Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 5 000 грн. 00 коп., посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 червня 1992 року. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], який наразі є повнолітнім, та дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працює/має дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючи на підставі довіреності від 13 жовтня 2016 року, позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON]., діючий на підставі довіреності від 07 грудня 2016 року, в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не погоджуючись із сумою пропонованих до стягнення аліментів, вважаючи за можливе призначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, оскільки відповідач є працевлаштованою особою, має щомісячний заробіток (дохід). Просив врахувати факт проведення відповідачем щомісячних платежів у добровільному порядку позивачці на утримання дитини в рахунок сплати аліментів у розмірі 3 000 грн.00 коп., тим самим дотримавши законність щодо призначення строку сплати аліментів. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 червня 1992 року. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], який наразі є повнолітнім, та дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та перебуває на утриманні сторін. Відповідач працює/має дохід, щомісячно надає матеріальну допомогу на утримання та виховання дитини в рахунок сплати аліментів у розмірі 3 000 грн.00 коп., незважаючи на це позивачка бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, та на утриманні якої знаходиться неповнолітня дитина, її стан здоров»я, потреби, та відповідача, який працює, інших утриманців, крім дочки [PERSON] не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на її утримання. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Ставлячи вимогу про стягнення аліментів у твердій грошові сумі, позивач не довела підставу такої вимоги як усними доводами, так і документально - не надано доказів про те, що відповідач має мінливий та нерегулярний дохід або одержує частину доходу в натурі, й може надавати допомогу у такому розмірі, а також інші обставини, що мають істотне значення, а тому підстави для застосування розміру аліментів у твердій грошовій сумі відсутні. Окрім того, суд вважає, що позивачка не довела, що сума аліментів, яку вона просить - 5 000 грн. на місяць є не співмірною із отримуваними доходами відповідача щодо максимального розміру аліментів, які можуть стягуватися із платника аліментів. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач працевлаштований, працює в ПП «Передові технології «Дента-Люкс», має щомісячну заробітну плату у розмірі 3 018 грн. 75 коп., інших доходів не має. При цьому, посилання позивача на визначення нею суми аліментів коштів, які складають частку додаткових витрат на утримання дитини, є безпідставним, оскільки позивачка із позовною вимогою про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не зверталась. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дісної участі батька у її утриманні, стягненню підлягають аліменти в частці від заробітку/доходу відповідача. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 09 листопада 2016 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), проте як встановлено в ході розгляду справи, підтверджується й не спростовується позивачем, відповідач щомісячно сплачує на користь позивачки в рахунок сплати аліментів грошові кошти у розмірі 3 000 грн. 00 коп, остання оплата якого проведена 11 квітня 2018 року, тобто за квітень 2018 року, тому аліменти мають бути призначені з наступного місяця, а саме - з 01 травня 2018 року, що забезпечить справедливість по призначенню дати, з якої мають сплачуватися аліменти. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved