Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 3000,0 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до повноліття дітей. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком їх спільних дітей, які проживають разом з позивачем та утримання яких відповідач не забезпечує в добровільному порядку. Відповідач інших утриманців не має, працездатний, тому вважає, що саме в цьому розмірі, визначеному в твердій грошовій сумі, він має можливість сплачувати на її користь аліменти на утримання їх спільних дітей. До початку судового засідання від позивачки надійшла заява, в якій вона позов підтримала, просила розглядати позов у її відсутність, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, прийшов до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що з 20 вересня 2002 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду від 25.01.2011 року. Позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвами про народження. На момент розгляду справи діти проживають разом з матір'ю, що підтверджується довідкою ЖБК «АВІАТОР-11» від 08.06.2017 р. за вих. №08/06. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.51 ч.2 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ст.184 ч.1 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідноговіку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та дітей. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи про стягнення з нього аліментів, в судове засідання не з'явився та відповідні документи на спростування доводів сторони позивача та наданих з її боку доказів, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліментів саме в цьому розмірі, не надав. Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належать неповнолітні діти сторін у справі, становить: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривня, з 1 грудня - 1860 гривень. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд діє в межах заявлених позивачем вимог. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільних дітей - неповнолітньої дочки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] у розмірі 3 000,0 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до повноліттядітей. 1/2 частина від вказаного розміру є більшим за 30% прожиткового мінімуму на одну дитину. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та заснованим на законі, доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ст.184 ч.2 СК України розміраліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 184 ч.3 СК України передбачено, що в разі, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, встановленогост.182 ч.2 СК України, то дитині призначається державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст.192 ч.1 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням судом за позовом одержувача аліментів або платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Обов'язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, брати участь у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), передбачений ст.185 СК України, не є підставою вищевказаного позову, а тому у позивача є право звернутися з таким позовом як самостійним. Відповідно зі ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 13 березня 2017 року. Також з відповідача згідно ст.88 ч.3 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 640,0 грн. На підставі ст. 367 п.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 КонституціїУкраїни, ст.ст.141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved