Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що до 09.12.2010 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка в даний час проживає із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Протягом останніх років вона періодично тимчасово виїжджає з дитиною на відпочинок за межі України, на що відповідач надавав дозволи на виїзд дитини. В лютому-березні 2020 року вона хоче виїхати разом з дитиною на відпочинок до Єгипту, Турції чи іншої країни за наявності путівок. На дану поїздку відповідач не надав дозвіл на тимчасовий виїзд дитини, не вказуючи на це ніяких причин та підстав. Так як відповідач категорично відмовляється надавати дозвіл, то вона вимушена звернутися до суду з приводу вирішення цього питання. Рішенням суду просить надати дозвіл на тимчасовий, багаторазовий виїзд/в`їзд неповнолітній дитині дочці [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею 16 років у супроводі матері [PERSON] без супроводу та нотаріально посвідченої згоди батька дитини [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Одночасно просила стягнути з відповідача на її користь понесені витрати по сплаті судового збору. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує і просить їх задоволити. Відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, яка надсилалась рекомендованим листом, а також про розгляд справи розміщувалось оголошення на веб-сайті Коростенського міськрайонного суду Житомирської області krm.zt.court.gov.ua, Е-mail inbox@krm.zt.court.gov.ua. Про причини неявки відповідач не повідомив, відзив на позов не подав. Додаткових доказів та клопотань від сторін не надійшло. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони від подружнього життя мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 27.05.2004 року. Після розірвання шлюбу дочка проживає разом із матір`ю і перебуває на її утриманні. Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач необґрунтовано відмовляє в наданні дозволу на виїзд дитини за кордон, тому просила надати багаторазовий дозвіл на виїзд дитини. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та статей 141, 153, 157 СК України. Враховуючи те, що існує визначений порядок надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, передбачений Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», що регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини із визначенням його початку і закінчення, тому заявлені позовні вимоги не узгоджуються із положеннями названого Закону, що є підставою для відмови в позові. Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 23.04.2018 року у цивільній справі №705/2898/17 .

Outcome: dismissed