Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,4000 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 23 липня 2007 року серія [NUMBER]. Крім нього, спадкоємцями за законом є відповідачі: [PERSON], [PERSON], одна вказує, що вони на спадщину не претендують. З метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,4000 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала в суд заяву про розгляд справи у її відсутності, з позовом згідна. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала в суд заяву про розгляд справи у її відсутності, на спадщину не претендує, просить позов задоволити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши заяви відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Додаткового протоколу до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов'язки до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено,що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 23 липня 2007 року (а.с. 7) [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,4000 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, про що 28 листопада 2014 року складено відповідний актовий запис за № 30, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 06 січня 2015 року серія [NUMBER] (а.с. 4). Позивач, як син спадкодавця [PERSON] є спадкоємцем за законом, крім нього, спадкоємцями за законом є відповідачі: [PERSON] та [PERSON], однак у поданих суду письмових заявах вказали, що на спадщину після смерті [PERSON] не претендують, з позовом згідні та просять позов [PERSON] задоволити. Постановою державного нотаріуса від 09 жовтня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із відсутністю правовстановлювального документу (а.с. 15). Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якше інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З положень статті 174 ЦПК вбачається, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст.ст. 328, 392, 1216, 1261 ЦК України та

Outcome: approved