Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, щ 13.09.2003 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого у них народилась спільна дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Сторони не змогли створити міцної сім'ї, разом не проживають, між ними постійно виникають конфлікти, що негативно впливає на дитину. Зазначає, що не згідна на примирення. На підставі наведеного просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошові сумі у розмірі 1000грн. щомісячно з моменту звернення до суду з позовом до досягнення нею повноліття. Ухвалою суду від 27.02.2018 року розєднано поєднані у одному провадженні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, виділивши їх у два самостійні провадження, а саме: за позовом вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, присвоївши справі, та за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач в судове засідання не зявилась, в позові зазначила про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, пояснив, що дитина проживає з ним, він її утримує а тому підстав для стягнення з нього аліметів на утримання дитини немає. Заслухавши відповідача, неповнолітнього свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.09.2003 року (а.с.3). Від шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія І-НМ № 199380 (а.с.4). Згідно копії Довідки виписки з домової книги про склад сім'ї і прописку (а.с.6), неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матір'ю за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Б.Хмельницького, 51 г кв. 20. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. При визначені розміру аліментів суд, на підставі ст. 182 СК України, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто аліменти повинен сплачувати той з батьків, який проживає окремо від дитини. Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] вказала, що до лютого 2018 року вона проживала з обома батьками, а з лютого 2018 року вона проживає з тільки батьком, так як мама виїхала за кордон. Батько утримує її, купує необхідні речі, купує продукти та готує їжу. Їй відомо про те, що мама звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів так як мама телефонує, також висилає їй гроші. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено факту проживання з нею неповнолітньої дитини, а тому підстав для задоволення позову немає. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, ст. 4, 5, 12, 13, 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: dismissed