Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із вищеназваним позовом, посилається на ті обставини, що [INFO] року помер [PERSON]. За свого життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого, він на випадок його смерті зробив таке розпорядження: усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, усі майнові права та обов'язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті, він заповів позивачці. Заповіт було посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1867. Після смерті [PERSON] позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус постановою б/н б/дати (направленої позивачеві із супровідним листом за №254/02-31 від 22.07.2013р.) відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в правоустановчому документі було зазначене прізвище спадкодавця з помилкою: а саме не [PERSON], а [PERSON]; неможливо встановити родинні відносини між [PERSON] та [PERSON], померлою співвласницею нерухомого майна; в право встановлювальному документі не визначені частки померлих у спільній сумісній власності на квартиру. Позивачка вважає, що під час оформлення документів була допущена помилка в частині зазначення прізвища спадкодавця. Так, [PERSON] одружився із [PERSON] 1 вересня 1971 року, прізвища подружжя було зазначено російською мовою «[PERSON]», в подальшому подружжя отримало свідоцтво про право на житло - на квартиру [ADDRESS] і в свідоцтві їх прізвища були зазначені як «[PERSON]», паспорт [PERSON] отримав на прізвище «[PERSON]», а його дружина як «[PERSON]», тому саме з цієї помилки вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. В частині відмови нотаріуса, що неможливо встановити родинні відносини між [PERSON] та [PERSON], померлою співвласницею нерухомого майна позивач зазначає, що вона надавала нотаріусу свідоцтво про шлюб між цими особами, копію цього свідоцтва додає і до позову. Отже факт родинних відносин підтверджується даним документом. За свого життя [PERSON] та [PERSON] були власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на житло та технічним паспортом на квартиру. [PERSON] померла [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додається до даного позову. [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки після смерті [PERSON] продовжував проживати в спадковій квартирі, користувався всіма речами, є власником іншої 1/2 частини квартири, від прийняття спадщини не відмовився. За таких обставин вбачається, що спадковим майном в даному випадку є квартира [ADDRESS], в якій 1/2 частини квартири належала [PERSON] та 1/2 частина [PERSON] (частки співвласників в спільній сумісній власності є рівними), належна [PERSON] частина квартира перейшла до [PERSON] внаслідок фактичного прийняття ним спадщини. На підставі викладеного, позивачка вимушена звернутися до суду та просить суд встановити факт родинних відносин та визнати за нею право власності на квартиру. Позивачка до судового засідання не з'явилася, однак надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала та просила суд задовольнити їх. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив суд винести рішення відповідно чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. [INFO] року помер [PERSON] ( а.с. 7). За свого життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого він на випадок його смерті зробив таке розпорядження: усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, усі майнові права та обов'язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті, він заповів позивачці. Заповіт було посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1867 ( а.с.9 ). Після смерті [PERSON] позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус постановою б/н б/дати, направленої позивачеві із супровідним листом за №254/02-31 від 22.07.2013р. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в право встановлювальному документів зазначене прізвище спадкодавця з помилкою: а саме не [PERSON], а [PERSON]; неможливо встановити родинні відносини між [PERSON] та [PERSON], померлою співвласницею нерухомого майна; в право встановлювальному документі не визначені частки померлих у спільній сумісній власності на квартиру ( а.с. 15 ). Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що під час оформлення документів була допущена помилка в частині зазначення прізвища спадкодавця. Так, згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] одружився із [PERSON] 1 вересня 1971 року і після реєстрації шлюбу подружжям прийняте спільне прізвище « [PERSON]», яке було зазначено російською мовою ( а.с. 6 ). Відповідно до свідоцтва свідоцтво про право на житло від 07.07.1995 року , а саме: на квартиру [ADDRESS] її власниками були зазначені [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 4 ). [PERSON] померла [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с. 8 ) [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки після смерті [PERSON] продовжував проживати в спадковій квартирі, користувався всіма речами, є власником іншої 1/2 частини квартири, від прийняття спадщини на підставі ст.1273 ч.1 КК України не відмовився. На підставі ст.ст.316, 317 ЦК України (2004 року) право власності - це право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до вимог ст.ст. 355, 357, 364, 370 ЦК України (2004 року) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У судовому засіданні не було надано доказів того, що за життя померлих між ними укладався письмовий договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна. За таких обставин вбачається, що спадковим майном в даному випадку є квартира [ADDRESS], в якій ? частини квартири за життя належала [PERSON] та ? частина [PERSON] Належна [PERSON] частина квартира перейшла до [PERSON] внаслідок фактичного прийняття ним , як спадкоємцем першої черги ( ст.1261 ЦК України) спадщини відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. Позивач , як спадкоємиця за заповітом, на підставі ст.1268 ЦК України прийняла спадщину у встановлений законом строк. Згідно відомостей , наданих на запит суду нотаріусом [PERSON], спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, заповіт , за життя [PERSON] не скасовувався і на момент його смерті є чинним, крім [PERSON] інші особи у встановлений законом строк не звертались з питання прийняття спадщини чи видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] має право на спадкування за заповітом згідно із ст.ст.1222, 1223 ЦК України та визнає за нею право власності на спадкове майно, яке складається із квартири [ADDRESS]. На стягненні на її користь понесених судових витрат позивач не наполягає. На підставі викладеного, та

Outcome: approved