Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.12.2018 та до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява мотивована тим, що з 06.05.2006 по 25.03.2010 вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого в них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Відповідач після розлучення жодного разу в добровільному порядку не допомагав матеріально утримувати їх спільну дитину, та всіляко ухилявся від виконання батьківських обов`язків. 10.12.2018 вона подала до Новозаводського райсуду м. Чернігова заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання доньки, яка була задоволена та 22.12.2018 був виданий судовий наказ. Відповідач подав до суду заяву про скасування судового наказу з підстав того, що в свідоцтві про народження дитини та його паспорті містяться розбіжності щодо написання його по батькові замість « [PERSON] » написано « [PERSON] ». Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.02.2019 року судовий наказ був скасований. Вважає, що відповідач, подав заяву про скасування судового наказу про стягнення з нього аліментів, з метою ухилення від виконання обов`язку щодо утримання. Посилаючись на ч. 2 ст. 191 СК України, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.12.2018 та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 15.10.2019 відкрито провадження по вищевказаній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. До початку судового засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду 04.12.2019 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач погодився з позовною заявою в частині сплати аліменти на утримання спільної з позивачем неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Заперечив проти застосування ч. 2 ст. 191 СК України, посилаючись на те, що позивачем на надано доказів, які б підтверджували факт його ухилення від сплати аліментів. Звернув увагу на те, що після скасування судового наказу позивач з позовною заявою про стягнення аліментів звернулась лише в жовтні 2019 року. У відповіді на відзив, позивач вказує на те, що під час скасування судового наказу була вагітна, [INFO] у неї народилась дитина, а тому з позовом про стягнення аліментів звернулась лише у вересні 2019 року. Вказала на те, що після скасування судового наказу, відповідач не сплачував аліментів у добровільному порядку, а тому наполягала на застосуванні ч. 2 ст. 191 СК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який 18.05.2010 розірвано, що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу( а.с. 4). 22.12.2018 Новозаводським районним судом м. Чернігова видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.12.2018 року та до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження ( а.с. 3) батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.02.2019 судовий наказ від 22.12.2019 скасовано, оскільки 05.02.2019 боржником [PERSON] було подано до суду заяву про скасування судового наказу, оскільки згідно копії паспорта боржника по батькові зазначено « [PERSON] », а в копії свідоцтва про народження дитини - [PERSON] , по батькові боржника зазначено « [PERSON] ». Усунути дану розбіжність можливо лише під час розгляду справи в межах загального позовного провадження ( а.с. 6). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, 24.03.1984 зареєстровано актовий запис про народження № 44 « [PERSON] » ( а.с. 7). В той же час відповідно до копії паспорту прізвище, ім`я по батькові « [PERSON] » ( а.с. 4). Згідно довідки ОСББ «Незалежність-78», позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача, враховуючи відсутність доказів про достатність заробітку (доходу) відповідача для сплати аліментів у розмірмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд бере до уваги, що позивач зверталась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача, 22.12.2018 Новозаводським районним судом м. Чернігова видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , який в подальшому ухвалою суду від 07.02.2019 за заявою відповідача було скасовано. Отже, позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача шляхом подання заяви до суду про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Враховуючи, що відповідачем факт батьківства неповнолітньої [PERSON] , [INFO] не оспарюється, то певна невідповідність в документах відповідача не є підставою, для звільнення останнього від обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини. Доказів сплати аліментів, з моменту скасування судового наказу до звернення позивача до суду в порядку позовного провадження, на утримання малолітньої [PERSON] відповідачем надано не було, а тому з урахуванням приписів ч. 2 ст. 191 СК України та виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне аліменти стягувати з дня подачі позивачем заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів, а саме з 10.12.2018. Відповідно до п.1. ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч.1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду було надано договір про надання правничої допомоги між адвокатом Потаповою С.М. та [PERSON] від 17.09.2019, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 18.09.2019, відповідно до якої вартість правничої допомоги становить 3000 грн., квитанцію від 18.09.2019, відповідно до якого адвокатом Потаповою С.М. від [PERSON] було прийнято 3000 грн., а також акт виконаних робіт від 09.12.2019, відповідно до якого адвокатом надано такі послуги: правовий аналіз для звернення до суду 1 год. - 500 грн., складання та направлення до суду позовної заяви - 500 грн., представництво у суді - 2000 грн. З урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, враховуючи часткове задоволення позову, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial