Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування житловими приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка складається з житлових кімнат площами 16 кв.м. і 20 кв.м., коридору площею 9,6 кв.м., кухні площею 9,8 кв.м. та ванної кімнати площею 4,5 кв.м.. Інша 1/2 частина вищезазначеної квартири належить її колишньому чоловіку відповідачу [PERSON]. Вказану квартиру вони придбали під час шлюбу, після розірвання якого відповідач почав чинити їй та їх неповнолітньому сину [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою. Розділити квартиру в натурі не виявилось можливим. Сплатити їй грошову компенсацію за її частку в квартирі відповідач відмовився. З цих підстав вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Просила виділити їй та дитині у користування житлову кімнату площею 20 кв.м., яка позначена у плані квартири цифрою 5, відповідачу виділити житлову кімнату площею 16 кв.м., яка позначена у плані квартири цифрою 4. Нежитлові приміщення:коридор площею 9,6 кв.м., який позначений у плані квартири цифрою 1, кухню площею 9,8 кв.м., яка позначена у плані квартири цифрою 2 та ванну кімнату площею 4,5 кв.м, яка позначена у плані квартири цифрою 3, залишити у їх спільному користуванні. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, просили виділити відповідачу житлову кімнату площею 20 кв.м., а позивачці з дитиною виділити житлову кімнату площею 16 кв.м., коридор, кухню та ванну кімнату залишити у їх спільному користуванні. Свої заперечення проти позову відповідач мотивував тим, що позивачці та їх сину буде краще у житловій кімнаті площею 16, 9 кв.м.. Крім того , відповідач зазначив, що особисто за свої кошти провів ремонт у вказаній квартирі у той час, коли позивачка та її син проживали в іншому будинку, який належить позивачці на праві власності. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Згідно із вимогами ст.60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) останньої підлягає поділу в натурі, якщо сторонам можливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, і не заперечується сторонами, що в період з 22.11.2003 року по 10.08.2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO], інваліда 3-ї групи з дитинства, який після припинення шлюбу проживає з позивачкою. За час шлюбу 02.02.2010 року в м. Красилові за договором купівлі-продажу, зареєстрованого на відповідача, посвідченого 02.02.2010 року приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №174, вони придбали квартиру [ADDRESS]. Розподіл вказаної квартири в натурі у відповідності до співвідношення ? і ? частини не можливий, що підтверджується висновком проведеної судової будівельно-технічної експертизи. Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 05.07.2012 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя було визнано право власності сторін на розташовані по вул. Центральна22 в м. Красилові Хмельницької області на ? частку квартири №4 та ? частку земельної ділянки площею 0,0338 га, наданої для будівництва та обслуговування зазначеної квартири відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯД №008818, зареєстрованого в поземельній книзі 01.03.2010 року за №756010010130001, за кожним. В судовому засіданні відповідач відмовився задовольнити прохання позивачки щодо сплати їй грошової компенсації за належну їй ? частку в квартирі. Відповідно до технічного паспорта та плану квартири остання складається з житлових кімнат площами 16 кв.м. і 20 кв.м., коридору площею 9,6 кв.м., кухні площею 9,8 кв.м. та ванної кімнати площею 4,5 кв.м. Статтею 319 ч.1 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що крім позивача і відповідача в квартирі зареєстровані їх рідний син [PERSON], [INFO], який є інвалідом 3-ї групи з дитинства і після припинення сторонами шлюбу проживає з позивачкою, та мати відповідача [PERSON], дозвіл на реєстрацію якої позивачка не давала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що син зареєстрував її за місцем свого проживання без згоди позивачки. Фактично вона у квартирі [ADDRESS] не проживає. Частиною 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Таким чином, суд вважає, що з урахуванням інтересів сторін, а також їх неповнолітнього сина, який зареєстрований і проживає у житлі, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, порядок користування житловими приміщеннями у квартирі [ADDRESS] має бути встановлений наступним чином: позивачу [PERSON] і її сину [PERSON], [INFO], уродженцю [INFO], виділити в користування ізольовану житлову кімнату площею 20 кв.м., яка позначена у плані квартири цифрою 5; відповідачу [PERSON] виділити в користування прохідну житлову кімнату площею 16 кв.м., яка позначена у плані квартири цифрою 4. У спільному користуванні сторін залишити нежитлові приміщення: коридор площею 9,6 кв.м., який позначений у плані квартири цифрою 1, кухню площею 9,8 кв.м., яка позначена у плані квартири цифрою 2, ванну кімнату площею 4,5 кв.м, яка позначена у плані квартири цифрою 3. Суд вважає, що встановлення такого порядку користування квартирою не призводить до обмеження відповідачу належних йому прав власності та користування квартирою, оскільки, при встановленні порядку користування спірною квартирою, право жодного із співвласників у праві їх часткової власності не зменшується, а лише вирішується спір з приводу користування спільною частковою власністю. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування житловими приміщеннями в квартирі підлягають задоволенню у повному обсязі. Твердження відповідача про те, що позивачці та їх сину буде краще у житловій кімнаті площею 16, 9 кв.м., яка є прохідною, суд не приймає до уваги, оскільки воно є надуманим, безпідставним і не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Посилання відповідача на те, що у позивачки на праві власності є інше житло, в якому вона на даний час проживає з дитиною суд також не приймає до уваги, оскільки наявність такого житла не позбавляє [PERSON] законного права користуватися належною їй 1/2 частиною вищевказаної квартири. З відповідача підлягає стягненню на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved