Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку, крім позивача та її сина, зареєстровано також місце проживання відповідача, який є її колишнім чоловіком та з 01.09.2012 року покинув родину і не проживає за вказаною адресою. Відповідач добровільно відмовляється знятися з реєстрації місця проживання у будинку позивача, у зв'язку з чим позивач змушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг та має перешкоди у отриманні житлових соціальних пільг. Посилаючись на ст. ст.391, 405 ЦК України, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER], видВсеволодовича отримала у спадок та є власником житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] 28.10.2009 року державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контори, позивач [PERSON] після смерті свого батька [PERSON]. Право власності позивача на вищевказаний будинок підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №24684176 від 04.12.2009 року. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Музиківською сільською радою Білозерського району Херсонської області, 23.12.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, після шлюбу прізвище подружжя «[PERSON]», про що зроблено відповідний актовий запис за № 15. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 06.06.2013 року розірвано шлюб, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Відповідно до довідок Музиківської сільської ради Білозерського району Херсонської області №387 від 23.03.2017 року та №311 від 09.03.2017 року, акту обстеження для встановлення факту проживання особи за місцем реєстрації №02-33/442 від 23.03.2017 року, відповідач значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] в якості члена сім'ї позивача, проте фактично за вказаною адресою не проживає з 01.09.2012 року. Частиною першою статті 383 ЦК України, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно положень ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що відповідач з 2013 року не є членом сім'ї позивача, більше як они рік відсутній за місцем своєї реєстрації, а саме з 01.09.2012 року, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених ст. 71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідача у будинку позивача створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, у зв'язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрат. Враховуючи, що позивачем понесені витрати за сплачений судовий збір в суму 640 грн., вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved