Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивач звернулась в суд з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 07.06.2019 до неї звернувся [PERSON] з проханням позичити йому 90000 грн, на що вона погодилась за умови повернення позичених коштів до 31.08.2019. На цих умовах між ними було укладено договір позики, на підтвердження якого відповідачем складено боргову розписку. У визначений строк відповідач гроші не повернув. Позивач неодноразово зверталася до нього з вимогою повернення коштів, але безрезультатно. Просить стягнути з відповідача 90000 грн. Від відповідача відзив на позов не надходив. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. Відповідно до наданого позивачем оригіналу розписки [PERSON] , [INFO] РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , отримав від [PERSON] в борг кошти в сумі 90000 грн, які зобов`язується повернути до 31.08.2019. Розписка складена 07 червня 2019 року, підписана відповідачем (а.с.39). [PERSON] належним чином умови договору позики не виконав, кошти в обумовлений строк не повернув. Відповідач відзив на позов не надав та не спростував факту отримання коштів від позивача та їх повернення. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають із зобов`язань за договором позики, недопустимості односторонньої відмови від виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту і достовірності документа, на підставі якого доводиться факт укладення договору позики та його умов. Постановою від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц ВС вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Досліджуючи боргові розписки чи договори, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. При цьому, Верховний Суд України, розглядаючи справу №359/1227/16-ц у постанові від 12.04.2018 року зазначив, що розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю не може розцінюватися як самостійний договір позики, оскільки є лише документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи факт укладення договору, зміст умов договору та факт отримання боржником певної грошової суми. Отже, у цьому випадку відповідач, надаючи позивачеві розписку, тобто борговий документ, що видається боржником кредитору після передання грошової суми, зобов`язався повернути грошові кошти у розмірі 90000 грн, отримані ним в борг, у строк до 31.08.2019. Таким чином, зазначена розписка відображає зміст умов договору позики. Зазначена в розписці дата її надання - 07.06.2019 року, відповідно посвідчує факт передання грошової суми. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, підтвердженій у постановах від 26.09.2018 року у справі №483/1953/16-ц; від 31.10.2018 року при розгляді справи №707/2606/16-ц. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на викладене вище, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти згідно з розпискою від 07.06.2019 в сумі 90000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 900,00 грн.

Outcome: approved