Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 16 грудня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, проте подружні відносини між ними не склалися, з середини 2018 року вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Вважає, що її спільне з відповідачем життя, як подружжя, є неможливим, оскільки сімя фактично розпалася, зберегти її неможливо, шлюб між ними носить лише формальний характер. Просить шлюб розірвати. Крім того, просить суд винести рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на їхню неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 7 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не зявилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності та про підтримання позовних вимог. Строк на примирення просить не надавати (а.с.18). Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, подавши заяву про визнання позову в повному обсязі. Строк на примирення просить не надавати (а.с.20). На підставі ч.1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України проведення попереднього судового засідання здійснюється за відсутності сторін, від яких надійшли відповідні заяви. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Кудла) [PERSON] укладено шлюб, який 16 грудня 2011 року зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що складено відповідний актовий запис № 610 та видано свідоцтво про шлюб серії 1-НО №266259 (а.с.6). Згідно зі свідоцтвом про народження серії І-НО №480020, виданим 2 жовтня 2012 року виконавчим відділом державної реєстрації актів цивільного тану по м.Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.4), сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з матірю [PERSON] На час розгляду справи спору про місце проживання дитини немає. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до положень ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, оскільки сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Окрім того, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають присудженню аліменти на їхнього неповнолітнього сина від дня предявлення позову до досягнення ним повноліття, в частці від заробітку (доходу) відповідача, але не менше розміру, передбаченого ч.2 ст.182 СК України. З огляду на викладене, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає задоволенню. На підставі ч.1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» з наступними змінами, у звязку з визнанням позову відповідачем позивачеві слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved