Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частки заробітної плати (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2020 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з січня 2015 року по квітень 2019 року спільно проживала з відповідачем, при цьому у офіційно перебувала у шлюбі з 14 березня 2015 року. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення суду шлюб між ними розірвано, неповнолітня дитина залишилась проживати разом з нею. Оскільки відповідач працездатний, інших дітей не має, отримує офіційний дохід, його стан здоров`я дозволяє надавати матеріальну допомогу, тому просила стягнути з відповідача на її корить аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частки заробітної плати (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2020 року, що передує одному року звернення до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Позивач у судовому засіданні пояснила, що у січні 2020 року зверталась до суду із позовною заявою про стягнення аліментів, однак відповідач переконав її забрати заяву, оскільки буде надавати матеріальну допомогу добровільно. Також зазначила, що її заробітна плата складає приблизно 10-11 тисяч гривень, при цьому вона сама виховує дитину, винаймає квартиру, оренда якої складає 4 тисячі гривень на місяць, комунальні послуги 2 гривень на місяць. Також підтвердила, що відповідач з серпня-вересня 2020 року сплачує за дитячий садочок доньки, однак у квітні 2021 року за дитячий садочок сплачувала вона. Крім цього зазначила, що сплачує гроші за курси повітряної гімнастики, які відвідує донька. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що за його заявою з вересня 2020 року з нього вже утримуються аліменти на доньку у розмірі 25 % від заробітної плати, крім цього він сплачує грошові кошти за дитячий садочок доньки. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки, однак просив стягнути аліменти у розмірі ј частини від його доходів і з часу звернення позивачки до суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано на підставі рішення Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області від 11 серпня 2020 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 вересня 2015 року. Малолітня дитина [PERSON] проживає разом з позивачем, що підтверджується довідками № [NUMBER] та № 0000644345 від 13листопада 2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідач в добровільному порядку сплачує аліменти на утримання малолітньої дитини, починаючи з грудня 2020 року та сплачує кошти за дитячий садочок малолітньої [PERSON] , що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень (а.с.15-22), та не заперечується позивачем. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину визначається судом. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, та вважає, що належним розміром аліментів на дитину є 1/4 частини доходу відповідача, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача, у зв`язку із чим позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що обов`язок з утримання дитини покладається на батьків рівномірно, та позивачем не доведено обставин, передбачених пп. 3-1, 3-2 ч. 1 ст. 182 СК України, або інших обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі, який перевищує рекомендований законом. Розглядаючи позовні вимоги позивача про стягнення аліментів починаючи з 26.01.2020 року, що передує одному року звернення до суду, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивач у судовому засіданні зазначила, що у січні 2020 року зверталась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, яку в подальшому відкликала. Крім цього, як встановлено судом та не заперечувалось позивачем, відповідач в добровільному порядку сплачував аліменти а також додаткові витрати на дитячий садочок малолітньої доньки. Таким чином, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв`язку із ухиленням відповідача від їх сплати, при цьому судом встановлено протилежне, а саме той факт, що відповідач сплачує аліменти у добровільному порядку та несе додаткові витрати на дитину. У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи що відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі ј частини від його доходу (заробітку) та таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає необхідним частково задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 26 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті в тій частині, що визнана судом обґрунтованою, а позивач звільнена від сплати судового збору в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», необхідно дійти висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь держави половини судового збору, тобто 454 грн.

Outcome: partial