Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.02.2012 р., який розірвали 16.02.2018 р. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю і перебуває на її утриманні. Протягом тривалого часу відповідач не виконує свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання дитини, не цікавиться станом її здоров`я. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки у розмірі ј частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову та до досягнення нею повноліття. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якій він заперечує факт невиконання ним своїх батьківських обов`язків та оспорює факт проживання неповнолітньої дочки з позивачем. Вказує, що з самого дитинства він піклується про дитину, купує одяг, іграшки, ліки, сплачував за харчування в дитячому садочку, добровільно перераховував кошти на рахунок позивача. Також вказує, що обставини проживання позивача за адресою: [ADDRESS] - не відповідає дійсності, оскільки після того, як позивач викрала дитину, він разом працівниками поліції приїхав за вказаною адресою, однак з`ясувалось, що позивач разом з дитиною протягом тривалого часу не проживають. Зазначив, що має намір звернутися до суд з позовом про визначення місця проживання дитини,, оскільки проживання дочки в сім`ї [PERSON] та її співмешканця може негативно вплинути на її здоров`я та виховання, позивач не може забезпечити їй нормальних умов проживання. За таких обставин просить в задоволенні позову відмовити. Позивач подала відповідь на відзив, якою спростовує факти, викладені відповідачем в відзиві, вказуючи, що обставинами їх розлучення з відповідачем була саме його неадекватна поведінка. З 01.02.2018 р. вона з дітьми залишила помешкання відповідача в м. Києві і переїхала до м. Василькова, де і проживала з дітьми. Дочка забезпечена всіма належними речами для життя, проживає в комфортних умовах. Протягом останніх 8 місяців відповідач не надавав будь-яких коштів на утримання дитини, не цікавився її життям, хоча працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, тому позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Позивач в кінцеве судове засідання не з`явилась, подавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. В попередніх судових засіданнях позов підтримувала та зазначила, що відповідач не піклувався про дитину, відповідач отримує зарплату 26000,00 грн. Він викрав дочку з лінійки, у Оболонському районому суді м.Києва подано позов про примусове відібрання дитини. Дочка не вміє читати, рахувати. Дитина перебувала у 80-річної бабусі, яка лежить з тиском, або у тітки. Дитина буда зачинена в будинку. Дитина розповідала, що спала на матраці у батька, а він пив. Пальці на ногах були підігнуті , бо мале взуття, вуха дитині чистили зубочистками. Дитина була з синцями, її били. Вона забрала дитину з бронхітом і трахеїтом. Зараз вже все добре. Відповідач обдзвонив всі школи, щоб у неї не брали документи. Дитина проживала з нею з 01.02.2018 р. З 08.04.2019 р. по теперішній час дитина проживає з нею. В судовому засіданні у судді Корнієнка С.В. вона дізналась, де навчається дитина. Коли дитина з`явилась у школі, вона була хвора. У школі вона була лише 11 днів. 1 місяць позивач жила в санаторії «Орлятко» у Ворзелі. Представник відповідача позов не визнав, зазначив, що дитина проживала і проживає з батьком, що підтверджується довідкою форми 3. Є рішення Оболонського суду про відмову у відібранні дитини. З 08.04.2019 р. дитина поза волі відповідача не перебуває з ним. На даний час ще не визначено місце проживання дитини, однак в провадженні суду перебуває справа за позовом [PERSON] про визначення місця проживання дочки з ним. З 08.04.2019 р. дитина проживає не з батьком, мати забрала дитину зі школи - спеціалізованого закладу по зору. З цього приводу відповідач звертався до поліції, однак йому було відмовлено в порушенні кримінальної справи, тому звернувся до суду з заявою про відібрання дитини, однак на даний час відсутнє рішення з цього приводу. Заслухавши учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.02.2012 р., який розірвано рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області № 362/5765/17 від 16.02.2018 р. (а.с.8). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки депутата Василькіської міської ради від 06.04.2018 р., [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає правоможної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з аналізу зазначених норм, аліменти на дитину присуджуються тому з батьків, з яким фактично проживає дитина. Як встановлено в судовому засіданні, і не заперечується сторонами, малолітня [PERSON] проживала з матір`ю [PERSON] з 01.02.2018 р. по 14.09.2018 р. та з 08.04.2019 р. до даного часу. Вказані обставини визнаються обома сторонами, тому, в силу вимог ч.1 ст.81 ЦПК України - доведенню не підлягають. Відтак, [PERSON] має право на отримання аліментів від відповідача на утримання неповнолітньої дочки, яка перебуває на ї утриманні. При цьому суд звертає увагу відповідача, що надані ним в якості спростування доводів позивача про невиконання ним своїх обов`язків по утриманню дитини платіжні доручення на перерахування грошових засобів [PERSON] та квитанції по оплаті харчування в дитячому садку - датовані 2017 р., тому до уваги не беруться, оскільки позов пред`явлено 12.04.2018 р. і судом не вирішується питання про стягнення аліментів за минулий час. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, суд звертає увагу позивача на положення ст. 141 Сімейного кодексу України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язку як матері, так і батька. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги матеріальний стан сторін, потреби дитини, яка на даний час проживає з позивачем, матеріальні можливості та потреби відповідача, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у відповідності до положень СК України шляхом стягнення з відповідача ј частки всіх видів його доходу заробітку, за виключенням періоду проживання неповнолітньої дитини разом з відповідачем. При цьому суд роз`яснює положення ст. 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивач звільнена від оплати судових витрат, тому згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в дохід держави.

Outcome: partial