Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 19 грудня 2007 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» були укладені два кредитних договори: № NKVZG40000002346 на суму 37 500,00 грн. та № NKVZG50000002346 на суму 7 500,00 грн. Під час судового розгляду цивільної справи щодо стягнення кредитної заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON], останній стало відомо про те, що грошові кошти з її рахунків відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк» знімались не нею в різним містах України через банкомати та сплачувались за покупки, які не робила [PERSON] Крім того, з 22 квітня 2009 року сплачені позивачем грошові кошти в рахунок погашення тіла кредиту не були зараховані на погашення тіла кредиту, а зараховувались на інші платежі. Злочинними, на думку позивача, діями відповідача [PERSON] була завдана матеріальна шкода в розмірі 72 288,32 грн., які позивач просила суд стягнути з відповідача, а також просила стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд даної цивільної справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що дані позовні вимоги були предметом розгляду інших справ. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» (найменування якого було змінено на ПАТ КБ «Приватбанк») були укладені два кредитних договори: № NKVZG40000002346 на суму 37 500,00 грн. та № NKVZG50000002346 на суму 7 500,00 грн. /а. с. 15-17, 18, 19-21, 22/. В листопаді 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Єланецького районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № NKVZG50000002346 від 19 грудня 2007 року /а. с. 24/. На підставі виконавчого листа виданого Єланецьким районним судом Миколаївської області 26 травня 2014 року на виконання рішення суду, ухваленого за наслідками розгляду цієї цивільної справи, органом державної виконавчої служби Єланецького районного управління юстиції постановою від 16 листопада 2015 року було відкрито виконавче провадження №49342711 щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № NKVZG50000002346 від 19 грудня 2007 року в розмірі 11129,02 грн. та судового збору в розмірі 229,40 грн. Викладені обставини підтверджуються заявою ПАТ КБ «Приватбанк» від 02 жовтня 2015 року до відділу державної виконавчої служби Єланецького районного управління юстиції про прийняття до виконання виконавчого листа та постановою державного виконавця від 16 листопада 2015 року, копії яких наявні в матеріалах справи /а. с. 66, 67/. З відповіді Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 № 69/1-220 від 10 березня 2016 року наданої на звернення [PERSON], вбачається, що на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015040650005391 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами. Станом на дату надання даної відповіді досудове розслідування у кримінальному провадженні триває /а. с. 14/. Звертаючись до суду з даним позовом за захистом своїх прав [PERSON] посилається на положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України, якою визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а також на положення ч. 1 ст. 1172 ЦК України, відповідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Між тим, в ході розгляду даної цивільної справи суду не було надано жодного належного доказу того, що діями саме співробітників ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] було спричинено матеріальну шкоду внаслідок крадіжки грошових коштів з її банківського рахунку в загальному розмірі 72 288,32 грн. Роблячи такий висновок суд виходить з того, що з виписок за період з 19 грудня 2007 року по 20 січня 2014 року по банківському рахунку [PERSON] /а. с. 30-46, 47-51/, наданими останньою в обґрунтування своїх позовних вимог, не можливо встановити, що взагалі відбулась крадіжка грошових коштів з рахунку позивача, як про це зазначає остання; з відповіді Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 вбачається, що відомості до ЄРДР за зверненням [PERSON] внесені за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами, але даних про те, що такі дії вчинені співробітниками ПАТ КБ «Приватбанк» лист прокуратури не містить, як і відсутні відомості щодо вироку у відношенні співробітників відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки такі вимоги мають похідний характер від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, в задоволенні яких було відмовлено у зв'язку з недоведеністю. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином не доведені, а тому не підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed