Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з наведеним позовом, у якому посилаючись на незаконність дій представників Одеської філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» при проведенні перевірки та складанні відповідного Акту від 28.07.2015 року, щодо нежитлового приміщення за адресою м. Одеса, проспект Маршала Жукова, буд. 3-А, що належить їй на праві приватної власності, та на незаконність рішення технічної комісії ТОВ «Інфокс» від 31.07.2015 року, яким було вирішено про стягнення з позивача грошових коштів в розмірі 8388,90 грн., за самовільне без облікове користування послугами водопостачання, а також на те, що наведеними незаконними діями відповідача було порушено права позивача як споживача та спричинено їй моральної шкоди в розмірі 60000,00 грн., просила суд визнати недійсним акт №3598 від 28 липня 2015 року, скасувати рішення технічної комісії Одеської філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» від 31 липня 2015 року про стягнення 8388,90 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію зазначеної моральної шкоди. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що дії представників Одеської філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», при проведенні перевірки приміщення за адресою м. Одеса, проспект Маршала Жукова, буд. 3-А та при вирішенні питання про стягнення з ФОП [PERSON] грошових коштів відповідали вимогам закону, та разом з тим вказані позивачем фактичні обставини жодним чином не впливають, та відповідно, не порушують прав та інтересів позивача, оскільки ФОП [PERSON] є самостійною особою що має повну цивільну дієздатність, та разом з тим жодних представницьких повноважень позивача щодо наведеної особи до суду не надано. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позивачем вимоги та виходив з того, що незаконними діями відповідача порушено охоронювані законом права та інтереси позивача, спричинено їй моральних страждань та з такого просив позов задовольнити. Представник відповідача заперечував проти вимог позову з наведених у письмових запереченнях підстав, вважав що за зазначеними вимогами [PERSON] не є належним позивачем, натомість належним позивачем на думку представника відповідача є ФОП [PERSON], однак такий спір має вирішуватись в рамках господарського судочинства, а тому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні вимог [PERSON] у повному обсязі. Вислухавши учасників справи та дослідивши надані суду докази суд вказує на наступні фактичні та правові обставини справи. Згідно наданого до суду свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення №7 від 16 грудня 2010 року позивачу на праві приватної власності належить обєкт, який розташований за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 3-А, в цілому. 30.06.2015 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди вказаного приміщення, та відповідно до положень такого договору (п. 3.6, 3.7 ) орендар зобовязався укласти з Одеською філією «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» договір на надання йому послуг водокористування. Крім того таким договором було передбачено, що на період дії договору користувачем та платником зазначених коштів є ФОП [PERSON] 14.07.2015 року ФОП [PERSON] звернувся до ТОВ «Інфокс» з заявою про укладення договору про надання послуг водопостачання та водовідведення, та у звязку з надходженням такої заяви представником ТОВ «Інфокс», 28.07.2015 року, було проведено огляд (перевірку) дотримання заявником встановлених вимог та правил водокористування. А наслідками такої перевірки було виявлено наявність безоблікового користування водокористування, у звязку з чим представник ТОВ «Інфокс» склав відповідний акт №3598. Зі сторони водокористувача такий акт було підписано ФОП [PERSON] та скріплено його печаткою. Відповідно до п. 3.3, 3.4 Правил водокористування саме ФОП [PERSON] було притягнуто до відповідальності за наведене порушення, що свідчить виписка з протоколу засідання технічної комісії №28 від 31.07.2015 року. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Звертаючись до суду за захистом свого права позивачі визначають предмет та підстави позову. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та таким чином, зважаючи на досліджені судом докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини, суд вбачає, що позивач не є стороною у деліктних правовідносинах, які склались між відповідачем та ФОП [PERSON], та позивачем не доведено жодного її права чи охоронюваного законом інтересу, що було порушено чи зазнало обмежень за наведених фактичних обставин, а тому позов задоволенню не підлягає. Так, суд дохтодить висновку про те, що право оскарження дій представників Одеської філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» при проведенні перевірки та складанні відповідного Акту від 28.07.2015 року, щодо нежитлового приміщення за адресою м. Одеса, проспект Маршала Жукова, буд. 3-А, та рішення технічної комісії ТОВ «Інфокс» від 31.07.2015 року, яким було вирішено про стягнення з ФОП [PERSON] грошових коштів в розмірі 8388,90 грн., за самовільне без облікове користування послугами водопостачання належить безпосередньо ФОП [PERSON], оскільки такі дії зачіпають саме його інтереси. При цьому такий спір між ФОП [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» філії «Інфоксводоканал» належить розглядати у порядку господарського судочинства. При цьому суд окремо зауважує про те, що вимоги про відшкодування позивачу певної моральної шкоди є похідними від вимог про визнання дій відповідача незаконними, та за наведених вище висновків суду про відсутність підстав для задоволення первинних вимог, похідні від них вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди також задоволенню не підлягають, оскільки сукупність обставин, передбачених ст. 23, 1167 ЦК України, яка є обовязковою для вирішення питання про стягнення компенсації вбачається відсутньою. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed