Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.08.2009 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] ([INFO] р.н.) та [PERSON] ([INFO] р.н.). Діти проживають разом із матір'ю та перебувають на повному її утриманні, а відповідач проживає окремо, ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку, матеріальної допомоги щодо утримання неповнолітніх дітей не надає, в зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, для дітей відповідного віку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме погодився платити аліменти на утримання дітей в розмірі 33% від усіх його доходів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи 29.08.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Виконкомом Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис №11. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] ([INFO] р.н.) та [PERSON] ([INFO] р.н.), що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 5, 6). На даний час діти проживають разом із матір'ю та перебувають на повному її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 визначений чіткий перелік доходів платника аліментів, які враховуються та не враховуються при визначенні розміру аліментів. Також, законодавством встановлено і максимальну межу розмірів аліментів. Частиною 4 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 зазначено, що загальний розмір відрахувань на сплату аліментів не може перевищувати 50 відсотків доходів платника. Разом з тим, розмір аліментів на одну дитину за будь - яких обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи наведене, суд, виходячи з того, що діти сторін проживають разом із позивачем, у зв'язку з чим цілодобовий обов'язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей, суд вважає, що позовні вимоги є законними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Зазначене не позбавляє сторін в подальшому при зміні обставин, передбачених ст.192 СК України звернутися до суду про їх зміну. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved