Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд позбавити його батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 08.02.2014 вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 06.06.2017 був розірваний. У шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Шлюбні відносини з відповідачем були припиненні з червня 2014 року. З часу припинення шлюбних відносин, відповідач життям їх дитини не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, не цікавиться станом здоров`я дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З липня 2014 відповідач знаходиться на тимчасово окупованій території України у Донецькій області та приймає участь у збройному конфлікті проти цілісності України на боці так званої «ДНР». Позивач разом з дитиною мешкає з батьками позивача в приватному будинку. Дитині позивача створені всі умови для її виховання та розвитку. Ухвалою Новогродівського міського суду Донецької області від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Новогродівського міського суду Донецької області від 21 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник третьої особи Маценко І.Ю. , у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Зазначила, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно дочки [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що батько [PERSON] вихованням дочки [PERSON] не займається, матеріальну допомогу не надає, їм невідомо його місцезнаходження та вони його жодного разу не бачили за місцем мешкання родини [PERSON] . Вислухавши позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони з 08.02.2014 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 06.06.2017. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.11.2014 встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , батьком є [PERSON] , мати - [PERSON] . З копії довідки № 105 від 12.01.2021 вбачається, що [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має склад сім`ї: дочка [PERSON] , 2014 р.н., батько [PERSON] 1959 р.н.; мати [PERSON] , 1966 р.н., брат [PERSON] , 1988 р.н. Згідно копії акта обстеження житлово-побутових умов родини [PERSON] від 21.12.2020, [PERSON] , та її дочка [PERSON] , [INFO] мешкають разом з батьками та братом позивача за адресою: [ADDRESS] . Зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] , батька дитини [PERSON] за вказаною адресою не бачили, не знають як він виглядає. Родину позивача характеризують позитивно, стверджують, що вихованням та утриманням малолітньої [PERSON] займається її мати. Батько не приймає участі у житті дочки. Відповідно до копії акта про обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] від 04.01.2021, складеного за адресою: [ADDRESS] , зі слів батьків та сусідів, [PERSON] з 2014 року проживає на непідконтрольній Україні території в м. Донецьку. Зв`язок з ним відсутній. Сусіди не бачили [PERSON] з 2014 року. Згідно копії довідки № 14 від 11.01.2021, дитина [PERSON] , з 13.12.2018 по 10.01.2020 відвідувала заклад дошкільної освіти № 9 «Золотий ключик». Батько дитини [PERSON] заклад освіти не відвідував. Як вбачається з копії довідки ДНЗ № 16 «Радість» № 3 від 11.01.2021, [PERSON] , відвідує заклад дошкільної освіти № 16 «Радість» з 01.10.2020 по даний час приводить та забирає дитину, піклується про неї, сплачує за харчування у закладі дошкільної освіти її мати [PERSON] . Батька дитини ніколи не бачили. Згідно інформації директора ЗДО № 16 «Радість» Тишко О.М. , [PERSON] , з жовтня 2020 відвідує старшу групу «Веселка» ЗДО № 16 «Радість». Родина дівчинки мешкає за адресою: [ADDRESS] . Дитину виховує мати - [PERSON] . [PERSON] відвідує заклад регулярно, мати приділяє належну увагу щодо виховання і розвитку дитини. Відповідно до висновку № 17 від 20 січня 2021 року, орган опіки та піклування Новогродівської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про охорону дитинства», Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 2 статті 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно п. 15 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами першою та другою Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, суд, дослідивши обставини справи, надавши оцінку наявним у ній доказам, приходить до висновку, що відповідач [PERSON] виявляє ознаки стійкого небажання підтримувати особисті відносини з малолітньою дочкою, не контактує з нею, не виявляє піклування про дитину. Вихованням дочки у повній мірі займається позивач. Вказане свідчить про свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми обов`язками. З огляду на це, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] , буде відповідати в першу чергу інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. У відповідності з вимогами ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд враховує, що відповідач є працездатним, у відповідача інші утриманці відсутні та визначає розмір аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В силу ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. За викладених обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок, який на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на її користь з відповідача. Крім того, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати у розмірі 704 гривень 80 копійок (позовні вимоги щодо стягнення аліментів).

Outcome: approved