Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що у м. Кагарлику проживає без реєстрації [PERSON], яка [INFO] у Кагарлицькому пологовому будинку народила дочку [PERSON]. На той час умови проживання новонародженої дитини у кімнаті, яку винаймала відповідачка були незадовільні. Тому 09 грудня 2016 року [PERSON] написала заяву на ім'я начальника служби у справах дітей та сім'ї Кагарлицької районної державної адміністрації з проханням влаштувати новонароджену доньку до будинку дитини м. Боярка на 6 (шість) місяців у зв'язку із складними обставинами. Зразу після народження дівчинка була направлена до відділення патології недоношених дітей Київської обласної дитячої лікарні. За клопотанням служби у справах дітей та сім'ї дівчинка [PERSON], [INFO], було доставлена до Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний Будинок дитини м. Боярка». Сім'я [PERSON] протягом 2016 року перебувала під наглядом Кагарлицького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Так, починаючи з 14 березня 2016 року на шести засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при Кагарлицькій міській раді заслуховувалося питання участі гр. [PERSON] у вихованні дочки [PERSON], [INFO]. У зв'язку з перебуванням молодшої дочки у державному закладу за заявою матері, сім'я [PERSON] з 09.12.2016 року перебуває на обліку у Кагарлицькому міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. За цей час працівниками міського центру проводилася робота (бесіди, практична допомога) щодо створення належних умов для проживання новонародженої дитини. Але на жаль, ніяких зрушень у проблемі повернення дитини із спеціалізованого дитячого закладу мати не зробила. І 06 червня 2017 року вона написала повторну заяву про влаштування доньки ще на 6 ( шість ) місяців за тих же причин. [PERSON] характаризується за місцем проживання посередньо, не завжди виконує рекомендації міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Не працює, зареєстрована як фізична особа - підприємець у м.Звенигородка, Черкаської області. На зауваження працівників служби у справах дітей та сім'ї Кагарлицької районної державної адміністрації про те, що дитина повинна жити з мамою, відповідає, що не може забрати дочку і зробить усе тоді, коли сама (мати) вилікується. Після неодноразових попереджень працівниками служби у справах дітей та сім'ї щодо позбавлення її батьківських прав мати за 13 місяців перебування дитини у закладі відвідувала [PERSON] лише 01.06.2017 року та 15.11.2017 року. А тому просять позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], також просять стягнути з відповідачки аліменти в розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь [PERSON], [INFO], яка перебуває у Комунальному закладі Київської обласної ради (Спеціалізований обласний будинок дитини м.Боярка», до її повноліття. В судовому засіданні представник Кагарлицької РДА позов підтримала, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] та стягнути з відповідачки аліменти на утримання доньки. Дитина знаходиться «Спеціалізований обласний Будинок дитини м. Боярка», куди була поміщена за заявою матері, однак остання будь-яких документів щодо стану свого здоров»я до служби в справах дітей не надавала, в провідувати дитину почала коли вони звернулись до суду з даним позовом. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила і суду пояснила, після народження дитини у неї був поганий стан здоров»я, на даний час не набагато покарщився, так як необхідно проводити оперативне втручення на що вона не має коштів. Наразі дитину провідує в будинку дитини. Представник відповідачки проти позову заперечила і суду пояснила, що відповідачка має поганий стан здоров»я, потребує лікування, а тому на даний час не може забрати дитину з будинку дитини. Представник третьої особи - Кагарлицької міської ради як органу опіки та піклування проти позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково з слідуючих підстав. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], яка проживає у м.Кагарлику без реєстрації, [INFO] у Кагарлицькому пологовому будинку народила дочку [PERSON]. На той час умови проживання новонародженої дитини у кімнаті, яку винаймала відповідачка були незадовільні: у квартирі брудно, розкидані речі, стіни не фарбовані, шпалери обидрані, у кімнаті відчувався сильний тютюновий запах. Для новонародженої дитини нічого не придбано: ні дитячого ліжка, коляски, відсутні одяг та засоби гігієни (акт обстеження умов проживання від 09.12.2016 р.). Тому 09 грудня 2016 року [PERSON] написала заяву на ім'я начальника служби у справах дітей та сім'ї Кагарлицької районної державної адміністрації з проханням влаштувати новонароджену доньку до будинку дитини м. Боярка на 6 (шість) місяців у зв'язку із складними обставинами. Зразу після народження дівчинка була направлена до відділення патології недоношених дітей Київської обласної дитячої лікарні. За клопотанням служби у справах дітей та сім'ї дівчинка [PERSON], [INFO], було доставлена до Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний Будинок дитини м. Боярка». Сім'я [PERSON] протягом 2016 року перебувала під наглядом Кагарлицького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Так, починаючи з 14 березня 2016 року на шести засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при Кагарлицькій міській раді заслуховувалося питання участі гр. [PERSON] у вихованні дочки [PERSON], [INFO]. Кагарлицька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування у своїй діяльності щодо захисту прав дітей, керується законами України» Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», Постановою Кабінету Міністрів України від 24 .09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування , пов'язаної із захистом прав дитини» ( із змінами), із яких вбачається, що дитина не може перебувати поза батьківським оточенням більше року. Тому на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Кагарлицької районної державної адміністрації від 04.12.2017 року № 12 розглядалося питання «Про закінчення терміну перебування малолітньої [PERSON], [INFO] у КЗ КОР «Спеціалізований дитячий будинок м. Боярка». [PERSON] попереджено про підняття питання щодо позбавлення її батьківських прав відносно дочки [PERSON] в разі якщо мати не забере дитину із закладу до 1 січня 2018 року. Рекомендації членів комісії мати не виконала. При відвідуванні [PERSON] у січні 2018 року мати наводить аргументи річної давності. Згідно довідки Кагарлицького управління соціального захисту населення від 05.04.2018 року [PERSON] за отриманням допомоги при народженні дитини [PERSON] не зверталась, так як згідно листа від 12.12.2016 року наданого Спеціалізованим обласним будинком дитини м.Боярка новонароджена перебуває на повному держаному утриманні в даному закладі. Згідно довідки КЗ Кагарлицької районної ради «Кагарлицька центральна районна лікарня» від 10.04.2018 року [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗ КРР «Кагарлицька ЦРЛ», де проведено хірургічна операція та встановлено сигмостому. Закриття стоми проводиться в плановому порядку за бажанням хворої у спеціалізованому проктологічному відділенні. Дане також стверджується довідкою кафедри патологічної та топографічної анатолії КЗ КОР «КОКЛ», випискою з медичної карти. Оцінюючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, суд звертає увагу на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до ч. 5, 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по- перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Дане стверджується копіями свідоцтва про народження, Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, клопотання служби у справах дітей та сім'ї про влаштування дитини, довідкою про відвідування матір'ю дитини, наказу служби у справах дітей та сім'ї, заяви про тимчасове влаштування дитини до будинку дитини, характеристики, довідки про склад сім'ї, інформації про роботу з [PERSON], витягу з протоколів засідання комісії з питань захисту прав дитини Кагарлицької міської ради, актів обстеження умов проживання сім'ї. Вирішуючи даний спір, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Таким чином, діючи виключно в інтересах дитини, суд приходить до висновку, що слід відмовити в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, поскільки відповідачка має хворобливий стан здоров»я, а тому не могла утримувати дитину та забезпечувати їй належні умови для проживання та виховання, а також що вона на даний ичас змінила свою поведінку та відношення до дитини і своїх батьківських обов»язків та почата навідувати дитину в дитячому будинку.. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. А тому з відповідачки слід стягнути аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO]. Судові витрати покласти на відповідачку. Враховуючи викладене,

Outcome: approved