Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивач звернулась в суд з наведеним позовом до відповідачів, мотивуючи тим, що 30.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] «Оазіс Тревел Україна», від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі агентського договору діє ТОВ «Мережева компаній «Поїхали з нами» через фізичну особу-підприємця [PERSON], було укладено договір на туристичне обслуговування № К386/180330-1. На виконання умов договору Турсубагентом ФОП [PERSON] було підібрано та заброньовано тур для позивача. [PERSON] було оплачено 37\~300 грн. та 2981 грн. 45 коп. послуги Турсубагента. 27.06.2018 року виліт зі Львова до Тунісу не відбувся. Туроператором не були фактично надані замовнику та туристу послуги зазначені в договорі № 1 до договору - розміщення та тимчасове проживання у готелі, повернення до місця відправлення. 29.06.2018 року [PERSON] через ФОП [PERSON] було направлено ТОВ «Оазіс Тревел Україна» заяву про повернення сплачених коштів за не отриманий туристичний продукт. У відповідь на заяву ФОП [PERSON] ТОВ «Оазіс Тревел Україна» фактично визнало вимоги замовника та гарантувало повернення коштів за не отриману послугу. Але, до сьогоднішнього дня кошти не повернуті, послуги не надано, тому позивач змушений звернутись з позовом до суду. Відповідачі відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надали. Позивач в судове засідання не зявився, 22 березня 2019 року електронною поштою надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, про причини неявки суд не повідомили, жодних заяв та клопотань від них не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 30 березня 2018 року між ТОВ «Оазіс Тревел Україна» (надалі Туроператор), від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі агентського договору діє ТОВ «Мережа компаній «Поїхали з нами» (надалі Турагент), від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі субагентського договору діє ФОП [PERSON] (надалі Турсубагент) та [PERSON] (надалі Замовник) було укладено договір на туристичне обслуговування № К386/180330-1 з додатками (а.с.4-12). Як вбачається із п. 1.1.1 Договору, предметом договору є надання Замовнику туристичної послуги. До вартості туристичної послуги входять послуги з бронювання, підбору туру і надання інформації щодо турів, які Турсубагент надає Замовнику Обовязки сторін визначені в розділі № 2 Договору (а.с.4). На виконання умов договору позивачкою було оплачено грошові кошти ТОВ «Мережа компаній «Поїхали з нами» 30.03.2018 року в сумі 18\~750 грн. та 07.06.2018 року 18 550 грн. (а.с.15-16). Отже, свої зобовязання за договором на туристичне обслуговування позивачка виконала в повному обсязі. Тур згідно Додатку № 1 до Договору повинен був відбутись з 27.06.2018 року по 07.07.2018 року та організацію туру покладено на Туроператора, тобто на [PERSON] «ОазісТревел Україна» (а.с.8). Свої зобовязання за Договором на туристичне обслуговування відповідач ФОП [PERSON] виконав в повному обсязі, а саме: підібрав тур, надав чартерні пасажирські квитки (а.с.13-14), але такі зобовязання не виконало [PERSON] «ОазісТревел Україна». Оскільки тур не відбувся, то 29.06.2018 року позивач звернулась до відповідача ФОП [PERSON] із заявою про повернення коштів (а.с.17). 29.06.2018 року із заявою про повернення коштів позивачка звернулась до відповідача ТОВ «Оазіс Тревел Україна» (а.с.18). 09.07.2018 року відповідач ФОП [PERSON] надіслав на адресу позивачки копію відповіді ТОВ «Оазис Тревел Україна» на заяву від 29.06.2018 року (а.с.20, 21). Із відповіді ТОВ «Оазис Тревел Україна» вбачається, що компанія гарантує туристам повернення грошових коштів сплачених за відпочином, що не відбувся в результаті дій авіаліній. Але, кошти позивачці не повернуто до цього часу. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керується наступними правовими нормами. Згідно п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~послуга\~діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм»\~за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобовязується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобовязується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання (ст. 901 ЦК України). Згідно\~ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Станом на день подання позовної заяви послуги відповідачем [PERSON] «ОазісТревел Україна» не надані та грошові кошти за оплачені туристичні послуги не повернені. Статтею 629 ЦК України\~визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно положень\~статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1\~ст. 611 ЦК України). Частиною 1\~статті 906 ЦК України\~передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Також ч. 11 ст. 20 Закону України «Про туризм»\~визначено, що якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобовязаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін. Порушення законодавства в галузі туризму тягне за собою відповідальність згідно із законом. Порушеннями законодавства в галузі туризму, зокрема, є порушення умов договору між туристом і субєктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг (ст. 30 Закону України «Про туризм»). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 32 вищевказаного Закону, за неналежне виконання своїх зобовязань туроператор, турагент, інші субєкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого субєкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Спори майнового характеру між субєктами туристичної діяльності та споживачами туристичних послуг вирішуються у встановленому порядку з дотриманням вимог цього Закону. Також частина перша статті 33 вказаного Закону визначає, що субєкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобовязаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Також в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 03.07.2013 № 6-42цс13, зазначено, що за змістом частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої та другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України від 15.09.1995 № 325/95-ВР «Про туризм»\~(у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), частини четвертої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»\~від 12.05.1991 № 1023-XII , статей 610 і 611, частини пятої статті\~653, частини першої статті\~901 ЦК України\~майнову відповідальність несе субєкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і субєктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про туризм»\~порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і субєктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Відповідно до договору на туристичне обслуговування № К386/180330-1 від 30.03.2018 року, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON], Турсубагент ФОП [PERSON] діє від імені, за рахунок та за дорученням від Турагента ТОВ «Мережа компаній «Поїхали з нами», який в свою чергу діє від імені, за рахунок та за дорученням від Туроператора ТОВ «Оазіс Тревел Україна». Отже, оскільки турсубагент ФОП [PERSON] виконав свої зобовязання перед позивачем, то підстав для стягнення з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача коштів за договором на туристичне обслуговування № К386/180330-1 в розмірі 2\~981 грн. 45 коп. немає. \~За змістом ч. 1 і ч. 2 ст. 33 Закону України «Про туризм»\~субєкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги,(зокрема, порушення умов договору між туристом і субєктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг) що завдало шкоду, зобовязаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується субєктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч.1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 3 цієї статті збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Відповідач ТОВ «Оазіс Тревел Україна» свої зобовязання за договором не виконало, тому договір на туристичне обслуговування № К386/180330-1 від 30.03.2018 року слід розірвати та стягнути з відповідача ТОВ «Оазіс Тревел Україна» грошові кошти в сумі 34\~318 грн. 55 коп. Частиною другою ст. 33 Закону України «Про туризм»заподіяна туристу моральна шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб'єктом туристичної діяльності в порядку встановленому законом. Відповідно до частини 2ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зіст. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Також в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди») зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує положення п 9 вищевказаної постанови Пленуму ВС України, відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, а тому її слід стягнути у розмірі 5000 грн. з відповідача [PERSON] «Оазіс Тревел Україна», що є достатнім, розумним і справедливим з огляду на встановлені обставини. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~133\~ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Позивачка судовий збір не сплатила, оскільки звільнена від його сплати як споживач. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України,якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.\~ З урахуванням наведеного судовий збір в розмірі 1762 грн. слід стягнути з відповідача [PERSON] «ОазісТревел Україна» на користь держави. Відповідно до\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:у разі відмови в позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В частині позовних вимог позивачки до відповідача ФОП [PERSON], відмовлено, отже понесені нею інші судові витрати підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Оазіс Тревел Україна» на користь позивачки. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 1, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 20, 30, 32, 33 Закону України «Про туризм», ст.ст.23, 610, 611, 612, 623, 629, 902, 906 ЦК України,

Outcome: partial