Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ПАТ «Платинум Банк», укладаючи з нею договір, порушив права позивача, як споживача фінансових послуг, не повідомив про всі умови кредитування, сукупну його вартість, незаконно встановив комісію за обслуговування кредиту, включив пункт про розгляд спорів між сторонами у третейському суді, порушив законодавство про захист персональних даних. Просила суд визнати недійсним кредитний договір від 19.04.2013 №87058/0005XSGP. У судове засідання позивач та представник не прибули, подали клопотання про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача ПАТ «Платинум Банк» у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом установлено, що 19.04.2013 [PERSON] підписала заяву №87058/0005XSGP (оферту) Публічному акціонерному товариству «Платинум Банк» про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, а також загальні умови кредитування. Позивач надала банку всі необхідні документи для отримання кредиту. Банк, відкривши рахунок, акцептував вказану пропозицію (заяву). Кредитний договір складається із заяви пропозиції та Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Платинум Банк» і Тарифів банку. Згідно п. 1.2, 1.4 Заяви позивачу відкрито картковий рахунок у гривнях з лімітом кредиту 5000 грн. Пунктом 7.1 Договору передбачено, що клієнт підтверджує, що Банк надав йому у письмовому вигляді повну інформацію, передбачену п.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені постановою правління НБУ №168 від 10.05.2007 про умови кредитування в Банку, а також про місцезнаходження Банку, а саме цільове призначення кредиту, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, зокрема між зобов'язаннями Клієнта, тип процентної ставки, суму у розмірі якої кредит може бути виданий (Кредитний ліміт), орієнтовану сукупну вартість кредиту і вартість послуг з оформлення Договору, перелік всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту, його обслуговуванням і поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, юридичне оформлення і тому подібне), термін на який кредит можу бути одержано, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту і об'єми, можливість дострокового повернення кредиту, його умови, відомості про те, від кого Клієнт може одержати докладнішу інформацію за кредитом, переваги і недоліки пропонованих схем кредитування. Клієнт підтверджує, що Банк ознайомив його з прикладом використання Кредитного ліміту та розрахунком платежів із визначенням сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки (далі-Приклад). Клієнт розуміє, що цей Приклад є орієнтовним, оскільки на дату укладання даного Договору Клієнт надає Банку прогнозний трафік використання Кредитного ліміту та погашення заборгованості за ним. Позивач також підтвердила, що після укладення нею був отриманий другий примірник Договору про відкриття банківського (карткового) рахунку та встановлення кредитного ліміту, Правила та Тарифи Банку. Крім того, Клієнт підтверджує, що перед укладанням Договору про відкриття банківського (карткового) рахунку та встановлення кредитного ліміту була ознайомлена з Тарифами для клієнтів - фізичних осіб по продукту «Золота рибка» з оформленням платіжної картки Visa Electron, проектом Договору про відкриття банківського (карткового) рахунку та встановлення кредитного ліміту, Правилами користування банківською платіжною карткою, умовами кредитування та обслуговування поточного рахунку, про що на договорі міститься особистий підпис позивача. Спірний договір підписаний та є укладеним в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України, шляхом приєднання. Так, ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено судом, сторони договору у п.7.10 Договору №87058/0005XSGP передбачили, що Правила та Тарифи ПАТ «Платинум Банк» є невід'ємною частиною цього Договору та сторони керуються ними в процесі виконання цього Договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Відповідно до пп. 2.1, 2.5, 3.1, 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 за № 541/13808, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. [PERSON] звертаючись до банку із заявою про надання кредитних коштів, на момент укладення договору у 2013 році, не заявляла жодних додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому виконувала його умови, а позивач надав відповідачу весь обсяг необхідних документів, які передували укладенню кредитного договору, в тому числі й щодо умов надання кредитної картки, погашення заборгованості, які підписані позивачем, де міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Аналізуючи наведені у позовній заяві обставини та докази у справі, суд приходить до висновку, що позивачу були відомі усі умови кредитного договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили позичальника взяти кредит та на умовах, які викладені у договорі кредиту та додатках до нього. Щодо порушення законодавства про захист персональних даних положеннями спірного договору необхідно зазначити наступне. Відповідно до пп. 3, 5 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено два випадки, за яких персональні дані можуть оброблятись навіть без згоди суб'єкта персональних даних: укладення та виконання правочину, стороною якого є суб'єкт персональних даних або який укладено на користь суб'єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб'єкта персональних даних; необхідність виконання обов'язку володільця персональних даних, який передбачений законом. Пп. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що персональні дані можуть бути видалені або знищені у разі припинення правовідносин між суб'єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником бази, якщо інше не передбачено законом. Судом встановлено, що на даний час правовідносини за кредитним договором між позивачем та відповідачем не припинені. Відповідно до п. 15 ч. 2 ст. 6, ст. 9, 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» встановлений обов'язок суб'єкта первинного фінансового моніторингу (в даному випадку відповідача) отримувати, обробляти та зберігати персональні дані, оскільки надання або отримання кредиту (позики) є фінансовою операцією, а відповідач при її здійсненні зобов'язаний проводити верифікацію та ідентифікацію клієнта та зберігати документи з персональними даними не менше п'яти років після завершення фінансової операції, завершення ділових відносин з клієнтом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем в поданій до суду позовній заяві не наведено достатніх правових підстав та не надано належних і допустимих доказів для визнання в цілому кредитного договору недійсним. Водночас, щодо позовних вимог в частині визнання недійсним положення договору щодо вирішення спорів між його сторонами третейським судом (п. 7.7 Договору), суд приходить до наступного. Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12.03.2011. Таким чином, укладаючи 19.04.2013 кредитний договір банк незаконно включив до нього вищевказану умову, яка суперечить вимогам закону. Враховуючи, що [PERSON] у відносинах з банком є споживачем кредитних послуг, вирішення спору між сторонами не відноситься до компетенції третейських судів згідно з чинним законом, а тому договір в цій частині підлягає визнанню недійсним. Щодо доводів позивача про визнання недійсним умов договору про щомісячну комісію за Кредитне обслуговування, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 19.04.2013, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». До кредитного договору банком був внесений пункт 1.6 Договору, за яким розмір Щомісячної комісії за кредитне обслуговування Рахунку в розмірі - 99,50 грн., що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Щомісячна комісія за кредитне обслуговування нараховується та сплачується разом зі сплатою процентів та щомісячних платежів (п.4.2 Договору). За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати (комісій) за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 вбачається, що положення п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, суд приходить до висновку, що встановивши в кредитному договорі обов'язок позивача сплачувати щомісячні комісії за обслуговування кредиту, кредитної заборгованості, за супроводження кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану плату (комісію) надаються позивачу. При цьому, відповідач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача, що є незаконним. Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16, яка, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України при застосуванні одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Таким чином, суд уважає за необхідне визнати недійсними й інші окремі положення спірного кредитного договору, а саме щодо обов'язку позивача сплачувати щомісячні комісії за обслуговування кредиту, кредитної заборгованості, супроводження кредиту (п. 1.6 Договору). Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання недійсним в цілому кредитного договору, укладеного між сторонами, а вважає за необхідне визнати недійсними лише його окремі положення, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial