Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 15.01.2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в шлюбі дітей не мають, сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, мають різні характери, вподобання, прагнення. Вони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Позивач не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем, за таких обставин вона вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказано на те, що позивач позов підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою реєстрації його місця проживання, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі або відзиву на позов до суду не надходило, а тому, на підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за письмовою згодою позивача. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 15.01.2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 16, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати сімю позивач не має. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає після розірвання шлюбу відновити прізвище Гоц. На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 640 грн.. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи наведене та

Outcome: approved