Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернулась до Вугледарського міського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 29 вересня 2007 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Між сторонами відносини вкрай погіршились, на ґрунті непорозуміннь. Позивач працює, але заробітної плати на власне утримання та утримання дитини не вистачає. Будь-яку матеріальну допомогу відповідач на утримання дитини не надає. Відповідач працює на ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське №1», своєчасно отримує заробітну плату, сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу в розмрі 25 відсотків від заробітку (доходу), інших осіб на утриманні не має, стан здоров'я нормальний. На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх доходів (заробітку) відповідача, але не менше ніж 30% розміру прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, встановленого законодавством України, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, пояснила, що більше трьох місяців не надається допомога, визнала, що відповідач має хронічні захворювання. Відповідач в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, зазначив, що утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх його доходів (заробітку) є дуже великим, так як на його утриманні вже знаходиться дитина від першого шлюбу, просив суд задовольнити аліменти в розмір 33 відсотки на обох дітей, просив взяти до уваги, що він має хронічні захворювання і матір в зоні АТО, якій зобов'язаний надати допомоги так, як вона не отримує пенсії. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена через судову повістку, про причини неявки суд повідомила по телефону за номером 6-61-01 і просила розглянути справу без її участі, претензії не має так, як між батьком і сином існує домовленість, і той надсилає йому гроші на навчання на відкритий рахунок. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 21 вересня 2007 року, актовий запис №1229 (а.с.5). У сторін є спільна малолітня дитина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Судом встановлено, що відповідач вже сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх доходів (заробітку) відповідача, але не менше ніж 30% розміру прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, встановленого законодавством України, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини за рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 27 жовтня 2006 року по справі №2-566 (а.с.15). Відповідач дійсно отримує заробітну плату, яка за останні шість місяців склала більше 60 тисяч гривень, і в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дітей (а.с.19). Позивач отримує заробітну плату в середньому 3950 грн. в місяць (а.с.19). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходів її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч.1, 2 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька. Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, їх належність та допустимість, спираючись на чинне законодавство України, з огляду на викладене та з урахуванням матеріального становища відповідача, вважає, за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково. Суд зазначає, що відповідно до склавшоїся судової практики та ч.ч.1, 2 ст.128 Кодексу законів про працю України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку. З урахуванням того, що відповідач сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу у розмірі 1/4 заробітку (доходу) та змушений надавати матеріальну допомогу матері, яка проживає в м. Кіровець (в зоні АТО) і склавшоїся судової практики, що на двох дітей стягується 33 відсотка доходу (заробітку) платника, аліменти необхідно призначити в розмірі 1/6 частини від доходу відповідача. Відповідно до ч.3 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь держави. На підставі ст.180, ч.3 ст.181, ст.ст.182, 183, 191 СК України, ч.ч.1, 2 ст.128 КЗпП, ч.ч.2, 3, 4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: partial