Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] Муніра про стягнення аліментів на дитину і утримання дружини. Позовну заяву мотивує тим, [PERSON] 17 вересня 2014 року звернулася з позовом в суд, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 травня 2013 року, що шлюб між нею і відповідачем не розірвано, від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON] [PERSON], [INFO]., однак він покинув сім'ю, коштів на утримання сина не надає, витрати на забезпечення сина вона несе самостійно, отримує державну допомогу при народженні дитини, інших доходів не має, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, хоча про час, день і місце розгляду справи була повідомлена належно, подавши заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності і що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, хоча про час, день і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи відповідно до ч. 4\~ст. 169 ЦПК України та ст. 224 ЦПК України слід провести у відсутності сторін на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, з постановленням заочного рішення.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 травня 2013 року і від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON] [PERSON], [INFO]. На даний час сторони проживають окремо, добровільного утримання дитини відповідач не надає. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). Згідно зі ст.ст. 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. Як встановлено судом, відповідач працевлаштований та отримує постійний дохід, а тому, за наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на дитину в частці від доходу. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 СК України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що прожитковий мінімум з 01.09.2015 року на одну дитину віком до 6 років становить 1167 грн. Такий же розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може\~\~перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами.\~\~ Виходячи з наведеного,

Outcome: partial