Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №001-13144-090608 від 09.06.2008 року в сумі 5854 грн. 34 коп., судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки №001-13144-090608 від 09.06.2008 року, Банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. під 19,9% річних та на день укладення договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 4000 грн. Також сторони встановили, що банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. Однак, боржник свої зобов'язання за кредитним договором не виконував належним, станом на 25.09.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 5854 грн. 34 коп., яка складається з тіла кредиту в сумі 2749 грн. 54 коп., заборгованості по відсотках в сумі 1131,76 грн. та заборгованості за комісіями в сумі 1973,04 грн. Оскільки на їхню вимогу про необхідність погашення заборгованості відповідач не реагує, на даний час кредитна заборгованість не погашена, а тому просить позов задоволити. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, а тому у відповідності до п.3 ч.1 ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. Зважаючи на те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а належно повідомлений про розгляд справи відповідач в судове засідання не з'явився повторно, суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, справу слід розглянути у його відсутності, постановивши заочне рішення. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позов задовольняє з таких підстав. Судом встановлено, що 09.06.2008 року між ТзОВ «Комерційний банк «Дельта» (правонаступником всіх прав і обов'язків якого являється ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки №001-13144-090608 із затвердженими тарифами до нього (а.с.6-8), відповідно до умов якого позичальник надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. та на день укладення договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 4000 грн. Сторони передбачили, що банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. Пунктом 2.3 договору сторонами визначено, що держатель сплачує банку проценти за користування кредитною лінією за ставками, які визначені у Тарифах. Крім цього, у відповідності до п.3.4. договору передбачено, що держатель доручає банку здійснювати з рахунку договірне списання грошових коштів, які складають суми заборгованості (суми вкладів, нарахованих процентів, комісій, плат, штрафних санкцій). Згідно п.1.1.1 Тарифів (а.с.8) сторонами визначено процент за користування кредитною лінією в розмірі під 19,9% річних, а п.1.2 - плату за обслуговування кредитного залишку, в процентному відношенні від суми використаних кредитних коштів (комісію) в розмірі 2,99%. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Як вбачається із представленого розрахунку (а.с.13), станом на 25.09.2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №001-13144-090608 від 09.06.2008 року складає 5854 грн. 34 коп., яка складається з тіла кредиту в сумі 2749 грн. 54 коп., заборгованості по відсотках в сумі 1131,76 грн. та заборгованості за комісіями в сумі 1973,04 грн. Таким чином, оскільки на даний час відповідач взяті на себе зобов'язання по кредитному договору не виконав, допустив утворення заборгованості по сплаті кредитних зобов'язань, а тому суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити в повному обсязі.

Outcome: approved