Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернувся у квітні 2021 року до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25.07.2017. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.07.2017 між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Харківським міським ВРАЦС ГТУБ у Харківській області, актовий запис №2373 від 01.03.2019. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] .. Спільне проживання з відповідачем припинено через постійні конфлікти та суперечки, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, фізичне насильство з боку відповідача, навіть у присутності дитини. З лютого 2021 року вони проживають окремо, за різними адресами. Дитина проживає з нею. Поновлення шлюбних стосунків є неможливим. Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, зазначивши, що відповідач зловживає алкогольними напоями, у нього тривалі запої, він неодноразово застосовував до неї фізичне насильство, у зв`язку з чим вона неодноразово проводила судово-медичну експертизу. Син боїться батька, а між її старшим сином, 2009 року народження, від першого шлюбу, та відповідачем склалися нестерпні відносини. Вона частко викликає працівників поліції через поведінку відповідача, який влаштовує сварки. Стосунки з відповідачем негативно відображаються на стані її здоров`я та вихованні дітей. Він відправляє їй смс-повідомлення з погрозами. Матеріальної допомоги він не надає, однак вона і не має до нього ніяких матеріальних претензій, хоче лише розлучитись. Вона прийняла остаточне рішення розірвати шлюб, та вважає неможливим продовження шлюбних відносин з відповідачем. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечував, пояснив, що у них з дружиною виникають сварки, та вони розходяться, однак потім примиряються. Не оспорював, що він застосовував фізичне насильство до дружини, що підтверджено висновками експертиз, та зловживав спиртними напоями. Однак останній час у нього запоїв за місцем проживання дружини не було. Зараз він офіційно не працевлаштований, шукає роботу. Грошові кошти на утримання дитини позивачка не просить, а він іноді надає матеріальну допомогу, придбавав продукти. Дійсно, дружина викликала поліцію, однак вони примирялись. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) зареєстрували шлюб 25 липня 2017 року у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ (актовий запис 2373), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 01.03.2019. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом по народження серія [NUMBER] від 14.08.2019. Згідно висновків судово-медичної експертизи №1052-2018 від 22.08.2018, №956-2019 від 15.07.2019 у [PERSON] встановлено наявність легких тілесних ушкоджень. З обставин, викладених експертом у вказаних висновках експертиз, вбачається, що [PERSON] зверталася до КЗОЗ ХОБСМЕ за обстеженням у зв`язку з нанесенням їй чоловіком [PERSON] тілесних ушкоджень. Вказані факти відповідач не оспорював. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно приписів ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви NN 29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів... Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення..., держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «Приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява N 44647/98). Відповідач не довів наявності передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позову або надання строку для примирення, та він не був позбавлений можливості вживати заходів щодо примирення без ухвали суду. Судом встановлено, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, шлюб має формальний характер, збереження нормальних сімейних відносин між сторонами є неможливим, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка наполягає на розірванні шлюбу, та її дітей, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне. Позивачці за її проханням слід залишити після розірвання шлюбу шлюбне прізвище - [PERSON] . Частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved