Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні шляхом вселення та зобов'язання не чинити перешкоди посилаючись на те, що 17.12.2002 року вона та відповідач, а також їх діти отримали ордер на квартиру [ADDRESS]. На даний час в спірній квартирі зареєстрована вона, відповідач та неповнолітня донька [PERSON] Оскільки, шлюб між нею та відповідачем було розірвано вона зверталась до суду з позовом про розподіл особових рахунків. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13.05.2014 року їй, разом з неповнолітньою [PERSON] було виділено в користування дві суміжні кімнати, загальною площею 29,9 кв.м., але відповідач не пускає її до квартири, чим створює перешкоди в користуванні квартирою, змінив замки на вхідних дверях та відмовляється надати їй. Такі дії відповідача порушують її права, тому просить суд усунути їй перешкоди в користуванні майном шляхом вселення в квартиру [ADDRESS] та зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні спірною квартирою. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд усунути [PERSON] перешкоди в користуванні майном шляхом вселення в квартиру [ADDRESS] та зобов'язати відповідача не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні спірною квартирою. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON] є наймачами та зареєстровані в [ADDRESS] (а.с.5). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2012 року (а.с.7). Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 травня 2014 року виділено у користування [PERSON] та неповнолітній [PERSON] дві суміжні кімнати № 6 та № 7, згідно схеми, загальною площею 29,9 кв.м. у квартирі [ADDRESS] (а.с.3-4). Наполягаючи на задоволенні позову позивач пояснила, що вона немає доступу до квартири [ADDRESS], відповідач не дає ключі від спірної квартири не пускають її у спірну квартиру, а тому вона позбавлена можливості користуватись спірною квартирою. Доступу до квартири [ADDRESS] та ключів від спірної квартири у позивача не має, в зв'язку з чим, вона зверталась до органів внутрішніх справ з заявою, на підтвердження чого позивачем надано висновок ДІМ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві від 06.06.2014 по заяві [PERSON] (а.с.6). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що з 2011 року позивач немає доступу до квартири [ADDRESS] та ключів від спірної квартири, оскільки навесні 2012 року відповідач особисто змінив замки від дверей та відмовляється надати їх позивачу. В квартирі проживають сторонні особи. Крім того, відповідач відмовляється впускати в квартиру позивача та віддати їй її речі. Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин 4, 5 ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З метою надання повного захисту правам та інтересам позивача, суд виходить за межі позовних вимог та вважає, що, оскільки, відповідач позбавляє позивача права користуватись квартирою [ADDRESS], позивач в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, тому суд вважає за необхідне вселити позивача у спірну квартиру та зобов'язати відповідача не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS]. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial