Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд встановити її участь як баби неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у їх вихованні та спілкуванні з ними, один раз на квартал впродовж однієї години в приміщенні Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді в присутності фахівця, який веде супровід її прийомної сім'ї і її, як прийомної матері цих дітей, оскільки діти проживають разом з нею і у відповідача з приводу цього виникли до неї претензії щодо порядку зустрічей з дітьми. У судовому засіданні позивач позов підтримала. Представники третіх осіб уважали, що позов підлягає задоволенню. Відповідач заперечувала проти задоволення позову, позаяк вона не уповноважувала позивача вирішувати за неї питання щодо її участі у вихованні та спілкуванні з її онуками. Заслухавши зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Із зазначених позивачем предмету та підстав позову вбачається, що предметом спору стало виникнення напружених відносини між позивачем, яка є прийомної матір'ю неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] та їхньою бабою - відповідачем [PERSON] у зв'язку з невизначеністю порядку її зустрічей із зазначеними дітьми та її участі у їх вихованні. Із змісту ст. ст. 11 та 15 ЦК України випливає, що цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення або визнання порушених чи оспорюваних прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладений у ст. 16 ЦК України. У зв'язку з цим є підстави стверджувати, що власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права, який частіше за все прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Так, у відповідності до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Також, відповідно до ст. 263 СК України, спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 цього Кодексу, відповідно до положень якої, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Із вищевикладеного можливо зробити висновок, що якщо між сторонами виник спір стосовно участі відповідача у спілкуванні та вихованні з її онуками, то саме відповідач має звернутися з таким позовом до суду, позаяк діти проживають разом з позивачем, а відтак позивач не наділена правом звертатися з такими вимогами і є неналежним позивачем в позові. Отже, у зв'язку з наведеним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed