Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши її, в якій вказала, що 30 вересня 2006 року між нею та відповідачем, [PERSON], [INFO], укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Борівського районного управління юстиції у Харківській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 50. За час перебування в шлюбі, мають двох спільних дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на час подання позову є неповнолітніми. Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2015 року по цивільній справі № 614/489/15-ц за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між ними розірвано. Вказаним рішенням суду неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишені позивачеві на виховання. Після розірвання шлюбу, їхні неповнолітні діти постійно проживають з позивачем [PERSON], а відповідач проживає окремо. Позивач зазначила, що вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дітей. Всупереч таким вимогам закону, відповідач, який проживає окремо від неповнолітніх дітей, ухиляється від виконання свого обов`язку щодо їх утримання, оскільки з моменту припинення шлюбу між ними, матеріально своїм дітям не допомагає, участі в їх вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов`язків, які покладені на нього законом як на батька дітей. За таких умов, позивач не має можливості належним чином, самостійно, без участі батька, утримувати дітей. Також позивач вказала, що на момент звернення до суду з цим позовом, між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати неповнолітніх дітей. Позивач змушена сама утримувати та виховувати двох неповнолітніх дітей, одночасно працюючи на тимчасових роботах, за наявності сукупного місячного доходу близько 600 грн. та незначної матеріальної допомоги своїх батьків, чого звичайно недостатньо для належного та необхідного забезпечення та утримання неповнолітніх дітей так і її особистого проживання. На думку позивача, відповідач не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором, або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого суб`єкта господарювання (юридичної особи чи фізичної особи-підприємця), що не дає можливості визначити розмір частки від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити, що є істотними обставинами, які надають підстави суду, згідно ч.1 ст. 184 СК України, визначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі. При таких обставинах, на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, і обсяг яких, на її думку, є тим мінімально-необхідним розміром для утримання та виховання неповнолітніх дітей. Стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні частково заперечував проти позовних вимог, пояснивши, що він має тимчасові доходи, ніде офіційно не працює, про що надав довідки. Крім того пояснив, що іноді допомагає дітям, а саме: купив куртку та шапки в зиму, дає гроші в школу. Згоден сплачувати 1000 грн. на двох дітей. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки відповідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує в тому числі і матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, дані факти та відповідні правовідносини підтверджуються матеріалами справи: копією паспорта та карткою платника податків позивача (а.с.4-6), копією свідоцтва про шлюб (а.с.7), ), копіями свідоцтв про народження дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-9), копією рішення Борівського районного суду Харківської області від 09.10.2015 р. (а.с.10), копією ухвали Борівського районного суду Харківської області від 02.11.2015 р. (а.с.11), довідкою Борівського районного центру зайнятості (а.с.21), довідкою податкової інспекції (а.с.22). З урахуванням викладеного, на підставі ст. 180,181,182,184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial