Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, в даному будинку зареєстровано місце проживання її дочки та її колишнього чоловіка [PERSON] , [INFO] . Оскільки, [PERSON] вже протягом тривалого часу, а саме з лютого 2018 року не проживає в належному позивачу будинку, не сплачує комунальні платежі, особистих речей його в будинку не має, і взагалі будинком не цікавиться, тому позивачем і подано до суду позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте згідно її письмової заяви, просила розгляд справи проводити без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що [PERSON] є власниками житлового будинку за [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності від 17 січня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-129 та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 січня 2003 року, зареєстровано в реєстрі за №1-131 (а.с.8-10). У відповідності до довідки Сухополов`янської сільської ради від 16 серпня 2019 року за №03-05/384, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , але за вказаною адресою фактично не проживає (а.с.24). Крім того, згідно Акту від 09 липня 2019 року, складеного комісією при Сухополов`янській сільській раді, вбачається, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . В будинку зареєстрований її колишній зять [PERSON] , [INFO] , який з лютого 2018 року за вказаною адресою не проживає (а.с.26). Зокрема, як вбачається з копії заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 року у цивільному провадженні №2/742/973/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , мешканцями [ADDRESS] , розірвано. Рішення набрало законної сили 27 листопада 2018 року (а.с.6). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України). За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] протягом тривалого часу, а саме з лютого 2018 року за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не проживає, що об`єктивно свідчить про зміну його місця проживання, поважних причин відсутності за місцем реєстрації судом не встановлено, тому позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування даним приміщення підлягають задоволенню, що в свою чергу захистить права позивача як власника даного житла.

Outcome: approved