Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі в якому зазначив, що 25.05.2007 року він був прийняти на посаду майстра дільниці №1 до ПАТ «Київфундаментбуд». 01.06.2009 року позивач був звільнений з вказаної посади за скороченням штату, а 02.06.2009 року позивача було поновлено на посаді майстра дільниці №1. 02.04.2012 року позивач був переведений на посаду виконроба, однак 10.02.2014 року позивача було звільнено за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Посилаючись на те, що на день звільнення у відповідача перед позивачем була заборгованість по заробітній платі, яку відповідач відмовився виплачувати у зв'язку з відсутністю грошових коштів, та посилаючись на те, що позивач зазнав моральних та душевних страждань, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 20 875,45 грн., грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 24.05.2012 року по 10.02.2014 року в розмірі 12 845,57 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку по виплаті заробітної плати за період з 11.02.2014 року по 04.04.2014 року в розмірі 10 385,78 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно записів трудової книжки позивача, відповідно до наказу №108к від 25.05.2007 року позивач був прийнятий на посаду майстра дільниці №1 до ПАТ «Київфундаментбуд». Відповідно до наказу №68к від 01.06.2009 року позивача було звільнено за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, а згідно наказу №129к від 02.06.2009 року поновлено на посаді майстра дільниці №1. Відповідно до наказу №20к від 02.04.2012 року позивача було переведено на посаду виконроба (а.с.10-14). Відповідно до наказу №7к від 10.02.2014 року позивача було звільнено з посади виконроба за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Крім того, в даному наказі зазначено, що невикористана відпустка позивача за період роботи з 24.05.2012 року по 10.02.2014 року складає 47 календарних днів (а.с.16). Відповідно до довідки від 10.02.2014 року, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі станом на день звільнення становить 20 875,45 грн. (а.с.17). Як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений 10.02.2014 року. Оскільки у січні 2014 року позивач не працював у зв'язку з перебуванням у відпустці, при розрахунку суми середнього заробітку береться два останні місяці які він пропрацював, отже, в даному випадку береться розрахунок за грудень та листопад 2013 року. Відповідно до довідки №13 від 25.03.2014 року про середню заробітну плату, дохід позивача за листопад 2013 року складає 4296,67 грн., а за грудень 2013 року нарахована заробітна плата в сумі 7455,45 грн. (а.с.18). Таким чином, сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку складає 10 385,78 грн. (з розрахунку 11752,12 грн. - фактична заробітна плата за останні два місяці, а саме: фактична заробітна плата за 21 робочий день в листопаді 2013 року в сумі 4296,67 грн. та за 22 робочих дні в грудні 2013 року в сумі 7455,45 грн.: 43 дні (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи) = 273,31 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) х 38 днів (кількість днів затримки). Крім того, оскільки, позивач не використав щорічну відпустку за період роботи з 24.05.2012 року по 10.02.2014 року в кількості 47 календарних днів, у зв'язку з чим відповідач повинен виплатити позивачу грошову компенсацію за вказаних 47 днів невикористаної ним щорічної відпустки в розмірі 12845,57 грн. ( з розрахунку: 273,31 грн.*47=12845,57 грн., де 273,31 грн. - середньоденна заробітна плата помножена на кількість невикористаних днів відпустки). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 20875,45 грн., грошова компенсація за невикористані 47 днів щорічної відпустки в розмірі 12845,57 грн. та середній заробіток за 38 днів затримки розрахунку в розмірі 10385,78 грн., що загальною сумою становить 44 106,80 грн. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівника, які мають дітей. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оцінюючи обсяг моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає, правильним стягнути з відповідача на користь позивача 1 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, що була нанесена позивачу внаслідок порушення його законних прав, вважає, що розмір спричиненої моральної шкоди позивачем завищений. На підставі викладеного,

Outcome: partial