Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому свої вимоги мотивувала тим, що 04.11.2015 року між нею та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в особі [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу №001405 з приводу придбання автомобіля HUNDAI SANTA FE. Перед укладенням договору представник відповідача повідомив її, що необхідно провести попередню оплату у розмірі 78800 грн., щоб в подальшому отримати автомобіль протягом трьох днів з розстрочкою платежів. Після оплати зазначеної суми, відповідачем було надано їй договір, після підписання якого вона виявила суттєву різницю з текстом того договору, з яким вона ознайомилась перед оплатою вище згаданих коштів. А саме: в пунктах 8.2 та 10.3 договору була вписана вартість автомобіля у доларах США 32427,98 долари США, що у декілька разів перевищувало суму попередньо обумовлену сторонами до підписання договору. Крім того у п.10.3 вписано щомісячний лізинговий платіж 504,84 долари США, що взагалі не було обумовлено раніше сторонами. Також представником відповідача не було розяснено, що сплачений нею платіж до підписання договору у сумі 78800 грн. є адміністративним платежем винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору. Зазначила, що представником відповідача при укладенні договору не було надано їй достовірної інформації щодо всіх істотних умов договору, чим введено в оману. Її письмові звернення до відповідача про розірвання договору та повергнення коштів залишились без реагування. Вважає, що умова спірного договору, згідно якої передбачено сплату адміністративного платежу є незаконною. Тому просить визнати п.12.1 вище згаданого Договору недійсним та стягнути з відповідача сплачені нею кошти в сумі 78800 грн. за цим Договором та судовий збір. Преставник позивачки у судовому засідання позов підтримала з підстав, вказаних у ньому. Додатково пояснила, що її довірительку було введено в оману щодо істотних умов договору фінансового лізингу, в результаті чого остання сплатила кошти у сумі 78800 грн., будучи переконаною, що ці кошти будуть зараховані для погашення частини вартості автомобіля, який вона мала намір придбати з розстрочкою. При оплаті цих коштів та до укладення договору вона не була повідомлена про те, що такі є адміністративним платежем. При укладенні між сторонами договору фінансового лізингу були порушені права позивачки. Тому просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належно повідомлений, заяви про проведення слухання у його відсутності не подав. Тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Заслухавши пояснення представника позивачки, та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Як вбачається із копії договору №001405 від 04.11.2015 року між ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в особі представника [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу, відповідно до якого відповідач взяв на себе обов'язок придбати предмет лізингу - транспортний засіб «HYUNDAI SANTA FE» зазначений у п. 1.1. Договору та Додатку №2 до договору вартістю 32427,98 доларів США у власність та передати предмет лізингу у користування позивача, на строк та на умовах передбачених Договором. За пропозицією представника відповідача, яка оформляла договір, позивачкою у той же день попередньо перед підписанням Договору були сплачені на рахунок відповідача кошти у сумі 78800 грн., що підтверджується копією квитанції від 04.11.2015 року. \~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що після підписання договору\~\~позивачка ознайомилась із його текстом і помітила різницю між\~\~ним та \~тим договором, який представник відповідача надавала для ознайомлення до проведення оплати. Зокрема в пунктах 8.2 та 10.3 Договору була вписана вартість автомобіля в долларах, яка згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату укладання данного Договору значно перевищувала суму, обумовлену сторонами до підписання договору. Також в п.10.3\~\~Договору було вписано\~\~щомісячний лізинговий\~\~платіж 504,84 долари США (по курсу до української гривні), що взагалі не було зазначено в тексті договору, наданого представником відповідача до проведення оплати. Судом було встановлено, що під час попередніх переговорів представником відповідача не було роз'яснено суть адміністративного платежу, який є винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Позивачка вважала що це часткова оплата вартості транспортного засобу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні справ суди мають виходити насамперед із положень Закону «Про захист прав споживачів». Необхідність захисту прав споживача у правовідносинах між лізингодавцем і лізингоодержувачем встановлені також правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2766 від 16 грудня 2015 року. Як вбачається із змісту Договору лізингу, укладеного між сторонами, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Однак, цей платіж не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов'язаний з виконанням договору лізингу. Вказаний пункт договору порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору. \~\~\~\~ ТОВ «ЛК «Ваш Авто» проігнорував вимоги законодавства (п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п. 2.4, 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту), що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2. ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. \~\~\~\~ Забороняється як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. \~\~\~\~ В п.12.1. Договору зазначено, що Лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж та частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Тобто відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, проплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору останнім. Однак, при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства. Також, в супереч норм законодавства, лізингодавець взагалі не надав можливості лізингоодержувачу відмовитись від договору. Тому дана умова договору є незаконною та несправедливою відносно лізингоодержувача, що призводить до її недійсності. \~\~\~\~ Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є наступні умови, що зазначені в договорі фінансового лізингу: про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця ( виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. \~\~\~\~ Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості, адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства. Однак даний договір не відповідає зазначеним вимогам законодавства. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10.11.2011 року вказав, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок введення його в оману придбати непотрібні йому кредитні послуги . Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Тобто лізингоодержувачу в даному випадку повинно бути надано право на розірвання договору впродовж 14 днів з моменту його укладення. Однак відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не враховано вищевказані норми законодавства, навпаки, всупереч зазначених норм, лізингодавець взагалі не надав можливості лізингоодержувачу відмовитись від договору. Крім того, у разі розірвання договору лізингодавцем, ніяких штрафів і компенсацій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних відносин та порушень чинного законодавства. Тому дана вимога договору є незаконною та несправедливою відносно лізингоодержувача, що призводить до її недійсності. Згідно статей 4, 10, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» - споживач має право: на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); на розірвання договору та повернення коштів, якщо стане очевидним що послуга буде не виконана. Пунктом 3 частини 1 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором випадках. У ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідач при укладенні договору проігнорував права позивача як споживача, передбачені Закону України «Про захист прав споживачів», що в результаті призвело до неможливості виконання ним усіх умов договору і його порушені права як слабшої ланки у правовідносинах, які запропонував відповідач, потребують захисту. \~\~\~\~ Вище наведені порушення, відповідно до ст.10, п.5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.638 ЦК України, ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» є підставою для розірвання договору на надання послуг. \~\~\~\~ Згідно з ч.9 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони відшкодовуються винною особою у повному обсязі. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у звязку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності. Відповідач доказів в спростування вищенаведених обставин суду не представив. Оцінюючи спірні правовідносини, суд вважає, що позивачка, як споживач не мала спеціальних знань про властивості та характеристики послуг, які надавались відповідачем. Спірний договір містить безліч умов, що регулюються законодавством, з яким позивачка не зустрічалась. Вона не мала можливості об'єктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які вона отримає в результаті підписання даної угоди. Введення позивача в оману щодо істотних умов договору, спонукання представника відповідача до прийняття швидкого рішення та позбавлення позивачки достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення щодо його укладення, позбавлення можливості розірвати даний Договір та повернути вкладені кошти є грубим порушенням її прав як споживача. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є підставними і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved