Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житлову квартиру в цілому, розташовану за адресою: [ADDRESS] та припинити право власності [PERSON] на Ѕ частину зазначеної квартири з виплатою останньому грошової компенсації за частку у спільному майні в сумі 81120 грн. Вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2001 року, який рішенням суду від 16 жовтня 2020 року розірвано. За період спільного проживання за договором купівлі-продажу квартири №1454 від 14 серпня 2003 року вона придбала житлову квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач хворіє на хронічне захворювання, що унеможливлює спільне проживання в одному житловому приміщенні. Ще задового до розлучення пішов проживати до своєї матері і проживає за адресою: [ADDRESS] . Згодом відповідач почав вимагати від неї половину вартості придбаної квартири. Після чого вона за власні кошти замовила та провела оцінку вартості спірної житлової квартири, її вартість склала 162240 грн. Але відповідач не погоджується на отримання Ѕ суми вартості квартири в рахунок розподілу спільного майна. За вказаних обставин вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовні заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні. Надали відзив на позовну заяву, в якому вказали, що спірна квартира придбана сторонами за спільні кошти. Відповідач не згоден на сплату йому 81120 грн. за 1/2 частку квартири, оскільки вартість квартири явно занижена, ринкова вартість аналогічної квартири становить 455000 грн., тобто Ѕ - коштує 277000 грн. За запропоновану позивачем вартість він не зможе придбати собі житло, а іншого житла він не має. Позбавлення права власності на житло та користування ним, завдасть йому істотної шкоди, як співвласнику. До того ж, ним подано до суду позов про поділ квартири та усунення перешкод у користуванні квартирою, тож позов [PERSON] є передчасним і задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 05 лютого 2021 року та договору купівлі продажу квартири від 14 серпня 2003 року посвідченого нотаріусом та зареєстрованого в реєстр за №1454, технічного паспорту на квартиру, позивачу на праві приватної власності належить житлова квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат, коридору, санвузлу, кухні. (а.с.10-12,13,14). Як свідчать копії паспортів сторін та рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2020 року, сторони з 11 червня 2001 року по 22 жовтня 2020 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.4-5,7-8,15). Доказів про те, що позивачем внесено на депозитний рахунок Знам`янського міськрайонного суду вартість частки відповідача у спільному майні суду не надано. Стороною відповідача на підтвердження своїх доводів надано суду оголошення продажу квартир по місту Знам`янка Кіровоградської області із зазначенням вартості від 195559 грн. до 544766 грн. (а.с. 30-33). Також, надано довідку КНП «Знам`янська міська лікарня ім. Лисенка» від 09 червня 2021 року про те, що [PERSON] перехворів на туберкульоз легень, 19 лютого 2021 року лікування успішно завершено, безпечний для оточуючих. Згідно з частиною другою статті 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 ст.365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз положень ч.1 ст.365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16. Питання чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також має робитись у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який спільним майном. Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Згідно з ч. 2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою стороною. З досліджених судом доказів та пояснень сторін слідує, що придбана позивачем під час шлюбу з відповідачем квартира, є їх спільною власністю, однак вони розлучилися, позивач вказує, що відповідач хворіє на хронічне захворювання, що унеможливлює їх спільне проживання в одному житловому приміщенні, у зв`язку з чим постало питання у припиненні права власності останнього на Ѕ частку квартири зі сплатою компенсації за його частку. Інших підстав передбачених ст.365 ЦК України, які визначені підставами для припинення права особи на частку у спільному майні позивач не наводить. Доказів про наявність у відповідача хронічного захворювання також позивачем не надано, клопотань про витребування судом таких доказів, не заявлялося. Крім того, позивачем не надано доказів про те, що нею внесено на депозитний рахунок суду вартість частки відповідача у спільному майні. Позивач взагалі не посилається на необхідність внесення коштів, як це передбачено ч. 2 ст. 365 ЦК України. Відповідач вказав, що мав хронічне захворювання - туберкульоз легень, лікування якого 19 лютого 2021 року успішно завершено, він безпечний для оточуючих, про що надав відповідну довідку з медичного закладу. Припинення права на частку в квартирі завдасть йому істотної шкоди, оскільки він немає іншого житла, а запропонована позивачем сума компенсації, є меншою від половини ринкової вартості подібної до їхньої, квартири. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, на підставі яких вона просить припинити право власності відповідача на частку у спільному майні. А також не надано доказів про внесення на депозитний рахунок суду вартості частки відповідача у спільному майні, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, заявлені позивачем позовні вимоги є недоведеними і задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, суд відносить на його рахунок.

Outcome: dismissed