Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про розірвання трудового договору та зобов'язання вчинити дії, в якому вказав, що з 01.11.2007 року він працював в ТОВ «Збагачувальна фабрика «Михайлівська» на посаді тесляра. Однак, з липня 2014 року відповідач припинив свою діяльність, оскільки дана територія знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, у зв'язку з чим і перестав виплачувати позивачу заробітну плату. Крім того, позивач не має можливості звільнитись з займаної посади за власним бажанням у відповідності до ст.38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням роботодавцем даних вимог законодавства про працю та умов колективного договору, щоб мати можливість в подальшому працевлаштуватись на законних підставах. Таким чином, позивач зазначає, що його право на працю, на оплату праці та здійснення обов'язкових соціальних внесків було порушено відповідачем. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 01.11.2007 року між ним та відповідачем, зобов'язати відповідача внести запис до трудової книжки позивача про його звільнення у відповідності до вимог ч.3 ст.38 КЗпП України, а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2007 року позивача було прийнято на роботу до ТОВ «Збагачувальна фабрика «Михайлівська» на посаду тесляра (а.с.7). Судом встановлено, що з липня 2014 року відповідач припинив свою діяльність, оскільки дана територія знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції. Згідно довідки №3005007634 від 15.02.2015 року позивача було взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У відповідності до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, що не спростовані відповідачем, у зв'язку з чим вимоги в частині розірвання безстрокового трудового договору та зобов'язання відповідача внести запис до трудової книжки позивача про його звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України підлягають задоволенню. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений та судового збору не сплачував. На підставі викладеного,

Outcome: approved