Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 19.01.2015 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Український Рітейл». Так відповідно до наказу № 22-к від 19.01.2015 року її було прийнято на посаду менеджера з реклами відділу стимулювання збуту департаменту маркетингу. 05.05.2015 року згідно Наказу № 159-к від 28.04.2015 року позивач була переведена на посаду менеджера відділу закупівель швидкопсувних товарів департаменту закупівель. 21.03.2016 року, згідно з Наказом № 102-к від 21.03.2016 року [PERSON] переведена на посаду категорійного менеджера (управітеля) із закупівель сухих товарів комерційного департаменту. 09.10.2017 року, відповідно до наказу № 263-к від 09.10.2017 року переведена на посаду категорійного менеджера із закупівель сухих товарів комерційного департаменту. 12.09.2018 року, згідно з Наказом № 373-к від 12.09.2018 року [PERSON] переведена на посаду керівника групи із закупівель овочів та фруктів комерційного департаменту. Відповідно до Наказу № 265-к від 04.07.2019 року позивача звільнено на підставі п. 2 ст. 42 КЗпП України, за втрату довір`я з боку власника. Разом з тим, позивач зазначає, що її робота не була пов`язана з безпосереднім обслуговуванням матеріальних цінностей, що є однією з умов для звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України. Позивач вважає, що її звільнення є незаконним та відбулось із грубим порушенням трудового законодавства, тому просить визнати її звільнення незаконним та поновити позивача на посаді керівника груп закупівель овочів та фруктів комерційного департаменту ТОВ «Український Рітейл». Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2019 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 16 вересня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник зазначила, що позивачем були скоєні протиправні дії, які виразились в одержанні неправомірної вигоди, тому [PERSON] було звільнено, на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, через втрату до неї довір`я з боку власника. Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступних висновків. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач з 19.01.2015 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Український Рітейл». Так, згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , остання 19.01.2015 року ТОВ «Український Рітейл» була прийнята на посаду менеджера з реклами, а подальшому 12.09.2018 року [PERSON] було переведено по посаду керівника групи із закупівель овочів та фруктів комерційного департаменту. 04.07.2019 року позивач звільнена у зв`язку із втратою довір`я з боку власника, за п. 2 ст. 41 КЗпП України, на підставі Наказу № 265-к від 04.07.2019 року Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Таким чином, для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу». Як стверджує [PERSON] , її звільнення на підставі вказаної статті є незаконним, оскільки вона не є особою, яка безпосередньо обслуговує грошові, товарні та культурні цінності, а звільнення здійснено фактично за втрату довіри, без визначення конкретного проступку. З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року в справі №273/212/16-ц. Разом з тим, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження законності звільнення позивача, зокрема не доведено, що остання є працівником, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, а також те, що [PERSON] було вчинено винні дії, які дають підстави для втрати довір`я з боку власника. Таким чином, [PERSON] було звільнено з існуванням лише однієї з умов, за наявності яких можливо розірвання трудового договору, за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, тому суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] по підставі Наказу № 265-К від 04.07.2019 року здійснено без законної підстави. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] було звільнено без законної підстави, тому остання підлягає поновленню на роботі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути 768,40 грн. судового збору На підставі п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved