Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом та просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом у розмірі 61523,04 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 11099,15 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 27733,68 грн., штраф у розмірі 250 грн., штраф у розмірі 5017,79 грн., що разом складає 105623,66 грн., а також понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечував та зазначив, що збирає кошти на погашення заборгованості в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки суду не відомі, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, заперечень проти позову відповідач не надав. Відповідач [PERSON] повідомлявся на останню відому судові адресу за місцем його реєстрації с. Менжинське, вул. Гагаріна,75 та фактичного проживання [INFO]/3 кв.19, яку до речі [PERSON] зазначив в заяві про відкладення розгляду справи для вирішення спору мирним шляхом ( а.с.32), однак на адресу суду повертаються поштові конверт із зазначенням причини невручення поштового повідомлення за закінчення терміну зберігання, тому відповідно до вимог статей 76,77 ЦПК України, суд вважає, що повістка про дату , час та місце судового засідання відповідачу доставлена (а.с.28,32,35,36,46,55,63,65,69,71, 75,80,83,98,100) Також суд направляв [PERSON] СМС- повідомлення згідно його заяви (а.с.35) про дату, час та місце судового засідання на зазначений [PERSON] номер мобільного телефону, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не подав, а тому суд дійшов до висновку, що [PERSON] вкотре не зявляється до суду без поважних причин, а оскільки [PERSON] не повідомляв суд про зміну свого місця проживання, то відповідно до статті 77 ЦПК України судові повістки , які були повернути за закінченням терміну зберігання вважаються доставленими, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК 04.02.2013 року було укладено кредитний договір № DNF0LON0392. За цим договором відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в розмірі 74766,87 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором ( а.с. 11-16). [PERSON] за договором поруки № DNF0LON0392\від 04.02.2013 року є поручителем перед кредитором за виконання зобовязань [PERSON] по кредитному договору № DNF0LON0392 від 04.02.2013 року( а.с.17) [PERSON] повідомлявся про наявність заборгованості [PERSON] перед банком та отримав вимогу про погашення заборгованості ( а.с. 6-10), однак [PERSON] добровільно вимоги Банку не виконав. Відповідно до статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору, станом на 03.02.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 105623,66 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 61523,04 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 11099,15 грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 27733,68, штрафу у розмірі 250 грн., штрафу у розмірі 5017,79 грн.(а.с. 5) До сьогоднішнього дня заборгованість [PERSON] по кредитному договору № DNF0LON0392 від 04.02.2013 року не сплачена. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, зокрема й порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року N 6-2003цс15 і відповідно до ст. 360 7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Судом встановлено, що згідно наданого до позову розрахунку позивачем нараховані одночасно пеня і штрафи. При цьому згідно розділу 6 „Відповідальність сторін передбачено, що пеня застосовується у випадку порушення Позичальником зобовязань по своєчасній сплаті процентів за користування кредитом та термінів повернення кредиту і винагороди (а.с.6.1.) Згідно п.6.2,6.3,6.6 передбачено : - нарахування Позичальнику штрафу у розмірі 2% від суми отриманого кредиту за порушення зобовязань п.п.2.2.7,2.2.8,2.2.11( інформування банку про хід виконання кредитного договору, цільове використання кредитних коштів, забезпечення умов проведення перевірок Банком цільового використання коштів, повідомлення банку про розгляд інших справ , що стосуються майнових інтересів позичальника); - нарахування штрафу в розмірі 10% від суми кредиту за кожний випадок нецільового використання коштів; - нарахування штрафу в розмірі 1000 грн. 5% від суми встановленого у п. А 2 кредитного договору ліміту за порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому виду з грошових зобовязань. При цьому згідно змісту позовних вимог та наданого розрахунку позивачем не наведено згідно яких конкретно порушень зобовязань було нараховано Позичальнику штраф ( (фіксована частина) в розмірі 250 грн., а також штраф (відсоток від суми заборгованості ) в розмірі 5017,79 грн. Таким чином, в цій частині вимог позивача позовні вимоги слід задовольнити частково та відмовити в стягненні з відповідачів нарахованих штрафів, у звязку з недоведеністю та застосуванням банком подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості по кредитному договору з відповідачів солідарно підлягають задоволенню частково. Згідно статті 88 ЦПК України з відповідачів повинно бути стягнуто судовий збір на користь позивача у розмірі 528,12 грн. з кожного.

Outcome: partial