Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], Кіровоградської міської ради, третя особа на стороні позивача: Головне управління Держземагенство у Кіровоградській області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю, скасування рішення. Просить скасувати рішення Кіровоградської міської ради від 16.02.2010 року № 3100 в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0789, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 16.09.2010 року серії ЯЛ № 140096 виданий на ім'я [PERSON]. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 квітня 1996 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], було укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Реалізувавши своє право на приватизацію земельної ділянки [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] серії ЯЛ № 140096 на підставі рішення сесії від 16.02.2010 року № 3100 Кіровоградської міської ради для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Кіровського району м. Кіровограда від 12 грудня 2012 року договір дарування 3/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] укладений 17.04.1996 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Третьої Кіровоградської державної нотаріальної контори Корчак Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1027 визнано недійсним. Оскільки в наслідок визнання недійсним договору дарування втратили дію і юридичні наслідки цього договору, у зв'язку з чим поновлюється і її право власності на будинок, вважає, що необхідно скасувати рішення кіровоградської міської ради та держаний акт на право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Посилаються на обставини викладені в позовній заяві. Не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про час та місце слухання справи була повідомлена в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України. Представник відповідача Кіровоградської міської ради в судове засідання не з'явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Представники третьої особи Головне Управління Держземагентства у Кіровоградській області в судове засідання не з'явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Зі згоди представників позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно підпункту ґ пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»від 16 квітня 2004 року, № 7 при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування -на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. № 997-V -і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. № 1702-VІ. Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Згідно із п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Такі питання вирішуються на пленарних засіданнях ради. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Частиною 1 ст.21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, але лише якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 17.04.1996 р., посвідченого державним нотаріусом Третьої Кіровоградської державної нотаріальної контори Корчак Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1027 [PERSON] подарувала [PERSON] 3/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у [ADDRESS] (а.с 6-7). Згідно рішення Кіровоградської міської ради від 16.02.2010 р. № 3100 про передачу у власність земельних ділянок громадянам м. Кіровограда передано [PERSON] у власність земельну ділянку по [ADDRESS], площею 789,50 кв.м. (у тому числі по угіддях: 789,50 кв.м.- землі одно - та двоповерхової житлової забудови) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови. 13.09.2010 р. [PERSON] отримала державний акт серії ЯЛ № 140096 на підставі рішення Кіровоградської міської Ради народних депутатів від 16.02.2010 р. № 3100 на право власності на земельну ділянку площею 0,0789 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території м.Кіровограда, [ADDRESS]. Землю передано для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.5). Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.12.2012 року позов [PERSON] до [PERSON], третя особа без права заявляти самостійні вимоги Друга Кіровоградська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним задоволено. Визнано недійсним договір дарування 3/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] укладений 17.04.1996 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Третьої Кіровоградської державної нотаріальної контори Корчак Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1027 (а.с. 8-11). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 3/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] належить [PERSON] Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що на момент прийняття Кіровоградською міською Радою рішення 16.02.2010 р. та видачі [PERSON] державного акту про право власності на земельну ділянку відповідач була власником будинку [ADDRESS], а тому мала претендувати на передачу їй у власність земельної ділянки, яка знаходиться за вказаною адресою. Проте, в подальшому рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда договір дарування 3/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] було визнано недійсним і право власності на частину житлового будинку перейшло до [PERSON] Завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Суд вважає, що своє порушене право позивач може захистити тільки в судовому порядку. Оскільки матеріалами справи підтверджується те, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий особі на яку вона не має права і порушує права дійсного власника, суд поновлює Конституційно встановлене право власності позивача шляхом скасування рішення Кіровоградської міської Ради від 16.02.2010 року № 3100 та визнання недійсним державного акту серії ЯЛ № 140096 на право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного та

Outcome: approved