Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення в його користь аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 21.02.2014р. Разом з тим, сторони є батьками трьох дітей: Любомира, [INFO], який на даний час є повнолітнім та неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти зареєстровані та постійно проживають за адресою: [INFO] та перебувають на повному утриманні позивача, оскільки відповідач хоча і зареєстрована за вказаною адресою, однак у ній не проживає. При цьому, остання зловживає спиртними напоями, неодноразово лікувалася у психіатричній лікарні з цього приводу. Тривалий час відповідач проживала у [INFO] та взагалі не цікавилась і не приймала жодної участі у їх вихованні та утриманні, ще й привласнювала гроші, які отримувала на їх утримання із органу соціального захисту. Інколи відповідач приїжджає до Львова та влаштовує сварки, конфлікти. Діти бояться матері, фактично не знають її. Діти ростуть, навчаються, необхідні значні кошти на їх утримання, навчання, придбання одягу, взуття, всього необхідного для розвитку дітей, оскільки батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, інших неповнолітніх дітей у сторін немає, відповідач є інвалідом третьої групи загального захворювання, вважає, що аліменти слід стягувати у частці від її пенсії. В судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити. В останнє судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та просив позов задовольнити. Відповідач в судових засіданнях 30.07.2015р. та 02.11.2015р. проти позову заперечила з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (а.с.25-26). Пояснила, що деякий час дійсно проживала у Рівненській області, оскільки змушена була доглядати батька, а після його смерті за домом. Однак це було за пропозицією позивача. При цьому відповідач постійно спілкувалася з дітьми по телефону, цікавилась їхніми справами, декілька разів пересилала гроші, подарунки, одежу та фрукти з саду. Разом з тим, з січня 2015 року відповідач постійно проживає у Львові, веде з позивачем спільне господарство, а свою пенсію по інвалідності та допомогу на дітей відповідач витрачає на потреби сім'ї. В останнє судове засідання відповідач не з'явилася, повторно подала заяву про відкладення судового засідання у зв'язку зі станом здоров'я, однак жодних доказів на підтвердження поважності не прибуття в це, а також попереднє судове засідання суду не представила, а тому враховуючи наявність у матеріалах справи письмових заперечень відповідача, а також беручи до уваги надані нею пояснення, суд вважає за можливе завершити розгляд справи без участі відповідача. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, оглянувши матеріали цивільної справи №463/6070/13-ц про розірвання шлюбу, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Як вбачається з копій свідоцтв про народження (а.с.7, 8) сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з Роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.17 Постанови від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Разом з тим, як вбачається з поданої позивачем копії довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки (а.с.4) у квартирі №28 на вул.Личаківській, 58 у м.Львові разом з дітьми зареєстровані як позивач, так і відповідач. При цьому, судом не беруться до уваги посилання позивача на ту обставину, що відповідач лише зареєстрована у вказаній квартирі, однак фактично у ній не проживає, оскільки як вбачається з поданого позивачем у підтвердження вказаної обставини, рішення Личаківського районного суду м.Львова від 21.02.2014 року про розірвання шлюбу, укладеного між сторонами (а.с.5), [PERSON] знаходилась на лікуванні у комунальному закладі «Острозька обласна психіатрична лікарня» в період з 18.07.2013р. по 07.08.2013р. та на той час продовжує хворіти, що підтверджує факт проживання відповідача окремо не на даний час, а лише в той період. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що відповідач тривалий час проживала на Рівненщині зі своїм батьком. Разом з тим і сама відповідач в своїх письмових запереченнях та в судовому засіданні також визнала, що дійсно деякий час проживала у Рівненській області, оскільки змушена була доглядати батька, а після його смерті у 2012 році за домом. Однак ствердила, що з січня 2015 року постійно проживає у Львові. Та обставина, що відповідач проживає разом з позивачем за місцем їхньої реєстрації підтверджується також поданими позивачем копіями заяв, висновків та відповідей з Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області (а.с.82-92), з яких вбачається, що у 2015 році позивач неодноразово звертався із заявами про влаштування відповідачем скандалів у сім'ї саме за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачем всупереч вищевказаним вимогам не подано суду належних доказів на підтвердження факту проживання відповідача окремо від дітей, як на час звернення позивача до суду із позовними вимогами про стягнення на його користь аліментів, так і на даний час, під час розгляду справи встановлено, що діти проживають з обома батьками, тому суд приходить до висновку, що підстави для стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача на користь позивача відсутні, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed