Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернувся з цим позовом до відповідачки, в обґрунтування якого вказав наступне. 31 березня 2008 року між КС «Оберіг» та [PERSON] було укладено кредитний № 905, згідно якого останній отримав у кредит грошові кошти в сумі 36300,00 грн. під 36 % річних за користування кредитом. [INFO] [PERSON] помер. У зв'язку зі смертю боржника, позивач запропонував відповідачці як спадкоємиці боржника виконати його зобов'язання після оформлення спадщини. 14 липня 2008 року на засіданні КС «Оберіг» відповідачка погодилась виконувати зобов'язання боржника. 12 червня 2009 року за пропозицією відповідачки було укладено договір з ПП [PERSON], за умовами якого ця особа взяла на себе зобов'язання періодично виконувати зобов'язання за відповідачку. У 2010 році третя особа припинила виплати у зв'язку з припиненням орендних відносин з відповідачкою. Таким чином, вказуючи, що на цей час заборгованість складає 28800,00 грн., зобов'язання щодо погашення заборгованості не виконуються, врегулювати питання відповідачка мирним шляхом не бажає, позивач просить стягнути з останньої на свою користь вказану вище суму заборгованості та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні, підтвердив обставини, що наведені в позовній заяві, вказуючи, що на його переконання саме відповідачка повинна погасити заборгованість, оскільки вона прийняла спадщину після смерті свого чоловіка і зобов'язувалась виконувати його зобов'язання перед кредитною спілкою. Представник відповідачки позов не визнав, крім доводів, викладених у своїх письмових запереченнях проти позову, додав, що позовні вимоги взагалі не доведені. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 61 ЦПК). Суд не сумнівається, що відповідачка згідно вимог статті 1268 Цивільного кодексу України прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO] - фактично після укладення 31 березня 2008 року з позивачем кредитного договору № 905, за яким отримав грошові кошти в сумі 36300,00 грн.. Цей факт підтверджується наявними у справі даними, а саме даними із адресного бюро (а.с. 19), де вказується, що відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 15 жовтня 1999 року, даними довідки виконкому Валуйської сільської ради № 55 від 03.02.14 р., з якої йдеться, що на день смерті [PERSON] проживав за цією ж адресою, а також цей факт підтверджується відповіддю Станично-Луганської державної нотаріальної контори. У випадку прийняття спадщини після смерті чоловіка, відповідачка на підставі вимог статті 1216 Цивільного кодексу України прийняла не тільки права, але і обов'язки померлого чоловіка, в тому числі щодо повернення кредиту. Ці факти позивачем доведені з представлених до позову матеріалів, а також шляхом витребування необхідної інформації з Валуйської сільської ради та Станично-Луганської нотаріальної контори за клопотанням представника позивача, заявлені своєчасно перед судом. Однак встановлення цих фактів не є достатніми для задоволення позовних вимог позивача, оскільки той також зобов'язаний доводити розмір боргу, що на цей час складає, період його виникнення, а також довести обставини, за яких він виник. Так, представнику позивача роз'яснювались його права і обов'язки, в тому числі відповідно до вимог статті 27 Цивільного процесуального кодексу України про обов'язок надання усіх доказів до початку розгляду справи по суті. Незважаючи на це представник позивача доказів про розмір заборгованості та період її виникнення (що має також юридичне значення) своєчасно не надав. З цього приводу він пояснив, що не надав цих доказів, оскільки він не є фахівцем з бухгалтерської справи, а також тому, що відповідачка проти цього своїх заперечень не надавала. Крім цього, щодо обставини виникнення боргу, у своєму позові позивач вказує, що за відповідачку борг зобов'язувалась погашати третя особа - ПП [PERSON], з якою було укладено відповідний договір (див. а.с. 17). За умовами цього договору остання зобов'язувалась за відповідачку безпосередньо на рахунок позивача щомісячно перераховувати кошти. Разом з цим представник позивача, незважаючи на роз'яснення йому відповідно до частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України наслідків незалучення до участі у справі в якості третьої особи ПП [PERSON], відмовився оголосити перерву для перевірки даних щодо існування такої особи - підприємця. Свої заперечення він обґрунтував тим, що таким чином буде затягуватись розгляд справи, а також він не вважав необхідним залучати цю особу до участі у справі, зазначаючи, що її участь не має значення для вирішення цієї справи. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка позов не визнала в цілому, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість своїх вимог, тому в задоволенні його вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Що стосується доводів представника позивача стосовно того, що він не повинен був надавати докази про розмір заборгованості, період, а також обставин її виникнення, то ці доводи суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки цей обов'язок покладений на позивача нормами процесуального закону. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed