Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу в якій посилається на те, що 07.05.2019 року між сторонами було укладено шлюб. Спільних дітей у сторін нема. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у сторін на ґрунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Сторони не підтримують сімейні стосунки з вересня 2019 року, не мають спільного сімейного бюджету та господарства, проживають окремо. Позивач переконаний, що їхній шлюб носить формальний характер та вважає, що подальше спільне життя і збереження сім`ї з відповідачем є неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Враховуючи викладене позивач просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між ними розірвати. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано 07.05.2019 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 489. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 110 СК України, передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки та не мають спільного сімейного бюджету, проживають окремо, а тому їхню сім`ю слід вважати такою, що фактично розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше перебування в шлюбі може суперечити інтересам одного з сторін.

Outcome: approved