Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що перебувала у шлюбі з [PERSON] з 04.07.2014 року. 23 травня 2016 року рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області їх шлюб було розірвано. За час шлюбу в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Через два тижні після народження доньки відповідач покинув їх та поїхав у невідомому напрямку. Позивач з дитиною переїхали до будинку матері, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де вони зареєстровані по теперішній час. Відповідач жодного разу після свого від`їзду не приїздив до доньки, її життям, розвитком та здоров`ям не цікавився, матеріально не допомагав. 25.04.2018 року позивач вдруге уклала шлюб з [PERSON] та переїхала з малолітньою дитиною до свого чоловіка за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] піклується про дитину позивача як про власну та бажає її вдочерити. Відповідач, на якого за рішенням суду був покладений обов`язок сплачувати позивачу аліменти на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини, жодного разу не виконав свого зобов`язання, у зв`язку з чим, станом на 01.08.2018 заборгованість по аліментам на утримання доньки складає 61019,23 грн. та заборгованість по аліментам на утримання дружини станом на 16.01.2018 року складає 46389,32 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, а представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області Паливода Ю.В. у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Разом з цим від представника було надано висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року. Судом встановлено та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1 (а.с. 12) підтверджено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] та позивач. Зі змісту рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року (а.с. 15-16) вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. Після народження доньки [PERSON] поїхав у невідомому напрямку та в подальшому взаємостосунків з позивачем а малолітньою донькою не підтримував, матеріальної допомоги не надавав. Як вбачається з листа старшого державно виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Сігай А.О. (а.с. 24) та довідок-розрахунків заборгованості по аліментам (а.с. 25,26) заборгованість [PERSON] по аліментам на дружину згідно з виконавчого листа № 177/2095/15-ц від 20.11.2015, виданого Криворізьким районним судом Дніпропетровської області станом на 16.01.2015 складає 46389,32 грн., а заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання дитини згідно з виконавчого листа № 177/2094/15-ц від 20.11.2015, виданого Криворізьким районним судом Дніпропетровської області станом на 01.08.2018 становить 61019,23 грн. Згідно зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 40 (а.с. 21) вбачається, що позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Також судом встановлено, що після укладання шлюбу, [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] переїхали до місця проживання її чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Згідно з довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Малятко» Апостолівської міської ради Дніпропетровської області від 24.07.2018 (а.с. 28) вбачається, що вихованням малолітньої [PERSON] , [INFO] , займаються її мати [PERSON] та вітчим [PERSON] , який приводить та забирає дитину з садочка, відвідує свята, цікавиться особливостями розвитку та вихованням дівчинки. Біологічного батька [PERSON] жодного разу ніхто не бачив, життям своєї доньки він не цікавиться. З висновку Криворізької райдержадміністрації Дніпропетровської області вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. У силу ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що винна поведінка батька щодо свідомого самоухилення від виконання батьківських обов`язків знайшла своє підтвердження в матеріалах справи. У судовому засіданні доведений факт, що відповідач [PERSON] долею своєї дитини не цікавиться, не приймає участі у її вихованні та матеріальному утриманні. При цьому дитина потребує матеріальної допомоги та батьківської підтримки. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідач має бути позбавлений батьківських прав у відношенні до своєї дитини, оскільки не займається її вихованням, утриманням та не виконує свої батьківські обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що на дату подання позову становить 704,80 грн. Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved