Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача, про визнання права власності на Ѕ частки квартири [ADDRESS] , в якому зазначив, що за біржовим контрактом №ПР -349 від 12.04.2000 року, укладеним на Азовській універсальній товарній біржі придбала у [PERSON] зазначену квартиру. Сторони виконали умови біржових контрактів, здійснили розрахунки. В подальшому Ѕ частини квартири вона подарувала своїм донькам [PERSON] та [PERSON] в рівних часках кожній за договором дарування від 12.04.2002 року посвідченим державним нотаріусом за реєстровим №1-716. Відповідна відмітка щодо дарування нею Ѕ часки спірної квартири була здійснена державним нотаріусом і у біржовому контракті. Проте згодом біржовий контракт було втрачено. В березні 2020 р. вона звернулась із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Маріупольської міської ради про реєстрацію права власності на належну їй частку квартиру, проте державним реєстратором їй було відмовлено з причини ненадання оригіналу документу на підставі якого виникло право власності, а саме оригіналу біржового контракту №ПР-349 від 12.04.2000 р. Отже іншим чином вона не може реалізувати своє права власності на частку квартири. Справа розглядається в порядку загального позовного провадження з повідомлення сторін. Відповідачем Маріупольською міською радою подано відзив, в якому відповідач просив залишити позов без задоволення посилаючись на те, що дійсно позивач звернулась до юридичного департаменту Маріупольської міської ради з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності. Рішенням від 29.04.2020 №52097423 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] відмовлено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 18 , 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження « затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 р. №1127. Крім того відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках передбачених законодавством. Однак позивачем такі документи не подано. Спосіб захисту про визнання права власності згідно зі ст. 392 ЦК України, а саме у разі втрати документу, який засвідчує право власності позивача не може бути застосований, якщо право власності на об`єкт нерухомості ні за ким не зареєстровано, а позивач не може зареєструвати своє право власності на об`єкт нерухомості, бо не здатний беззаперечно підтвердити своє право власності на об`єкт нерухомості належними правовстановлюючими документами. Крім того вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача таке право, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Позивач [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення в яких вказала, що під час укладення договору дарування квартири біржовий контакт на підставі якого вона була право власності на квартиру було залишено за вимогою у нотаріуса. Її донька [PERSON] померла [INFO] . Оскільки в неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу, вона не може зареєструвати своє право власності на належну частку квартири. В подальшому позивач в судове засідання не з`явилася, але надала письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася надавши заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник Відповідача ММР - Кучерявих С.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. В подальшому надала письмову заяву якій просила прийняти рішення відповідно до закону. Суд, вислухав сторони, дослідив докази, дійшов висновку про таке. Відповідно до ст.15, ч.2 ст.16, ч.1 ст.20 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач як на підставу своїх вимог посилалась на втрату біржового контракту №ПР-349 від 12.04.2000 р. який засвідчує її право власності, оригінал якого залишився у нотаріуса після укладення договору дарування, у зв`язку із чим Юридичним департаментом Маріупольської міської ради їй було відмовлено у державній реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, зокрема у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. З копії договору купівлі-продажу (біржового контракту) № ПР-349 від 12.04.2000 наданого позивачем, примірник якого також зберігається у правовій справі «Маріупольського БТІ- Маріупольська нерухомість» №34694 на квартиру [ADDRESS] , вбачається, що він укладався на Азовській універсальній товарній біржі. Продавцем виступала [PERSON] , покупцем була [PERSON] (а.с.9,65). З копії договору дарування квартири від 12.04.2002 р. посвідченого державним нотаріусом Другої маріупольської державної контори за реєстровим номером 1-716 вбачається, що [PERSON] подарувала своїм донькам [PERSON] та [PERSON] , Ѕ часку спірної квартири, при цьому вказаний договір має напис, що правовстановлюючий документ біржовий контракт №ПР-349 від 12.04.2000 р. укладений Азовською універсальною товарною біржею, зареєстрований в Маріупольському БТІ 13.04.2000 р. за №36656 повернутий дарителю з відміткою, так як залишилися її частина (а.с.52). [PERSON] померла [INFO] , актовий запис зроблений Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану №2519 (а.с.13). З інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 25.09.2021 р. №66590234 вбачається, що у спадковому реєстрі відсутня інформація щодо реєстрації спадкової справи після смерті останньої (а.с. 57). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.11.2021 р. 3286317571 право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. З рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №51638799 від 16.03.2020 р. вбачається, що розгляд заяви зупинено до подання необхідних документів для розгляду заяви про державну реєстрацію прав. Рішенням №52097423 від 29.04.2020р. [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на Ѕ частки квартири з підстав неподання оригіналу документу, на підставі якого виникло право власності, а саме біржового контракту №ПР-349 від 12.04.2000 р. виданого Азовською універсальною товарною біржею м. Маріуполя (а.с. 14, 15). Досліджені документи не містять доказів втрати [PERSON] біржового контракту ПР-349 від 12.04.2000р., інших доказів суду не представлено, отже цю обставину суд вважає не доведеною. Згідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суду позивачем не представлено жодного доказу, що внаслідок дій або бездіяльності відповідачем Маріупольською міською радою порушуються, не визнаються або оспорюється права власності позивача на спірну квартиру. Суд переконаний, що визнання позову [PERSON] є формальним, адже з предмету позову не вбачається, що нею порушуються, невизнаються або оспорються права, свободи чи законні інтереси позивача на зазначену квартиру, тому ця обставина не змінює висновки суду, щодо доведеності законості позивачем своїх вимог. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Інші документи у справі не стосуються предмету позову та не спростовують висновків суду. У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволені позову відмовлено у повному обсязі, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed