Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про припинення сервітуту у вигляді права користування житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що у вказаній квартирі, власником якої вона є, проживала відповідач [PERSON] і була у ній зареєстрована зі згоди [PERSON] як особа, що мешкала із сином позивача без реєстрації шлюбу та вела з ним спільне господарство. З січня 2017 року відносини відповідача з сином позивача [PERSON] фактично припинилися, [PERSON] виїхала з квартири та з того часу зв'язок з нею було втрачено. На підставі викладеного з урахуванням заяви про зміну предмету позову позивач просить суд припинити сервітут у вигляді права користування житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з урахуванням заяви про зміну предмету позову. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. 26.03.2018 року направила на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому вказала, що проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав того, що з серпня 2013 року по січень 2017 року без реєстрації шлюбу проживала однією сім'єю з [PERSON] і з 22.09.2015 року була зареєстрована у спірній квартирі. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася спільна дитина - [PERSON], який також зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач зазначає, що при її вселенні у спільну квартиру у позивача не було жодних умов щодо порядку користування нею. Також [PERSON] вказує на те, що з січня 2017 року між нею та [PERSON] склалися неприязні стосунки, внаслідок чого вона була вимушена разом з малолітньою дитиною переїхати для тимчасового проживання до житла своїх батьків у м. Богуслав Київської області. Пропозицій від позивача щодо зміни місця реєстрації відповідач не отримувала. Після усунення перешкод, які чинить [PERSON], відповідач має намір повернутися разом із малолітнім сином для постійного проживання у квартирі позивача. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] загальною площею 60,1 кв.м, житловою площею 18 кв.м належить на праві власності позивачу [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право власності [NUMBER] від 30.01.2015 року, індексний номер 32911904, номер запису про право власності: 8552323 (а.с. 7-8). Згідно довідки ТОВ «Київська комунальна компанія» від 05.10.2015 року №238 на спірній житловій площі зареєстровані відповідач [PERSON] та син відповідача [PERSON] (а.с. 55). Як убачається із Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 20.03.2017 року, відповідач разом із малолітньою дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). У своїх поясненнях позивач вказує, що момент, з якого особа вважається відсутньою, є день залишення нею житла. Обставини, що були підставою для надання відповідачу права користування чужим житлом, припинилися з 20.01.2017 року, коли [PERSON] за власним бажанням залишила займане нею житло та змінила місце фактичного проживання за місцем реєстрації на інше місце проживання. Як вказано у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року у справі №6-2931цс16, право користування чужим майном є по суті встановленням сервітуту, у зв'язку з чим його припинення повинно відбуватися з урахуванням вимог статей 405 та 406 ЦК України як правових норм, що регулюють спірні правовідносини щодо користування чужим житлом. За приписами ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Оскільки відповідач не проживає за власним бажанням у належній позивачу квартирі понад рік, не веде господарство, з [PERSON] втрачено будь-які зв'язки та стосунки з позивачем та членами її сім'ї, що свідчить про припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту, а також має інше місце проживання, суд вважає, що позовні вимоги про припинення сервітуту у вигляді права користування житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved