Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення про розірвання шлюбу між нею і відповідачем [PERSON], стверджуючи,що сімя між ними розпалась і поновити сімейні стосунки неможливо. Позивачка також просила суд вирішити питання щодо розподілу спільного майна у вигляді домоволодіння №3\\3 по вул..Костанді в м.Одесі, нежитлове приміщення №101 по вул..Бугаївська,21\\47 в м.Одесі, загальною площею 1101,6 кв.м., нежитлове приміщення №103 по вул..Бугаївська,21\\51, загальною площею 600,1 кв.м., чотири автомобілі і швацьке обладнання. [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння, нежитлові приміщення і два автомобілі, а у власності відповідача залишити два автомобіля і швацьке обладнання. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач позов визнав. Суд вислухав сторони, вивчив надані документи і встановив наступне: [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1992 року актовий запис №615 Малиновського відділу РАЦС м.Одеси від 21.08.1992 року, неповнолітніх дітей сторони не мають. Позивачка стверджує, що сімя між нею і відповідачем розпалась, причиною є втрата почуття любові та поваги. В період шлюбу сторони набули у власність: нежитлове приміщення 101 по вул.Бугаївська,21\\47 в м.Одесі загальною площею 1101,6 кв.м., в тому числі основною 896,7 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності, видане виконкомом Одеської міської ради 19.04.2011 року; нежитлове приміщення 103 по вул.Бугаївська, будинок 21\\51 в м.Одесі загальною площею 600,1 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності , виданого Овідіопольським районним управлінням юстиції 26.12.2015 року; автомобілі марки Toyota HI ACE, 2006 року випуску, державний номерний знак BH 5476 BB, Toyota Highlander , 2017 року випуску, державний номерний знак BH 3477 HK; марки Subaru Tribeca, 2005 року випуску, державний номерний знак BH 2017 AM ; марки Leхus LX 470, 2005 року випуску, державний номерний знак BH 8673 EC. [PERSON] доводить, що домоволодіння №3\\3 по вул.Костанді в м.Одесі, яке складається з житлового будинку літ.»А1» загальною площею 150,3 кв.м., в тому числі житловою 52 кв.м. та надвірних споруд навісу літ.»Л», бані літ.»О1» є її особистою власністю, тому як цю нерухомість вона отримала в дар від своїх рідних договір дарування від 04.07.1998 року і договір дарування від 09.07.1998 року, договір дарування від 25.06.2005 року. 08 липня 2008 року виконком Одеської міської ради видав [PERSON] свідоцтво про право власності на обєкт, розташований по вул..Костанді,3\\3 в цілому замість договорів дарування. [PERSON] є засновником ПВП «Танго» - швацького підприємства, на балансі підприємства знаходиться обладнання фірми-виробника Juki в кількості 59 шт залишковою вартістю 87,08 тис. грн., яке було придбане [PERSON] під час шлюбу і передано до статутного фонду підприємства. Відповідач [PERSON], визнаючи позов, підтвердив, що більше року вони з [PERSON] спільно не проживають, шлюбні стосунки не підтримують. Щодо розподілу спільного майна відповідач не заперечував проти того, щоб у власності позивача залишити нежитлові приміщення і два автомобіля, а йому просив залишити у власність все швацьке обладнання і два автомобілі. Відповідач визнав, що домоволодіння №3\\3 по вул..Костанді в м.Одесі є особистою власністю [PERSON] на підставі договорів дарування. В судовому засіданні сторони наполягали на розірванні шлюбу і не висловили наміру відновити сімейні стосунки. Суд дослідив надані сторонами докази, вислухав наведені доводи і дійшов висновку, що позов про розірвання шлюбу і розподіл майна підлягає задоволенню з таких підстав: Відповідно до положень ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сімя між сторонами розпалась остаточно, поновити сімейні відносини між ними неможливо, тому як відсутня вільна згода жінки на шлюб. Ст.60 СК України передбачає, що « майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу)». Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина ні чоловік не зобов»язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Ст.69 СК України закріплює право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Із змісту ч.2 названої статті випливає, що поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку. Ст.70 СК України визначає, що «у разі поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.» У даному випадку шлюбний договір між сторонами відсутній. Щодо домовленості, то сторони дійшли до неї під час судового вирішення спору. Частина 3 ст.200 ЦПК України передбачає право суду ухвали рішення в попередньому судовому засіданні при визнанні позову відповідачем. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб.

Outcome: approved