Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що після смерті її батька відкрилась спадщина за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Позивач є спадкоємицею, яка прийняла спадщину, але у зв'язку з тим, що у останньої відсутні правовстановлюючі документи, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, де просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав /а.с. 96/. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення та заяву, де просив розглядати справу у його відсутність /а.с. 83-84/. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько позивача, [PERSON] /а.с. 4/. Після смерті останнього залишилось спадкове майно у вигляді 1/3 частини нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], яка згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належала спадкодавцеві на праві приватної власності, відповідно до розпорядження №35011 від 10.11.2003 року /а.с.6/. 25.10.2016 р. позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. На підставі зазначеної заяви, державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори від 26.09.2017 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у спадкоємиці відсутні правовстановлюючі документи /а.с. 95/. Згідно з п. 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 Т 296/5 (далі по тексту Порядок) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. На підставі пункту 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій 26.09.2017 року державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори винесено постанову, якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у останньої відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно та запропоновано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на вказане майно /а.с. 95/. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, яке міститься в матеріалах спадкової справи, вбачається, що [PERSON] є власником 1/3 чатини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 10.11.2003 року /а.с.55/. Відповідно до ст. 46-1 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва обов'язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру. Інформація з єдиних та державних реєстрів, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Користування єдиними та державними реєстрами здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію. Відповідно до вимог п.1 Глави 7 інструкції, встановлено, що нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Проте всупереч вище вказаним нормам, дії нотаріуса, що відмови у видачі свідоцтва про право власності є неправомірними, оскільки було достатньо даних, які вказували на наявність права власності [PERSON] на 1/3 частину квартири, а в разі виникнення сумнівів, щодо даних обставин нотаріус повинна була здійснити відповідні запити до на підтвердження даних обставин. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 2. ст. 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, вказує про те, що за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, вказує про те, що У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінюючи належність, допустимість а також достатній зв'язок доказів у їх сукупності те, що нотаріус всупереч вимогам чинного законодавства в разі виникнення сумнівів не вчинила відповідних заходів для встановлення достовірності права власності [PERSON] на 1/3 частину нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved