Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач звернулась до П'ятихатського районного суду з позовною заявою про зобов'язання роботодавця допустити до роботи та стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати за період з 01.05.2013 року по 30.09.2013 року на суму 4 588 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач на підставі трудового договору з 01 липня 2011 року працює продавцем у магазині відповідача із отриманням погодженої сторонами щомісячної заробітної плати в розмірі 960 грн., проте не нижче законодавчо установленого розміру мінімальної заробітної плати. З 04.01.2013 року по 26.04.2013 року позивач перебувала на лікарняному згідно відповідних листків непрацездатності, проте після закінчення лікарняних на своєму робочому місці позивач побачила іншу особу, яка виконувала її обов'язки, та через стан здоров'я 28.04.2013 року [PERSON] запропонувала відповідачу надати їй відпустку без збереження заробітної плати на 14 днів, на що відповідач усно погодився, а позивачем написано та залишено відповідну заяву про відпустку у магазині. З 10 травня 2013 року по 04.06.2013 року позивач перебувала на лікуванні, по закінченні якого [PERSON] встановлено третю групу інвалідності загального захворювання. 04.06.2013 року позивач вдома ознайомилась з трьома повідомленнями-запрошеннями від ФОП [PERSON] про явку на роботу та з повідомленням П'ятихатського райцентру зайнятості від 31.05.2013 року про зняття з реєстрації трудового договору між сторонами від 01.07.2011 року у зв'язку з розірванням за ініціативою роботодавця на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (за прогули). Оскільки копію письмового наказу про звільнення та/чи застосування дисциплінарного стягнення відповідач позивачу не надав, посилаючись на направлення всіх документів до районного центру зайнятості, згідно змісту позовної заяви підстави для оскарження звільнення, якого на думку позивача не було, у позивача відсутні, запис про розірвання договору в трудовій книжці відсутній, [PERSON] вважає, що трудові відносини між сторонами не розірвані, а відповідач неправомірно не допускає її до роботи на посаді продавця та не виплачує належну їй заробітну плату з травня 2013 року, у зв'язку з чим просить суд зобов'язати відповідача допустити її до роботи на посаді продавця в магазині та стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної пати за період з 01.05.2013 року до 30.09.2013 року в розмірі 4 588 грн. Позивач [PERSON] позовні вимоги в судовому засіданні підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, надавши 19.02.2014 року до суду заяву про розгляд справи за її відсутності за участі представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, пояснивши, що трудові відносини виникли лише між сторонами, а посилання відповідача на факт реєстрації розірвання (в т.ч. неправомірного) районним центром зайнятості трудового договору сторін не є належним обґрунтуванням припинення трудових відносин сторін, тим паче, що наказ чи розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення чи про звільнення відповідачем не приймався, копія позивачу не надавалась та зміст не оголошувався, у зв'язку з чим позивач є наразі працівником відповідача та повинна виконувати свої обов'язки за трудовим договором, що перешкоджає відповідач. Відповідач - фізична особа-підприємець [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив в позові відмовити повністю, оскільки трудовий договір з позивачем розірвано 30.04.2013 року за прогули згідно п.4 ст.40 КЗпПУ, у зв'язку з чим П'ятихатським райцентром зайнятості Дніпропетровського обласного центру зайнятості Мінсоцполітики України вищевказаний трудовий договір сторін знято 30.05.2013 року з реєстрації. Письмово наказ про звільнення, як і відповідний наказ про прийняття [PERSON] на роботу на підставі трудового договору від 01.07.2011 року, [PERSON] не складав, оскільки як фізична особа-підприємець накази та розпорядження письмово не видає. Відповідач зазначив, що позивач багато хворіла, фактично не працювала 4 місяці поспіль, проте після хвороби на виклики-повідомлення на роботу не виходила, про причини неявки не повідомляла, жодного дозволу чи згоди, в т.ч. усної, на відпустку з 28.04.2013 року строком на 14 днів відповідач позивачеві не надавав, навпроти наполягаючи на виконання позивачем обов'язків за трудовим договором. Оскільки позивач без поважних причин не виконувала трудові обов'язки та не з'являлася на робочому місці відповідачем розірвано трудовий договір сторін за прогули з 30.04.2013 року за п.4. ст.40 КЗпПУ, договір знято з реєстрації 30.05.2013 року, через що відповідач вважає, що трудові відносини між сторонами припинені, будь-які підстави для нарахування та виплати заробітної плати позивачу з 01.05.2013 року по 30.09.2013 року та будь-які підстави для допущення позивача до роботи на посаді продавця, з якої [PERSON] звільнена 30.04.2013 року, відсутні, у зв'язку з чим просить суд відмовити в позові повністю. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в позові повністю, посилаючись на те, що у позивача як належним чином звільненого працівника відсутні будь-які правові підстави для допущення до роботи на посаді продавця та для стягнення заробітної плати після звільнення, зазначивши, що відповідач як фізична особа-підприємець письмово наказів не видає, у зв'язку з чим позивач прийнята відповідачем на роботу на посаду продавця та в подальшому звільнена без оформлення відповідних наказів в письмовому вигляді, а зняття з реєстрації трудового договору сторін після його розірвання 30.04.2013 року за ініціативою відповідача вчинене у відповідності з вимогами діючого законодавства та підтверджує правомірність порядку звільнення позивача, інакше документи про звільнення не були б прийняті центром зайнятості від відповідача. Крім того, представник відповідача зазначив, що запис в трудовій книжці позивача вчинений неповноважною на те особою, проте запис про звільнення [PERSON] в її трудовій книжці не здійснено лише через відмову позивача від надання книжки для поставлення відповідного запису відповідачу та до райцентру зайнятості, яким трудовий договір сторін знято з реєстрації. Ухвалою суду від 19.12.2013 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено Верхньодніпровську міжрайонну виконавчу дирекцію Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, ухвалою від 14.01.2014 року останню замінено на Вільногірську міжрайонну виконавчу дирекцію Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, представник якої в судове засідання не з'явився, проте 30.01.2014 року директором дирекції [PERSON] надано до суду заяву про розгляд справи без присутності представника дирекції. Представник залученого ухвалою суду 19.12.2013 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, П'ятихатського районного центру зайнятості Дніпропетровського ОЦЗ Мінсоцполітики України (надалі - П'ятихатський РЦЗ) в судове засідання не з'явився, проте представником даної установи [PERSON], якою 28.01.2014 року надано заяву від про розгляд справи за відсутності представника центру, в письмових поясненнях від 11.01.2014 року зазначено, що трудовий договір між сторонами по справі зареєстровано П'ятихатським РЦЗ 01.07.2011 року за №04151100254 згідно положень Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Оскільки ФОП [PERSON] згідно вимог п.9 зазначеного Порядку надано повний пакет документів для зняття договору з реєстрації, П'ятихатським РЦЗ 30.05.2013 року вищевказаний трудовий договір від 01.07.2011 року знятий з реєстрації та згідно положень п.10 Порядку позивачу направлено повідомлення про зняття з реєстрації трудового договору. В судовому засіданні за згодою осіб, які беруть участь у справі, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Між сторонами по справі виникли трудові правовідносини на підставі трудового договору за №04151100254 від 01.07.2011 року, що укладений на час виконання позивачем [PERSON] з 01.07.2011 року роботи продавця непродовольчих товарів з встановленою заробітною платою в розмірі 960 грн. на місяць, проте не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Графік роботи позивача згідно положень договору встановлено з 08год00хв до 17год00хв щоденно (окрім суботи та неділі) з встановленою перервою з 13год 00хв до 14год 00хв. та щорічною оплачуваною відпусткою терміном 24 календарних дні. Даний договір підписано сторонами по справі та складено у трьох примірниках - по одному для кожної сторони, та один примірник зберігається у державній службі зайнятості - П'ятихатському РЦЗ, яким 01.07.2011 року здійснено реєстрацію даного трудового договору за №04151100254, що визнається та не оспорюється особами, які беруть участь у справі. У періоди з 04.01.2013 року по 28.01.2013 року, з 29.01.2013 року по 11.03.2013 року, з 12.03.2013 року по 26.04.2013 року позивач знаходилась на лікарняному з діагнозом ІХС, гострий інфаркт міокарда, гіпертонічна хвороба ІІІ, ІІ ступеню, ризик ІІІ, що підтверджується копіями відповідних листків непрацездатності та листом КЗ «П'ятихатська центральна районна лікарня» ДОР №1236/13 від 10.07.2013 року. Позивачем в судовому засіданні 12.11.2013 року надано оригінал листка непрацездатності серії АГГ №143486, згідно якого з 10.05.2013 року по 04.06.2013 року позивач хворіла ІХС, 05.06.2013 року направлена для обстеження на МСЕК, при огляді якої [PERSON] з 05.06.2013 року встановлено інвалідність третьої групи загального захворювання. Судом встановлено, що даний листок непрацездатності не був раніше наданий відповідачу, який до надання листка суду не бачив зазначеного листка непрацездатності позивача, у зв'язку з ненаданням листка позивачем, що не оспорюється особами, які беруть участь у справі. Встановлення інвалідності позивача з 05.06.2013 року підтверджується копією довідки до акта огляду Саксаганської МСЕК серії АВ №0039309, якою встановлено третю групу інвалідності позивача до 01.07.2014 року з необхідністю чергового переогляду 10.06.2014 року. Даною довідкою МСЕК посвідчено протипоказання [PERSON] до тяжкої фізичної праці, роботи з тривалим вимушеним положенням тулубу, в шкідливих умовах, з тривалою ходою. Згідно відповідної довідки ФОП [PERSON] позивачу [PERSON] за 2013 рік, а саме за період з січня по квітень 2013 року включно, за виконання роботи продавця непродовольчих товарів в магазині [INFO] по [ADDRESS] нарахована заробітна плата в розмірі 4 274,40 грн., з якої сплачено відповідні страхові внески, що не оспорюється позивачем. Згідно акту, складеного 29.04.2013 року ФОП [PERSON], [PERSON] (продавцем магазину [INFO]), [PERSON], [PERSON] та затвердженого того ж дня відповідачем, позивач [PERSON] згідно лікарняного листка АГГ №143084, положень трудового договору від 01.07.2011 року та законодавства про працю повинна була стати до роботи о 08год 00хв 29.04.2013 року, проте протягом цього дня на роботу не з'явилась. Тотожні акти про нез'явлення позивача та вимогу про явку на роботу складені та затверджені відповідачем 04.05.2013 року, 08.05.2013 року, 20.05.2013 року, 28.05.2013 року. Посилання позивача та представника позивача на надання відповідачем 28.04.2013 року згоди (в т.ч. усної) на чотирнадцятиденну відпустку [PERSON] без збереження заробітної плати не визнаються відповідачем, який в судовому засіданні вказав на ненадання будь-якої згоди на відпустку та наполягав на виконання після тривалих лікарняних позивачем своїх трудових обов'язків та не підтверджуються жодними наданими до суду доказами. Судом встановлено, що належних доказів отримання позивачем згоди відповідача (в т.ч. усної) про надання [PERSON] неоплачуваної відпустки з 28.04.2014 року терміном на 14 днів без збереження заробітної плати до суду не надано. Положення п.4) ч.1 ст.40 КЗпПУ передбачають розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу окрім іншого у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Мінсоцполітики України №260 від 08.06.2001 ро ку (надалі - Порядок), у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір. Положення п.9 Порядку передбачають, що відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Зняття з реєстрації трудового договору у разі його розірвання за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, за відсутності працівника, проводиться у строк, зазначений в абзаці першому цього пункту, за умови подання фізичною особою (або за нотаріальним дорученням уповноваженою нею особою) відповідного переліку документів: примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копій документів, що підтверджують: надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове відправлення неможливо, подаються копії підтвердних документів; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. Відповідачем ФОП [PERSON] надано до П'ятихатського РЦЗ примірник трудового договору сторін від 01.07.2011 року, заяву про зняття вказаного договору з реєстрації від 28.05.2013 року, копії повідомлень від 29.04.2013 року, від 04.05.2013 року, від 13.05.2013 року, направлені на ім'я позивача, чеки про відправлення рекомендованих листів з повідомленням від 30.04.2013 року №9416, від 04.05.2013 року №9628, від 13.05.2013 року №0071, рекомендовані повідомлення про вручення подані30.04.2013 року, 05.05.2013 року, 13.05.2013 року, копії платіжних доручень №69 від 10.04.2013 року та №86 від 14.05.2013 року, що не оспорюється особами, які беруть участь у справі. Положення п.13 Порядку передбачають, що у разі коли документи, що подаються для реєстрації чи зняття з реєстрації трудового договору, не відповідають встановленим вимогам, центр зайнятості повертає їх без вчинення будь-яких дій із зазначенням причини. Оскільки відповідачем виконані вимоги зазначеного п.9 Порядку, що підтверджується наданими до суду доказами та не оспорюється особами, які беруть у справі, центр зайнятості зобов'язаний повідомити працівника про зняття з реєстрації трудового договору, проінформувати Пенсійний фонд у встановленому порядку про зняття з реєстрації трудового договору не пізніше наступного робочого дня після її проведення, при чому згідно п.12 Порядку за зверненням працівника, який не був присутній під час зняття трудового договору з реєстрації, посадова особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів з дня такого звернення робить відповідну відмітку у виданому йому примірнику трудового договору та засвідчує у трудовій книжці запис про звільнення з роботи, внесений фізичною особою. Факт отримання позивачем повідомлення П'ятихатського РЦЗ №03-131 від 31.05.2013 року визнано нею в судовому засіданні. Пунктом 14 Порядку передбачено, що записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою (п.15 Порядку) Примірник трудового договору, наданий суду представником П'ятихатського РЦЗ та завірений печаткою даної установи, відрізняється від наданого позивачем копії примірника трудового договору, наявністю запису у п.17 договору про розірвання сторонами трудового договору 30.04.2013 року (звільнена за прогули п.4. ст.40 КЗпПУ) . Згідно ст.47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до положень ст.149 КЗпПУ до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Положення ч.ч.2,3 ст.58 ЦПК України передбачають, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При чому згідно ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.ч.2,3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Норми ч.2 ст.31 ЦПК України передбачають, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Позивач та представник позивача до початку розгляду справи по суті заяву про зміну (доповнення) предмету або підстав позову не подали, як і не подали заяви про збільшення/зменшення позовних вимог. Зміст принципу диспозитивності цивільного судочинства викладено в положеннях ст.11 ЦПК України, згідно яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В судовому засіданні встановлено, що після внесення запису про укладення відповідачем з [PERSON] трудового договору 01.07.2011 року трудова книжка знаходилася у позивача, у зв'язку з чим відповідач не мав змоги зробити відповідний запис про звільнення, на повідомлення П'ятихатського РЦЗ про надання позивачем трудової книжки для проставляння відмітки про зняття трудового договору 30.05.2013 року з реєстрації у зв'язку з його розірванням, [PERSON] трудову книжку П'ятихатському РЦЗ не надала, що також не оспорюються особами, які беруть участь у справі, у зв'язку з чим запис про звільнення позивача в книжці відсутній. Суд зазначає, що відсутність із вищевказаних підстав запису про звільнення в трудовій книжці позивача не є належним обґрунтуванням невизнання [PERSON] вищевказаного факту звільнення та зняття трудового договору з реєстрації без оспорювання та/чи оскарження даних юридичних фактів. Відносно посилань позивача та представника позивача на порушення відповідачем порядку звільнення позивача та порядку застосування дисциплінарного стягнення (в т.ч. у формі звільнення) згідно вимог ст.ст.47,149 КЗпПУ в обґрунтування заявлених вимог про зобов'язання допущення до роботи та стягнення заборгованості із заробітної плати суд зазначає, що оспорювання звільнення чи оголошення позивачу дисциплінарного стягнення не є предметом розгляду даної справи, оскільки таких вимог позивачем не заявлено, а відповідні посилання позивача та представника позивача не є належним обгрунтуванням даного позову. З цих же підстав не є належним обґрунтуванням заявлених вимог про зобов'язання допустити до роботи та виплату заробітної плати посилання позивача щодо ненадання (не оголошення) відповідачем копії наказу (розпорядження) про звільнення чи про застосування дисциплінарного стягнення, оскільки факт звільнення позивача чи застосування дисциплінарного стягнення не є предметом оскарження за поданим [PERSON] позовом, не є оскарженим нею чи іншою особою та не є зміненим чи скасованим. Як є не є предметом оскарження за поданим позовом дотримання відповідачем вимог вищевказаних ст.ст.47,149 КЗпПУ щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення перед зверненням до П'ятихатського РЦЗ із заявою про зняття трудового договору з реєстрації, оскільки юридичний факт застосування дисциплінарного стягнення (звільнення) за поданим позовом [PERSON] не оскаржується. Також не є належним обгрунтуванням заявлених вимог посилання представника позивача не те, що реєстрація розірвання трудового договору не є підставою для розірвання самого трудового договору, не впливає на трудові відносини сторін за даним договором, та не є належним обґрунтуванням припинення трудових відносин сторін, оскільки ні факт зняття трудового договору П'ятихатськимм РЦЗ, ні факт звільнення позивача чи розірвання трудового договору за заявленими позовними вимогами не оспорюється та не є предметом спору між сторонами за поданим позовом. Крім того, посилання позивача на ті обставини, що відповідач знав, що позивач проживає на відстані біля 600м від місця роботи (магазину), не є належним обґрунтуванням посилань позивача щодо неправомірності направлення повідомлень відповідача про явку позивача на роботу через пошту. З урахуванням вищевикладеного, оскільки трудовий договір сторін розірваний 30.04.2014 року, оскільки трудовий договір знято з реєстрації, що зареєстровано П'ятихатським РЦЗ 30.05.2013 року, зазначені юридичні факти не є предметом оскарження за поданим [PERSON] позовом, не є оскарженими нею чи іншою особою та не є зміненими чи скасованими, доказів іншого до суду не надано, з урахуванням того, що позивачем в поданому позові не оспорюється вказані факти розірвання трудового договору, застосування дисциплінарного стягнення чи звільнення, позовні вимоги щодо зобов'язання допустити позивача до роботи на посаду продавця на підставі розірваного 30.04.2013 року трудового договору є необґрунтованими, непідтвердженими матеріалами справи та такими, що не підлягають задоволенню. З цих же підстав є необґрунтованими заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати за період з 01.05.2013 року по 30.09.2013 року в розмірі 4 588 грн. на підставі трудового договору сторін, розірваного за ініціативою відповідача 30.04.2013 року. Оскільки згідно положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, проте позовні вимоги залишені без задоволення, належні до сплати судові витрати згідно ч.4 ст.88 ЦПК України компенсуються за рахунок держави

Outcome: dismissed