Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення не виплаченої заробітної плати. Свої вимоги мотивує тим, що він працював у відповідача на посаді помічника юриста з 05.01.2017 року по 13.02.2017 року. На підставі наказу №7 від 09.02.2017 року він був звільнений за угодою сторін на підставі ст.36 ч.1 п.1 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив йому заробітну плату в розмірі 4795 грн 77 коп. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги і пояснив, що 14.03.2017 року на його рахунок поступила сума в розмірі 1569 грн 55 коп, якою відповідач остаточно розрахувався з ним по заробітній платі за січень 2017 року. Але так як він звільнився з роботи 13.02.2017 року, відповідач повинен виплатити йому заробітну плату за лютий місяць та середній заробіток за час затримки розрахунку, що загалом становить 3226 грн 22 коп. Просить стягнути з відповідача зазначену суму. Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, про день розгляду справи повідомлений належним чином. Причина його неявки суду не відома. Суд, заслухавши позивача, та, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді помічника юриста на підставі трудового договору №1, укладеного між сторонами 05.01.2017 року. П.3.1.2 трудового договору сторони обумовили розмір заробітної плати позивача, який становить 3726 грн 71 коп. Наказом №7 від 09.02.2017 року позивач був звільнений з посади з 13.02.2017 року за угодою сторін на підставі ст.36 ч.1 п.1 КЗпП України. Згідно виписки за картковим рахунком позивача за період з 01.01.2017 року по 17.03.2017 року, станом на 08.02.2017 року відповідач частково здійснив розрахунок по заробітній платі, перерахувавши позивачу суму в розмірі 2998 грн 72 коп. Остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 14.03.2017 року шляхом перерахування на його рахунок суми в розмірі 1569 грн 55 коп. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 ч.1 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що відповідач прострочив виплату заробітної плати позивачу в лютому 2017року на 15 днів і в березні 2017 року - на 10 днів. Середньоденна заробітна плата позивача у лютому 2017 року становить 133 грн 10 коп (3726 грн 71 коп : 28 днів), а в березні 2017 року - 120 грн 22 коп ( 3726 грн 71 коп : 31 день) За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 14.02.2017 року по 28.02.2017 року в сумі 1996 грн 50 коп ( 133 грн 10 коп х 15 днів) та за період з 01.03.2017 року по 10.03.2017 року в сумі 1202 грн 20 коп (120 грн 22 коп х 10 днів), а всього 3198 грн 70 коп. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн, так як позивач від його сплати звільнений. Враховуючи наведене, та

Outcome: partial