Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», 3-ті особи - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович та приватний виконавець Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29 вересня 2012 року на підставі Анкети-Заяви про Акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» нею відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та оформлено платіжну картку «Master Card Mass Instant», строком дії 2 (два) роки з моменту її випуску. У вересні 2014 року, за декілька днів до закінчення дії платіжної картки працівником відділення ПАТ «Альфа-Банк» платіжну картку «Master Card Mass Instant» знищено у зв`язку із закінченням строку дії та відсутністю будь яких зобов`язань перед банком. З жовтня 2014 року по теперішній час позивач більше жодних платіжних карток в ПАТ «Альфа-Банк» не отримувала та поточними рахунками ПАТ «Альфа-Банк» не користувалася. 28.01.2019 АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» (41264766) уклали договір 2019-1АБ/ВЕСТА про відступлення прав вимоги, а вже наступного дня 29.01.2019 ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (36799749) уклали договір 29-01/19/1 про відступлення прав вимоги. 14.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з позивача 24 754, 22 грн. за період з 29 вересня 2012 по 11 березня 2020 рік. Також, за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто 650,00 грн. 01.09.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» виконавчий напис пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинений з численним порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вона не була належним чином повідомлена про наявність боргу та зміну кредиторів у зобов`язанні, у зв`язку з чим вважає, що сума заборгованості на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Також, позивач зазначила, що приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., вчинив виконавчий напис з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» визнано незаконною та нечинною. Вищий адміністративний суд від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду залишив без змін, а Великою Палатою Верховного Суду від 20.06.2018 відмовлено в перегляді ухвали Вищого адміністративного суду України. Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис про стягнення заборгованості, вчинений 14.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за № 16892. 13 листопада 2020 року, хвалою Деснянського районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху. 20 листопада 2020 року на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху на адресу суду надійшла позовна заява з додатками. Одночасно позивачем подано до суду клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного виконавця Клименка Романа Васильовича (02094, м. Київ, вул. Поправки, 6, оф. 31) Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», 3-ті особи - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець Клименко Р.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вимоги ст.ст. 274, 276, 277 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 11 березня 2021 року до канцелярії Деснянського районного суду м. Києва позивачем подано заяву про долучення доказів. Відповідач - ТОВ «Вердикт Капітал» своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. на надання суду письмових пояснень по суті позову, не скористався. Приватний виконавець Клименко Р.В. своїм правом на надання суду письмових пояснень по суті позову, не скористався. Протягом судового розгляду справи позивач та представник позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі. Відповідач - ТОВ «Вердикт Капітал» до судового розгляду не з`являвся, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив, заяви з процесуальних питань від нього не надходили. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. до судового розгляду не з`являвся, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив, заяви з процесуальних питань від нього не надходили. Приватний виконавець Клименко Р.В. до судового розгляду не з`являвся, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив, заяви з процесуальних питань від нього не надходили. Позивач та її представник в судовому засіданні не заперечили проти заочного розгляду справи. У зв`язку з чим відповідно до вимог ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника позивача всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті (стаття 89 ЦПК України), приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2012 року на підставі Анкети-Заяви про Акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» [PERSON] відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та оформлено платіжну картку «Master Card Mass Instant», строком дії 2 (два) роки з моменту її випуску. 28.01.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» (41264766) укладено договір 2019-1АБ/ВЕСТА про відступлення прав вимоги. 29.01.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (36799749) укладено договір 29-01/19/1 про відступлення прав вимоги. Так, судом встановлено, що 14.08.2020 приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 16892 про звернення стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПТАЛ», право вимоги до якого перейшло від ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», яке в свій час перейшло від АТ «Альфа-Банк». Період за який проведено стягнення з 29 вересня 2012 по 11 березня 2020 рік в сумі 24 754, 22 грн. та 650,00 грн. - за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Позивач в судовому засіданні зазначила, що у вересні 2014 року, за декілька днів до кінця дії платіжної картки прибула у відділення ПАТ «Альфа-Банк» для уточнення заборгованості по картці. Заплативши вказану суму через касу банку, здала картку працівнику банку, який на її очах цю картку знищив. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що анкета-заява від 29.09.2012, яка стала причиною появи неіснуючого боргу не може розцінюватись як стандартна форма кредитного договору (ВС/ВП у справі № 342/180/70 від 03.07.2019). У позивача є всі підстави вважати, що відповідачем не було надано приватному нотаріусу документи, визначені чинним законодавством, на підставі яких нотаріусами у безспірному порядку вчиняються виконавчі написи зі стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється постановою Кабінетом Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 № 1172 Отже, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Позивач в судовому засіданні зазначила, що жодних повідомлень від кредитора про наявність заборгованості вона не отримувала, а якби отримала, то звичайно б заперечувала щодо її наявності, так як вважає таку заборгованість незаконною. Відповідач в свою чергу не надав суду своїх заперечень та не спростував доводи позивача щодо оспорюваного боргу. Крім зазначеного суд констатує, що постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в постанову Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін, а Великою Палатою Верховного Суду від 20.06.2018 відмовлено в перегляді ухвали Вищого адміністративного суду України. З огляду на зазначене, на день вчинення приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved