Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, підстави якої було змінено в процесі судового розгляду (а.с. 27-29), про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 35 000 грн., 3 % річних в розмірі 962, 50 грн., втрати від інфляції - 16 520 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що у відповідності до усної домовленості між сторонами щодо відчуження відповідачем на користь позивача кіоску «[INFO]», позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 35 000 грн. На підтвердження передачі коштів та наміру щодо переоформлення кіоску на позивача, відповідач склала розписку від 04.07.2014 р. В подальшому було з'ясовано, що нерухоме майно (кіоск) не належить відповідачу та не може бути переоформлено на позивача. Посилаючись на ст.ст. 625, 640, 657 ЦК України, зазначає, що відповідач своїх зобов'язань не виконала, оскільки договору купівлі-продажу з позивачем не уклала, кошти не повернула, у зв'язку з чим виникло прострочення з 01.08.2014 р. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що у зв'язку з неповерненням відповідачем грошових коштів та неможливістю оформлення у власність позивача майна, в неї розвилась язва шлунку та стався психічний зрив. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в заяві про зміну підстав позову та позовну заяву. Відповідач в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у відповідності до розписки відповідача від 04.07.2014 р., остання взяла оплату за кіоск «[INFO]» в розмірі 35 000 грн. та в нейближчий час офіційно оформить документацію на [PERSON]. (а.с. 3) Відповідно до вимог ст.10, ч. 2 ст. 27 і ст. 60 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 657 ЦК України імперативно встановлює, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, в тому числі і квартири, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації ( ч. 3 ст. 640 ЦК України). Згідно із ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. У відповідності до зазначеної норми попередній договір укладається в формі, встановленій для основного договору. Розписка від 04.07.2014 року не була посвідчена нотаріально, як того вимагають вище зазначені норми, хоча за своїми ознаками є договором купівлі-продажу нерухомого майна, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Зокрема, в ній відсутні істотні умови притаманні договору. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України, - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З матеріалів справи не вбачається та суду не надано належних та допустимих доказів у відповідності до ст.ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження укладення у відповідності до чинного законодавства договору купівлі - продажу чи попереднього договору між сторонами по справі. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується передати майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Тобто, як вбачається зі змісту ст. 655 ЦК України предметом договору купівлі-продажу є передача у власність майна (товару). Таким чином, такі фактичні дії сторін є істотними та обов'язковими умовами договору купівлі - продажу, а відсутність таких умов у договорі (зокрема і самого договору) вказує лише на можливість існування між сторонами певних договірних правовідносин - чи то договору доручення чи то інших, але ніяк не про існування договірних правовідносин за договором купівлі - продажу. Більш того, зі змісту розписки не вбачається, що відповідач отримає оплату за кіоск саме від позивача по справі та бере на себе обов'язок передати у власність кіоск або повернути кошти. Тобто розписка не містить у собі сторін договору, а лише зазначення відповідача, не містить посилань, які бере на себе відповідач зобов'язання саме перед позивачем. Зі змісту розписки вбачається, що відповідач в найближчий час офіційно оформить документацію на [PERSON]. Однак, не зазначено яку документацію та в який строк. Твердження позивача щодо усної домовленості між нею та відповідачем стосовно купівлі кіоску, є необґрунтованими. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed