Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним, в обґрунтування якого посилається на те, що 21 листопада 2018 року між нею та АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №Z02.21780.004080068, за умовами якого банк надав їй кредит у сумі 34060 грн. зі сплатою 1.99% річних від залишкової суми кредиту. Позивач вважає,\~що \~ положення\~укладеного договору\~про споживчий\~кредит,\~щодо встановлення\~плати за\~обслуговування кредиту\~ є\~несправедливими,\~ оскільи\~плата за\~обслуговування кредиту\~у більш\~як 26\~разів є\~більшою за\~проценти за\~користування кредитом,\~а положення\~про встановлення\~оплатності послуг\~про надання інформації про кредитну заборгованість прямо суперечать нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними. Зокрема, позивач вказує на те, що приписами вище названого Закону встановлено перелік послуг кредитодавця щодо обслуговування кредитної заборгованості, які надаються без урахування будь-якої плати, у тому числі безоплатно надається інформація споживачу про розмір та склад кредитної заборгованості. За таких обставин, позивач зазначає про наявність підстав для визнання положень п.1.4, 6.1, 2.4, 2.5, 3.1.3, 4.2.3, 5.5 кредитного договору недійсними та проведення зарахування здійснених позивачем сплат в рахунок погашення платежів за вказаними послугами в рахунок інших платежів по кредитному договору. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився. Водночас, згідно наданого відзиву на позов товариство у повному обсязі заперечує проти позовних вимог [PERSON] , посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Так відповідач вказує на те, що при укладенні оспорюваного правочину сторонами у повній мірі було досягнуто згоди щодо усіх умов даного кредитного договору, а відтак останній є укладеним та обов`язковим для виконання його учасниками. Крім того, підписуючи даний договір позивач була ознайомлена із реальною річною відсотковою ставкою та загальною вартістю кредиту, в розмір якого також входила комісія за обслуговування кредитної заборгованості. З огляду на наведене відповідач вважає, що умови договору про обслуговування кредиту банком були для споживача прозорими, зрозумілими та підписання договору було дійсним волевиявленням позичальника, а визнання положень договору недійсними вносить суттєвий дисбаланс у розподіл прав та обов`язків між сторонами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений ст..16 даного Кодексу. У свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема таким підставами є договори та інші правочини. У судовому засіданні встановлено, що 21 листопада 2018 року між [PERSON] (Позичальник) та АТ «Ідея Банк» (Банк) укладено кредитний договір №Z02.21780.004080068, за умовами якого Банк надає Позичальнику кредитні кошти на поточні потреби у сумі 34060 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а Позичальник зобов`язується одержати кредит та повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами договору. Згідно п.1.3 договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 1.99% річних від залишкової суми кредиту. У свою чергу пунктом 1.4 кредитного договору №Z02.21780.004080068 передбачено плату за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: - надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв 'язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центр шляхом направлення CMC-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; - опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв 'язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Згідно пункту 2.4 договору позичальник доручає банку здійснювати договірне списання з будь-яких рахунків позичальника в ПАТ «Ідея Банк» грошових коштів у розмірі наявної простроченої заборгованості по кредиту, нарахованих процентах, плати за обслуговування, вправі, але не зобов`язаний, нараховувати проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованість за договором, сплатити неустойку (штрафи, пені) та відшкодувати завдані банку збитки. В силу положень частини другої пункту п. 2.5. договору, у разі вимоги банку про дострокове повернення заборгованосі повернення кредиту: (1) термін повернення кредиту вважається таким, що настав, та (2) банк вправі, але не зобов`язаний, нараховувати проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованості до повного повернення кредиту, (3) позичальник зобов`язаний повернути заборгованість за договором, сплатити неустойку (штрафи, пені) та відшкодувати завдані банку збитки. Відповідно до п.6 Графіку щомісячних платежів визначена сума кредиту 34060 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом 1559 грн. 23 коп., платежі за додаткові та супупні послуги 40790 грн. 25 коп., в т.ч. в колонці 7.4 таблиці визначено щомісячну плату за обслуговування, що за весь період становить 40790 грн. 25 коп. Як встановлено у судовому засіданні, згідно виписки по рахунку [NUMBER] за кредитним договором від 04.07.2018 № Z02.21780.004080068 з 04.07.2018 по 30.04.2020 на погашення заборгованості позивачем було внесено на рахунок відповідача на погашення кредитних зобов`язань 20198,41 гри., з яких банком зараховано 9899,73 грн. на тіло кредиту, 879,13 грн. - на погашення процентів, 9419,55 грн. - на плату за обслуговування кредитної заборгованості. Тобто, позивач сплатила банку за кредитним договором № Z02.21780.004080068 суму 20198,41 грн., з яких 9419,55 грн. спрямовано банком на оплату обслуговування кредитної заборгованості. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що даний Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до положень ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, що діяла на час виникнення даних правовідносин) до загальних витрат\~за споживчим\~кредитом включаються,\~зокрема,\~платежі за\~додаткові та\~супутні послуги\~кредитодавця (у\~тому числі\~за ведення\~рахунків),\~які сплачуються\~споживачем,\~пов`язані з\~отриманням,\~обслуговуванням та\~поверненням кредиту,\~розраховані на\~дату укладення\~договору про\~споживчий кредит,\~які є\~обов`язковими для\~укладення договору\~про споживчий\~кредит,\~а також\~за послуги\~кредитного посередника\~(за\~наявності).\~У разі\~якщо витрати\~на додаткові\~чи супутні\~послуги кредитодавця,\~отримання яких\~є обов`язковим\~для укладення\~договору про\~споживчий кредит,\~або кредитного\~посередника (за\~наявності)\~не були\~включені до\~загальних витрат\~за споживчим\~кредитом,\~платежі за\~ці послуги\~не підлягають\~сплаті споживачем. Ракзом з тим положення вище названого Закону містять перелік послуг кредитодавця щодо обслуговування кредитної заборгованості, які надаються без нарахування будь-якої плати. Так, відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Із наведеного слідує, що оспорюваним п.1.4 правочину встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена також п.6 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів. За таких обставин, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними. Як слідує із кредитного договору, щомісячна плата за обслуговування міститься також у п.2.1., 2.4., 2.5., 3.1.3., 4.2.3., 5.5., 6.1. кредитного договору щодо нарахування та списання плати за обслуговування кредитної заборгованості. Крім того слід зазначити, що відповідно до ст..ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Умовами кредитного договору, які позивач оспорює, встановлено жорсткий обов`язок позичальника сплачувати щомісячно плату за обслуговування кредиту відповідно до графіку щомісячних платежів. Наявність права банку нараховувати плату за обслуговування кредитної заборгованості не має суперечити ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» про несправедливі умови та дотримання балансу прав споживачів. Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 01.04.2020р. за наслідками розгляду цивільної справи №583/3343/19. Водночас слід зазначити, що факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати комісію банку в момент укладення договору не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам ч.1 ст..11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, в спірному договорі не визначено формули розрахунку загальної вартості кредиту для споживача (далі - загальна вартість кредиту), а вказана в таблиці підпункту 6.1 пункту 6 «Графік щомісячних платежів за кредитним договором» загальна вартість кредиту Банком розрахована не згідно з методикою, наведеною в додатку 1 до Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (пункт 4), то умови кредитного договору в частині плати за обслуговування кредиту, а саме колонка 7.4. таблиці підпункту 6.1 пункту 6 «Графік щомісячних платежів за кредитним договором», суперечать ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», будучи несправедливими, що є підставою для визнання таких положень недійсними. При цьому слід зазначити, що щомісячна плата за обслуговування міститься також у пункті 6 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів. І ця щомісячна плата не залежить від потреби позичальника у інформації щодо його кредиту: тобто позичальник взагалі може не звертатися до Банку за отриманням такої інформації, однак щомісячно повинен платити за таку ненадану послугу, оскільки плата за неї є складовою частиною кожного щомісячного платежу. Крім того, як слідує із матеріалів справи, розмір щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості є більш ніж у 26 разів більшим за проценти за користування кредитом, тоді як за змістом пункту 1.4 кредитного договору обслуговування включає в себе лише надання споживачу інформації за його рахунком, що є несправедливим. При цьому умовами договору не встановлено конкретного обов`язку банку щодо надання споживачу інформації щодо кредитної заборгованості, а саме: яким чином і з якою періодичністю банк зобов`язується інформувати споживача про стан його рахунку і яка відповідальність встановлена за невиконання або неналежне виконання банком цього обов`язку. У свою чергу перелічені банком в оспорюваному п.1.4 кредитного договору послуги за обслуговування кредитної заборгованості зазначені лише формально, без вказівки на конкретні суми, тарифи за якими вони розраховуються та без наведення будь-якого розрахунку. Крім того договором не обумовлено строки, у які банк повинен надати відповіді на запити позичальника щодо надання інформації про заборгованість по споживчому кредиту, з огляду на що інформування споживача здійснюється банком на власний розсуд, у той час як споживач зобов`язаний щомісячно сплачувати визначену суму за інформування, що є істотним дисбалансом договірних прав та обов`язків сторін на шкоду споживачу. Відповідно до ст.. 19 Закону України «Про споживче кредитування» визначено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит. Так, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: і) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Натомість, як видно з графіку щомісячних платежів, визначених пунктами 6.1 укладеного сторонами 04 липня 2018 року кредитного договору найпершою погашається плата саме за обслуговування. Так, у перший місяць (04.08.2018) позивач мала сплатити платіж у розмірі 1591,87 грн., з яких плата за обслуговування складає 1089,92 грн. У послідуючих місяцях - аналогічно, і лише починаючи з 04.01.2021 р. - плата за обслуговування погашається у третю чергу, що є несправедливим. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитедавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК України). Згідно з ч. 5-9 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним на вимогу споживача. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Предметом спору у даній справі є визнання недійсними пунктів кредитного договору, якими встановлено плату за послуги банку, які законом повинні надаватись безкоштовно. Враховуючи наведене,\~ на думку суду порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсними положень пункту 1.4, підпункту 6.1 кредитного договору № Z02.21780.004080068 від 04.07.2018 про встановлення обов`язку позичальника сплачувати щомісячно плату за обслуговування кредиту банком, підпункту 7.4 (колонка «плата за обслуговування»), пунктів 2.4, 2.5, 3.1.3, 4.2.3., 5.5 кредитного договору про нарахування та списання, стягнення та встановлення строків позовної давності плати за обслуговування кредитної заборгованості. У свою чергу заперечення відповідача щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, суд оцінює критично, оскільки несправедливість оспорюваних позивачем умов кредитного договору встановлена у судовому засіданні, що у свою чергу має наслідком визнання їх недійсними. При цьому слід зазначити, що з огляду на підставу позовних вимог, факт звернення чи не звернення позивача із запитом до банку про надання інформації по кредитній заборгованості не створює підстав для справедливості оспорюваних умов правочину, а також для їх дійсності. Згідно ст..217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст..1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї\~глави застосовуються\~також до\~вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постановах Верховного суду від 11.04.2018р. по справі №61-1536св17, від 02.10.2019р. по справі №640/2755/16-ц , у разі встановлення, що позичальник здійснював платежі н6а виконання умов договору, які визнані недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку або повернення зайво сплачених коштів. З огляду на наведене, як наслідок визнання недійсними умов кредитного договору в частині визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахувати сплачену позивачем суму за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок інших щомісячних платежів за кредитним договором в порядку, передбаченому пунктом 2.1 кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved