Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1996 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2013 року розірвано, від шлюбу мають двох дітей - дочок, одна з яких є неповнолітньою - [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працює/має дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 01 червня 2017 року (а.с.29-31), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити, а відповідач їх визнав частково, посилаючись на те, що окрім двох дітей, народжених від шлюбу з позивачкою, має ще двох малолітніх дітей - синів [PERSON] та [PERSON], [INFO] року, народжених від шлюбу з [PERSON], які знаходяться на його утриманні. Вважаючи за можливе сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON], 2006 року народження, у розмірі прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а саме 1 777 грн. 00 коп. щомісячно. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1996 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2013 року розірвано (а.с.3, 5-6). Від шлюбу мають двох дочок, одна з яких є неповнолітньою - [PERSON], [INFO] (а.с.4), яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач працює в місцевому гіпермакеті в службі безпеки, має щомісячний заробіток в середньому 20 000 грн., проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дочки [PERSON], тому позивачка бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивачки, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, працює та на утриманні якої знаходиться малолітня дитина - дочка [PERSON], її стан здоров»я, потреби, та відповідача, який працює та працевлаштований, є особою працездатного віку, має інших крім дочки [PERSON] утриманців - двох малолітніх синів [PERSON] та [PERSON], [INFO] року, народжених від шлюбу з [PERSON], які знаходяться на його утриманні. Відповідно, відповідач має чотирьох біологічних дітей, одна з яких є повнолітньою, відтак - трьох неповнолітніх дітей - утриманців. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Відповідно до п.17 Постанови № 3 від 15.05.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання про розмір аліментів, які стягуються з боржника, згідно ч.3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів суд враховує ті обставини, що на утриманні відповідача знаходяться троє неповнолітніх дітей, на кожну дитину припадає по 16% від його заробітної плати, з урахуванням того, що загальний розмір аліментів має бути не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням вимог закону та принципу справедливості на кожну із дітей має припадати саме визначена частка його заробітної плати/доходу (50 %/3, що становить приблизно 16%). Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, розумності, достатніх потреб дитини, дісної участі батьків у її утриманні, та справедливості, з урахуванням майнових прав двох малолітніх дітей відповідача - синів [PERSON] та [PERSON], [INFO], стягненню підлягають аліменти в розмірі 16 % від заробітку/доходу відповідача до повноліття дочки [PERSON]. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 10 травня 2017 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: partial