має змоги, однак має бажання зустрітись з дочкою, оскільки давно її не бачив. [PERSON] був повідомлений про місце та час проведення засідання комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності/недоцільності позбавлення його батьківських прав. Однак, з невідомих причин він не бажав бути присутнім, не йшов на контакт, що свідчить про те - громадянин свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться життям дитини, свідомо нехтує своїми обов'язками, не допомагає матеріально. 15.08.2018 року комісія з питань захисту прав дитини надала згоду на позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] /а.с. 30-31/. Рішенням Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №195 від 22.08.2018 року затверджено висновок про доцільність надання згоди на позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO] /а.с. 7/. Відповідно до копії характеристики Стрийської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. № 5 ім. В. Стасюка № 277 від 28.12.2017 року, [PERSON] навчається в СЗШ № 5 з 1 класу є старанною, працелюбною, дисциплінованою, завжди доглянута та акуратна. Навчанням і справами дочки завжди цікавиться її мама [PERSON], яка відвідує батьківські збори, шкільні свята за участю дівчинки, часто спілкується із вчителями та класним керівником. Батько [PERSON], [PERSON] за роки навчання своєї дочки жодного разу не з'явився до школи, ніколи не цікавився її справами, навчанням, проблемами, не відвідує батьківські збори, не проходить на свята і не бачив, як виступає його дочка. [PERSON] жодного разу не приходив, щоб зустрітися із дочкою [PERSON] і не розмовляв із нею на території школи /а.с. 47/. Згідно з копією пояснень [PERSON] від 16.07.2018 року, наданих голові комісії з питань захисту прав дитини вбачається, що [PERSON] на даний час проживає у м. Одеса, постійно хворіє та має ІІ групу інвалідності, не відмовляється давати дитині дозвіл на виїзд за кордон, однак йому не були надані документи на дитину. Окрім цього зазначив, що він не згідний на позбавлення його батьківських прав стосовно його дочки [PERSON], однак на даний час не має змоги фінансово допомогти дитині, хоче бачити її, оскільки давно з нею не зустрічався /а.с. 48/. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачкою заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 5, 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оглядом матеріалів справи встановлено, що відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], останній 06.06.2018 року у телефонному режимі повідомив, що згідний на позбавлення його батьківських прав, однак пізніше відмовився. 16.07.2018 року ним подано письмове пояснення у присутності працівників служби у справах дітей, у якому він повідомив, що проживає у м. Одесі, постійно хворіє та має ІІ групу інвалідності, фінансово допомогти дитині не має змоги, має бажання зустрітись з дочкою, оскільки давно її не бачив. [PERSON] був повідомлений про місце та час проведення засідання комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності/недоцільності позбавлення його батьківських прав. Однак, з невідомих причин він не бажав бути присутнім, не йшов на контакт, що свідчить про те, що громадянин свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться життям дитини, свідомо нехтує своїми обов'язками, не допомагає матеріально. 15.08.2018 року комісія з питань захисту прав дитини надала згоду на позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] Суд вважає, що причини такої поведінки відповідача орган опіки та піклування не врахував, про необхідність змінити ставлення до виховання дитини не попереджував, та передчасно прийняв рішення про позбавлення його батьківських прав. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем [PERSON] голові комісії з питань захисту прав дитини Волинцю Р. надано пояснення від 16.07.2018 року, з яких вбачається, що він на даний час проживає у м. Одеса, постійно хворіє та має ІІ групу інвалідності, не відмовляється давати дитині дозвіл на виїзд за кордон, однак йому не були надані документи на дитину. Окрім цього зазначив, що він не згідний на позбавлення його батьківських прав стосовно його дочки [PERSON], однак на даний час не має змоги фінансово допомогти дитині, хоче бачити її, оскільки давно з нею не зустрічався. Слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, згідно ст.166 СК України та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У частині 4 ст.10 ЦПК України зазначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (п.54) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Окрім цього, в п. 53 рішення «Хант проти України», Європейський суд вказав про те, що беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Більше того, необхідно зважити, що зазвичай державні органи мають перевагу у безпосередньому спілкуванні з особами, яких стосується справа. Виходячи з цих міркувань, завдання Суду полягають не в виконанні обов'язків національних органів щодо визначення питань опіки чи доступу до дитини, а в дослідженні рішень, які виносились державними органами, здійснюючи свої дискреційні повноваження, на предмет їх відповідності Конвенції. Суд звертає увагу, що висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області, затверджений рішенням № 195 від 22.08.2018 р. прийнято у відсутності відповідача [PERSON], незважаючи на його пояснення від 16.07.2018 р., адресоване голові комісії з питань захисту прав дитини, в якій відповідач вказує, що на даний час проживає у м. Одеса, постійно хворіє та має ІІ групу інвалідності, не відмовляється давати дитині дозвіл на виїзд за кордон, однак йому не були надані документи на дитину. Окрім цього [PERSON] зазначив, що він не згідний на позбавлення його батьківських прав стосовно його дочки [PERSON], однак на даний час не має змоги фінансово допомогти дитині, хоче бачити її, оскільки давно з нею не зустрічався. Наведене свідчить про небайдужість відповідача до дитини та про існування об'єктивних перешкод для спілкування батька з дитиною. Суд зазначає, що в даній справі компетентні органи, вирішуючи позбавити відповідача батьківських прав, брали до уваги аргументи, надані матір'ю дитини та іншими свідками її сторони, відповідно до яких відповідач не цікавиться донькою та не бере участь у її вихованні, однак позицію батька в спосіб, передбачений законом не з'ясували. Окрім цього, суд звертає увагу і на наступні положення п. 56-57 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року. Так, згідно п.п. 56-57 Суд вказав, що звертаючись до усталеної прецедентної практики Суду щодо статті 8, яка включає імпліцитні процедурні вимоги, необхідно визначити, чи був заявник залучений до процесу прийняття рішень, розглядаючи провадження в цілому, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту його інтересів, беручи до уваги обставини справи, а також важливість прийнятих рішень. Суд зазначив, що цивільне провадження у справі стосувалось сімейних відносин заявника та позбавлення його батьківських прав. Ці питання як за національним законодавством, так і у оскаржуваному провадженні мали ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. На думку Суду, досить складно визначити, в якій мірі національні суди могли дати оцінку, не заслухавши заявника особисто, або принаймні з огляду на обставини справи, не отримавши інформації особисто від заявника щодо його бачення подій та відносин з дитиною, користуючись міжнародними угодами про правову допомогу. Наведене положення, свідчить про неможливість розгляду справи про позбавлення батьківських прав у відсутності відповідача, без оцінки його особистості, поведінки та ставлення до дитини. Суд враховує, що відповідач мешкає у іншій області є інвалідом ІІ групи, що об'єктивно може перешкоджати йому з'явитися в судове засідання та надати пояснення по суті спору, однак в заяві від 16.07.2018 р. поданій голові комісії з питань захисту прав дитини, останній заперечив щодо позбавлення його батьківських прав. Окрім цього, суд звертає увагу на той факт, що повідомлення про розгляд справи адресовані відповідачу поверталися без вручення, у зв'язку з чим суд здійснював виклики відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Зважаючи на правові приписи про розумні строки розгляду справи, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач належним чином не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не надала належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, в судовому засіданні не встановлено, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що відповідач [PERSON] умисно не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, до нього раніше не застосовувалися заходи попередження та впливу, на даний час він прагне належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, повноцінно приймати участь у вихованні дитини, однак в силу обставин не має змоги через стан здоров'я, а тому позбавлення його батьківських прав на даний час є передчасним, так як винна поведінка його або свідоме нехтування своїми обов'язками щодо дитини в суді не доведені, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed