Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 12.04.2017 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки. За змістом даної розписки відповідач отримала від позивача у борг грошові кошти у сумі 2325,00 грн., які відповідач зобов`язалась повернути до 31.08.2017 року. Однак, [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання, щодо своєчасного та повного повернення позики. В зв`язку з вищевикладеним позивач просила суд, стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 2325,00 грн., інфляційні збитки у розмірі 443,84 грн. та 3 відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 184,73 грн., а також судові витрати, які були нею понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору у розмірі 840,80 грн. Представник позивача - адвокат Щасливий О.Р., надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлена про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу її реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подала, причини неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 2325 грн., що підтверджується власноручно написаною позичальником розпискою в момент передачі йому суми позики. Зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві готівкою в строк до 31.08.2017 року. В порушення умов укладеного договору позики, позичальник, до теперішнього часу, не повернув суми позики позикодавцеві. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо зобов`язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі передбачені ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 2325,00 грн., а також інфляційних збитків у розмірі 443,84 грн. та 3 відсотків річних у розмірі 184,73 грн., відповідно до розрахунку наданого позивачем станом на 24.04.2020 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved