Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із позовними вимогами, які в подальшому уточнила про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини: доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на дитину відповідного віку з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття, коштів на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною трьох років, а також коштів на правничу допомогу в розмірі 700 грн. На обґрунтування позову зазначила, що відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча є працездатним та має можливість надавати таку допомогу. В судове засідання позивач не з`явилась, від неї надійшла заява, в якій вона уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини та на її утримання в розмірі 1/4 частини, а також кошти на правничу допомогу в розмірі 700 грн. Уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за його відсутності, а також відзиву на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;3) відповідач не подав відзив;4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 31 серпня 2012 року, який був розірваний рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2018 року /а.с.4, 6-7/. Від вказаного шлюбу в сторін є неповнолітня дитина: донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , батьком дитини в свідоцтві про народження записаний відповідач по справі /а.с.5/. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 07.05.2019 року, [PERSON] мешкає разом із своєю донькою [PERSON] , [INFO] , дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] а.с.8/. Отже, дитина, знаходиться на утриманні матері, при цьому батько дитини матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, хоча є працездатним та має можливість надавати допомогу на утримання дитини. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка,дружини,батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи наведене, суд вважає також за доцільне стягнути з відповідача на корить позивача кошти на її утримання у заявленому позивачкою розмірі - 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України. Згідно з вимогамист.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Така позиція закріплена і у п. п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Зокрема, п. 48 вищезазначеної постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, між позивачем та адвокатом Зімбіцькою І.Ю. укладено договір про надання правничої допомоги від 10 травня 2019 року /а.с.9/. Оплата за надані позивачу юридичні послуги в розмірі 700 грн. 00 коп. підтверджена товарним чеком про оплату юридичних послуг від 10 травня 2019 року /а.с.11/, а тому вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню у сумі 700 гривень. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved