Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування заявлених вимог вказав, що [INFO] померла її рідна сестра [PERSON] , [INFO] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, земельної ділянки, земельного паю та майнового сертифікату. 18.02.2014 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла позивачу по справі. 03.11.2016 позивач звернулась до Черкаської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де їй стало відомо, що 17.04.2015 року [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] , який [INFO] помер. За своє життя [PERSON] страждала на ряд тяжких захворювань та проходила курси лікування в стаціонарних відділеннях, витрати на її лікування завжди несла позивач та члени її родини. На час складання заповіту [PERSON] мала віковий склероз, стан її здоров`я значно погіршився, вона потребувала стороннього догляду та допомоги, вона була схильна підпадати під вплив сторонніх осіб. Позивач вважає, що її сестра склала заповіт на користь [PERSON] під впливом систематичного психологічного тиску з його боку, а тому в зв`язку з вищевикладеним позивач була змушена звернутися до судута просить суд визнати вказаний заповіт від 17.04.2015 року на користь [PERSON] недійсним. Відповідно до ухвали суду про відкриття провадження від 19.12.2017 року розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в уточненій позовній заяві та просила суд задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але на адресу суду надійшла заява, в якій позовні вимоги визнали та не заперечують проти задоволення позову. Від третьої особи - Черкаської районної державної нотаріальної контори на адресу суду надійшла заява, в якій просять справу слухати без представника нотаріальної контори, у вирішенні справи поклалися на компетентність суду. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.08.2016 року, актовий запис №83, після смерті якої відкрилась спадщина, яку позивач має намір успадкувати. Після смерті [PERSON] , її рідна сестра, яка є позивачем по справі, 06 вересня 2016 року звернулась до Черкаської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де їй стало відомо, що [PERSON] 17 квітня 2015 року склала заповіт на користь [PERSON] , яким все свє майно заповіла останньому. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу. Згідно заповіту, складеного [PERSON] 18 лютого 2014 року та посвідченого державним секретарем виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області Нуянзіною Г.С., вона заповідала все своє майно [PERSON] . Як вбачається із заповіту, складеного [PERSON] 17 квітня 2015 року та посвідченого державним секретарем виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області Нуянзіною Г.С., вона заповідала все своє майно [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.09.2016 року, актовий запис №90. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємців, які могли би успадкувати майно померлої [PERSON] , крім позивача немає. Крім того, відповідно до положень ст.202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Відповідно до ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. У разі вчинення правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст. 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обовязково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна (пункти 19, 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем. Вбачається, що для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. Для визнання правочину недійсним як такого, що вчинено під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного чи психологічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам. Тобто мається на увазі насильство не лише фізичне, а й психічний тиск (погрози, залякування, які породжують страх і який є мотивом вчинення правочину, тощо). Тиск необхідно оцінювати з точки зору особистості конкретної людини з урахуванням виду правочину. На підтвердження своїх доводів щодо вчинення оспорюваного правочину під впливом насильства, сторона позивача посилається на покази свідків, яки пояснили наступне. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] , який проживав в домоволодінні [PERSON] зловживав спиртними напоями та часто застосовував фізичну силу відносно останньої, забирав в неї пенсію та під впливом погроз примушував скласти заповіт на його користь. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили покази, надані [PERSON] та [PERSON] та додали, що [PERSON] неодноразово залишала своє домоволодіння та була змушена проживати у своєї сестри, тому що [PERSON] застосував відносно неї фізичну силу та їм відомо, що [PERSON] складала заповіт на користь своєї сестри [PERSON] , після чого [PERSON] під впливом погроз змусив [PERSON] скласти новий заповіт на його користь. Враховуючи викладене, заслухавши пояснення свідків, суд приходить до висновку, що заповіт [PERSON] від 17 квітня 2015 року на користь [PERSON] , який посвідчений державним секретарем виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області Нуянзіною Г. С ., був складений під випливом психологічного тиску [PERSON] , який погрожував та залякував [PERSON] , а відтак даний заповіт складений за відсутності волевиявлення заповідача, а тому є недійсним на підставі ч.1 ст.231 ЦК України, а тому, аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. З врахуванням викладеного,

Outcome: approved