Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік, після смерті якого вона залишилась проживати одна. На початку грудня 2010 року відповідач запропонував їй свої послуги по забезпеченню утримання та догляду довічно, в зв'язку з чим 27.12.2010 року був укладений між нею та відповідачем договір довічного утримання. За договором вона передає у власність відповідача належну їй квартиру [ADDRESS], а відповідач зобов'язався надавати їй довічно матеріальне забезпечення з грошовою оцінкою у розмірі 700 грн. та перераховувати на її рахунок, щомісяця не пізніше 5 числа кожного місяця починаючи з 05.01.2011 року. На її звернення щодо збільшення грошової оцінки матеріального забезпечення та її виникненням потреби в наданні відповідного догляду (опікування), відповідач не звертав ніякої уваги. Відповідач не забезпечує її харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою і взагалі відмовився доглядати її. Тому просить суд розірвати договір довічного утримання укладений з відповідачем та повернути квартиру у її власність. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд розірвати договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 889 та повернути у власність [PERSON] її квартиру [ADDRESS], загальна площа якої 39,00 кв.м., житлова площа становить 20,10 кв.м. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що в договорі довічного утримання не вказано, якого саме харчування потребує позивач, скільки разів на добу потрібно надавати, яка калорійність, а також не вказано, якого медичного обслуговування потребує позивач та які побутові послуги входять до складу цих послуг. Відповідачем не були порушені умови договору, а саме щомісяця до 5 числа перераховувались гроші в розмірі 700 грн. на рахунок позивача, в якості матеріального забезпечення, що підтверджується квитанціями. Крім того, за бажанням позивача в квартирі були встановлені пластикові вікна на суму 3800 грн., проведено косметичний ремонт, змінено змішувач та постійно батьками відповідача привозились продукти харчування та давались гроші в сумі 1000 грн. на протезування зубів. Всі свята постійно святкувались разом. Відповідач намагався врегулювати все мирним шляхом, але позивач звернулась до суду з позовом. Тому вважає позов не обґрунтованим та просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 27 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (а.с.4-5). Відповідно до ст.744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно зі ст. ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Статтями 1 ЦПК України регламентовано, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Наполягаючи на задоволенні позову позивач та її представник пояснили, що відповідач не виконує свої обов'язки за укладеним договором довічного утримання, позивач є людиною похилого віку та потребує постійного догляду, яким відповідач не забезпечує взагалі, коштів на ліки не вистачає. Позивач хворіє на рак, а тому потрібна постійна допомога, а 700 грн. не вистачає на ліки, харчування. Відповідач взагалі не цікавиться нею, тому позивач змушена звертатись за допомогою до сторонніх осіб, в зв'язку з чим договір підлягає розірванню. В п. 10 та п. 12 договору довічного утримання [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач) передбачили, що за згодою сторін обов'язок набувача з надання відчужувану довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення догляду та надання матеріальної допомоги. Матеріальне забезпечення з утримання, яке щомісячно має надаватись набувачем оцінюється сторонами у суму 700 грн. Зазначені грошові кошти мають бути перераховані набувачем на рахунок відчужувача, не пізніше 5 числа кожного місяця починаючи з 05 січня 2011 року. Відповідно до ст. 749 ЦК України встановлено обов'язок набувача за договором довічного утримання та передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечити відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Заперечуючи проти позову представник відповідача пояснила, що відповідачем щомісяця надавались позивачу грошові кошти в сумі 700 грн., згідно умов договору довічного утримання. Були встановлені пластикові вікна на суму 3800 грн., проведено косметичний ремонт, змінено змішувач та постійно батьками відповідача привозились продукти харчування та давались гроші в сумі 1000 грн. на протезування зубів. На підтвердження належного виконання відповідачем обов'язків по договору довічного утримання зі сторони відповідача були допитані свідки. Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є вітчимом відповідача пояснив, що ініціатива щодо укладення договору довічного утримання на відповідача походила саме від [PERSON], з якою були завжди близькі сусідські відносини. Він з дружиною завжди доглядали за позивачем, передавали гроші від відповідача, купували продукти, встановили нові вікна в квартирі, змішувач. Вся їх сім'я доглядала за позивачем. У вересні 2013 року вперше за 17 років виникла сварка. Затримка по оплаті грошей, іноді, була на 1-2 дні. Особисто сам відповідач у позивача був дуже рідко, скільки разів він не знає. Особисто від відповідача ніякого догляду за позивачем не було. Відповідач міг провідати позивача, може 1 раз на тиждень. Свідок [PERSON], яка є бабусею відповідача та сусідкою позивача в судовому засіданні пояснила, що з 1989 року проживають по сусідські з позивачем, завжди дружили, ходили в гості, відвідували в лікарні. Позивач запропонувала укласти договір і вони кожний місяць давали позивачу гроші, дарували подарунки. Відповідач відвідував позивача два рази на місяць. Позивач зверталась щодо збільшення утримання з 700 грн. і вони вирішували дане питання. Свідок [PERSON], який дідусем відповідача та сусідом позивача в судовому засіданні пояснив, що відповідачем хоча і не забезпечувався догляд, але надавалась інша допомога, а саме на дні народження накривався стіл, купувалась їжа, купувались подарунки. Відповідач приїздив 2-3 рази на місяць до них і відвідував позивача. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є матір'ю відповідача пояснила, що формально договір був укладений з її сином, але доглядала позивача вся їх сім'я. До вересня 2013 року жодних сварок не було. Позивач завжди акцентувала увагу на грошах, а не на догляді, вона ніколи не просила догляду. При укладенні договору позивач просила нотаріуса не розписувати в чому саме полягає догляд. Допомога позивачу надавалась по мірі можливості, купували картоплю, цибулю та іншу їжу. Отже, з показів свідків судом встановлено, що все спілкування позивача відбувалось насправді лише з бабусею відповідача та його батьками. Відповідач особисто не забезпечував саме доглядом позивача, рідко відвідував позивача. Грошові кошти та продукти харчування позивачу передавались через родичів відповідача. З боку позивача були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача та пояснили, що з 2010 року відповідача жодного разу не бачили. Постійно спілкуються з позивачем та допомагають купувати ліки, продукти харчування. Знають, що відповідач надає гроші позивачу через свою бабусю, яка теж є їх сусідкою. Коли була заміна вікон в квартирі позивача, при цьому були присутні батьки відповідача, його особисто не було. Знають, що між позивачем та сім'єю відповідача були дружні стосунки, але в 2013 році відбулась сварка. Відповідно до частини першої ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Договір довічного утримання служить однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров'я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння) передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує в наслідок недієздатності. Відчужувач має право вимагати, а набувач зобов'язаний виконувати вимоги, що полягають у здійсненні всіх необхідних дій по матеріальному забезпеченню відчужувача. Виконання полягає в наданні всіх видів матеріального забезпечення у повній відповідності зі змістом договору. Договір довічного утримання може бути розірваний на вимогу відчужувача, якщо набувач не виконує прийняті на себе зобов'язання. Наведена норма закону ставить наявність підстави для розірвання договору в залежність від невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків. Виконанням обов'язку є вчинення дій, передбачених законом чи договором. За договором довічного утримання дією, яку має вчинити набувач, є довічне забезпечення відчужувача утриманням або доглядом (ст. 744 ЦК України). Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов'язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов'язків. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 Цивільного кодексу України). Відповідачем та його представником надано суду докази того, що з моменту укладення договору довічного утримання (догляду), він надавав позивачу матеріальне забезпечення, зазначене в договорі довічного утримання (700 грн. щомісячно), а саме надані чеки про переказ грошових коштів (а.с.32-37). Щодо забезпечення доглядом позивача, то відсутність з боку відповідача допомоги позивачу у побутових питаннях та необхідність сторонньої допомоги позивачу у вирішенні цих питань підтвердили допитані в судовому засіданні свідки як з боку позивача так і з боку відповідача, які підтвердили, що відповідачем надавалось лише матеріальне забезпечення позивача, продукти харчування та ліки купувались або ж самою позивачем, її сусідами, або ж батьками відповідача. Факт надання відповідачем щомісячно матеріальної допомоги позивачу в розмірі 700 грн. не підтверджує належним чином виконання своїх обов'язків за договором довічного утримання. Отже, з пояснень свідків встановлено, що доглядом, згідно умов договору, відповідач не забезпечував позивача взагалі. А тому, надання відповідачем позивачу лише матеріального забезпечення за укладеним договором довічного утримання не може бути належним доказом того, що умови договору виконувалися належним чином. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1010 грн. 98 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved