Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, де є третя особа, про визнання припиненим правовідносин майнової поруки, посилаючись на те, що між відповідачем та третьою особою був укладений договір кредиту, забезпечений договором іпотеки, укладеним за згодою позивача. Враховуючи те, що договір іпотеки містить змішані умови, зокрема і договору поруки, а обсяг зобов'язань за кредитним договором була збільшена без згоди позивача, що є обов'язковим, як поручителя, зобов'язання за договором іпотеки, майнової поруки підлягають визнанню такими, що припинені. В судовому засіданні позивач та представник останньої позов підтримали з підстав зазначених в останньому. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що між сторонами був укладений договір поруки, зобов'язання за яким на підставі рішення суду був припиненим. Договір іпотеки був укладений між відповідачем та третьою особою, а позивач виключно надавала згоду на його укладення, а отже зобов'язання за договором іпотеки стосуються виключно сторін договору. Третя особа в судове засідання не з'явилась про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, проте його неявка не є перешкодою для розгляду справи. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.01.2015 року, постановою Верховного суду України від 01.07.2015 року /а.с.129-151/, встановлено що 17.09.2007 року між відповідачем та третьою особою, був укладений договір кредиту /а.с.6-8/. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань між сторонами кредитного договору був укладений договір іпотеки від 17.09.2007 року /а.с. 9-10/, згідно з яким третя особа, як позичальник, передав належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] (далі - квартира). Іпотечний договір був укладений за згодою позивача, яка на час укладення договору іпотеки перебувала у шлюбі з третьою особою /а.с. 14/.Згода позивача викладена у нотаріально посвідченій заяві /а.с. 15/. На предмет іпотеки звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за основним зобов'язанням. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2009 року за результатом розгляду справи про поділ майна позивача та третьої особи, квартиру поділено по ? частині /а.с. 106-108/. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.03.2010 року /а.с. 114-118/ було встановлено, що 17.09.2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір поруки в рахунок забезпечення виконання зобов'язань вище вказаного кредитного договору, укладеного між відповідачем та третьою особою. Враховуючи, що обсяг зобов'язань за кредитним договором було збільшено даним рішенням суду, договір поруки між позивачем та відповідачем було припинено. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вважає, що остання є власником ? частини предмету іпотеки, а отже фактично є майновим поручителем за іпотечним договором, укладеним в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Крім того, п. 8.4.16 договору іпотеки забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором не обмежується зверненням стягнення на заставлене майно, вимоги кредитора можуть бути задоволено за рахунок іншого майна, що не є предметом іпотеки, а отже договір іпотеки є змішаним. Таким чином, зважаючи на те, що рішенням суду встановлено, що умови основного зобов'язання було збільшено, а позивач, як власник ? частини предмету іпотеки фактично є майновим поручителем, додаткової угоди до договору іпотеки щодо збільшення обсягу зобов'язань на яке б позивач надавала згоду, укладено не було, така порука підлягає припиненню. Разом з тим, суд не погоджується із даними доводами виходячи з наступного. Як зазначено вище, договір іпотеки між відповідачем та третьою особою був укладений за згодою позивача, яка на той час перебувала у шлюбі з третьою особою - позичальником. Право власності на предмет іпотеки, на час укладення договору іпотеки було зареєстровано за третьою особою, у зв'язку з чим між відповідачем (іпотекодержателем) та третьою особо (іпотекодавцем) був укладений договір іпотеки. Реєстрація права власності на предмет іпотеки мала місце в період шлюбу, у зв'язку від позивача була отримана згода на укладення договору іпотеки. Через рік після укладення договору іпотеки, позивач та третя особа розірвали шлюб, а ще через рік розділили майно, зокрема предмет іпотеки по ? частині за кожним. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи те, що договір майнової поруки між позивачем та відповідачем укладений не був, підстав вважати майнову поруку позивача припиненою згідно договору іпотеки укладеного між іншими сторонами цього договору не має. Крім того, під час укладення договору іпотеки відповідач правомірно розраховував на право в майбутньому в разі невиконання основного зобов'язання іпотекодавцем задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна у повному обсязі, а не за рахунок його частини, яка на час укладення договору іпотеки не була визначена. На час укладення договору іпотеки, право власності було зареєстровано за іпотекодавцем одноособово, у зв'язку із чим договір іпотеки був укладений саме з останнім. Згоду позивача, як дружини іпотекодавця на укладення договору іпотеки на предмет іпотеки вцілому,на умовах та на його розсуд було отримано від позивача, при цьому іпотекодержатель не міг знати на перед, яким чином буде і чи буде взагалі розподілено майно, що є предметом іпотеки. Крім того, згідно п. 14 договору іпотеки в разі зміни будь - якого строку виконання зобов'язань за кредитним договором, право іпотеки не припиняється. При цьому якщо збільшується розмір зобов'язань за кредитним договором право іпотеки розповсюджується також і на такі зобов'язання /а.с. 10/. Отже, зважаючи на те, що така умова передбачена у іпотечному договорі, укладення додаткових угод з підстав зазначених вище, що зумовлює збільшення обсягу зобов'язань не потрібно, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 19 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи зазначене, а також те, що позивач не є стороною договору іпотеки, як зазначено вище, суд вважає, що оспорювання умов договору іпотеки, його частин, виконання, припинення зобов'язань, тощо повинна сторона договору, зокрема іпотекодавець. Отже, доводи позивача про те, що збільшення обсягу зобов'язань за договором кредиту, мають наслідком припинення зобов'язань за договором іпотеки для позивача, як майнового поручителя є неспроможними. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Що стосується доводів позивача про змішані умови договору, зокрема п. 8.4.16, в якому зазначено, що іпотекодержатель має право отримати відшкодування з майна іпотекодавця, яке не є предметом іпотеки, то суд вважає, що даний пункт також не стосується позивача, оскільки вона не є стороною договору. Крім того, договір поруки укладений між позивачем та третьою особою припинив свою дію на підставі судового рішення про що зазначено вище. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed