Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом посилаючись на те, що 20.03.2009 року між ним та відповідачкою [PERSON], поручителем якої виступила [PERSON], був укладений нотаріально завірений договір поруки. Згідно вказаного договору позивач передав, а відповідачка прийняла 20 тис. грн. із сплатою 10% від цієї суми щомісячно терміном 9 місяців, тобто до 20.12 2009 року. У визначений договором строк відповідачі свої зобов»язання не виконали, кошти та відсотки за їх користування не повернули. При цьому вони свої зобов»язання визнали, що підтверджено розписками від 18.03.14, відповідно до яких відповідачі обіцяли воконати зобов»язання протягом місяця - до 18.04.14. Так як і в новий термін відповідачі свої зобов»язання не виконали, просить стягнути з них солідарно 165764,66 грн, з яких - 20000 грн. -сума позики, 126000 грн. - відсотки за користування позикою, 5540 грн. - збитки від інфляції і 14224,66 грн. - пеня. В судове засідання позивач не з»явився, подав заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просить слухати справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позивач надав позику тільки під заставу майна і в рахунок застави вона передала йому по довіреності мікроавтобус, який позивачем самостійно був оцінений в 40 тис. грн.. Більше він до неї не звертався і тільки в березні 2014 року приїхав і почав вимагати розписку про борг та його повернення з відсотками. Вона дала вказану розписку, хоча борг не визнавала. Зараз просить суд застосувати до вказаних правовідносин наслідки спливу позовної давності, так як пройшло більше 4-х років з часу укладення договору позики. Відповідачка [PERSON], бідучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, до суду не з»явилася, заперечень проти позову не надала, натомість подала заяву про застосування спливу позовної давності та слухати справу за її відстуності. Заслухавши відповідачку [PERSON], дослідивши докази по справі, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. В судовому засіданні встановлено, що 20.03.2009 року між позивачем та відповідачкою [PERSON], поручителем якої виступила [PERSON], був укладений нотаріально завірений договір поруки. Згідно вказаного договору позивач передав, а відповідачка прийняла 20 тис. грн. із сплатою 10% від цієї суми щомісячно терміном 9 місяців, тобто до 20.12 2009 року. У визначений договором строк відповідачі свої зобов»язання не виконали, кошти та відсотки за їх користування не повернули. При цьому вони свої зобов»язання визнали, що підтверджено розписками від 18.03.14, відповідно до яких відповідачі обіцяли воконати зобов»язання протягом місяця - до 18.04.14. Так як і в новий термін відповідачі свої зобов»язання не виконали, позивач просить стягнути з них солідарно 165764,66 грн, з яких - 20000 грн. -сума позики, 126000 грн. - відсотки за користування позикою, 5540 грн. - збитки від інфляції і 14224,66 грн. - пеня. Відповідачка [PERSON] в судовому зсіданні, а [PERSON] в заяві просять застосувати до вказаних правовідносин наслідки спливу позовної давності, тобто відмовити у задоволенні позову. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості (ст.1046 ЦК України). Ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК, тобто з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченної суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ст.553 ЦК України передбачена відповідальність поручителя перед кредитором за порушення зобов»язання боржником. Тому суд вважає, що вимоги позивача про солідарне повернення відповідачами суми боргу та відсотків за їх користування, а також збитки від інфляції та пеню правомірні. У відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 259 ЦК України передбачена можливість збільшення позовної давності. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Як вбачається із позовної заяви, договору позики та договору поруки, позика надана 20.03.2009 на 9 місяців і встановлений строк повернення коштів - 20.12.2009. Тому суд вважає, що з даного терміну починається перебіг позовної давності, так як позивач не міг не знати, що кошти йому не повернуті. Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а ч.4 передбачено застосування спливу позовної давності за заявою сторони у спорі, що є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що вимоги відповідачів про застосування спливу позовної давності правомірні, так як розписки, на які посилається в позовній заяві позивач, надані відповідачами позивачу 18.03.14, тобто виготовлені після спливу строку позовної давності, яка почалася 20.12.2009 і закінчилася 20.12.2012. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку ( в межах трирічного терміну, а не по його закінченні). Так як позивач не подав до суду заяву про поновлення строку позовної давності і в договорі позики не вказано про можливість збільшення терміну позовної давності, суд важає, що є підстави для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed