Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із позовними вимогами про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки \~[PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою і до повноліття доньки, а також витрат, повязаних з розглядом справи. На обґрунтування позову зазначила, що відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання доньки, хоча є працездатним та має можливість надавати таку допомогу. В судове засідання позивач не зявилась, від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Відповідач у судове засідання не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності. В заяві зазначив, що згоден сплачувати аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Підтримав доводи викладені у відзиві на позовну заяву стосовно стягнення аліментів саме у вказаному розмірі. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 02 вересня 2001 року, який був розірваний рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2012 року /а.с.6-7/. Згідно свідоцтва про народження, видане 04 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міського управління юстиції Запорізької області, сторони мають неповнолітню дитину\~доньку - [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтві про народження записаний відповідач по справі /а.с.5/. 14 лютого 2014 року позивач уклала шлюб з [PERSON] після реєстрації якого змінила прізвище на «Бойко», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу /а.с.4/. Згідно довідки старшої по будинку від 07 січня 2019 року, [PERSON] проживає за адресою: [INFO] разом із донькою [PERSON] /а.с.8/ Отже, дитина знаходиться на утриманні матері, при цьому батько дитини матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, хоча є працездатним та має можливість надавати допомогу на утримання дитини. Відповідно до п.15Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст. 180\~СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідачем в обґрунтування своїх заперечень стосовно неможливості сплати аліментів у розмірі ј частини надані копії свідоцтва про укладення шлюбу, свідоцтв по народження дітей, довідка з місця проживання та роботи. Разом з тим, суд критично відноситься до доводів відповідача про неможливість сплати аліментів у звязку з утриманням доньки його теперішньої дружини - [PERSON], оскільки обовязок по утриманню дитини покладається саме на батьків, яким відповідач не є. Згідно ч. 1 ст.\~182\~Сімейного Кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно\~ст. 191 Сімейного Кодексу України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. За таких обставин, з урахуванням зміни розміру позивачем аліментів та визнання відповідачем змінених позовних вимог, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення донькою повноліття. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Право на правову допомогу гарантовано статтями\~8,\~59 Конституції України. Згідно з вимогами\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Така позиція закріплена і у п. п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Зокрема, п. 48 вищезазначеної постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, між позивачем та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги від 08 січня 2019 року /а.с.42/. Оплата за надані позивачу юридичні послуги в розмірі 1000 грн. 00 коп. підтверджена квитанціями про оплату юридичних послуг від 08 січня 2019 року та 05 березня 2019 року /а.с.40,41/. Оскільки позивачем до позовної заяви додано документальне підтвердження витрат на правову допомогу, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved