Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить здійснити поділ майна житлового будинку [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за позивачем право власності на 2/3 частин вказаного житлового будинку; та стягнути судові витрати з відповідача. Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з листопада 1996 року. З 05.04.2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано [INFO] . Під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відповідач уклав договір довічного утримання з гр. [PERSON] , що був посвідчений ПН ХМНО Бєсєда Т.Д. 11.09.2004р. за реєстр. №5174, предметом якого був спірний житловий будинок, який належить відповідачу на праві власності. При укладенні договору довічного утримання, відповідач не повідомив нотаріуса про наявність в нього позашлюбних сімейних відносин. У зв`язку з тим, що [PERSON] та її чоловік [PERSON] потребували постійного догляду, сторони відразу оселились у них. Відповідач постійно перебував у відрядженнях, тому всі обов`язки за договором довічного утримання, які взяв на себе відповідач стосовно догляду та необхідної допомоги, виконувала позивач, та надавала всю необхідну допомогу до часу їх смерті. Претензій щодо виконання умов довічного утримання не надходило, та [PERSON] навіть склала заповіт на ім`я відповідача, що був посвідчений ПН ХМНО Погрібним Д.І. 27.07.2009 року. А тому, договір довічного утримання, а отже обов`язки пов`язані з набуттям у власність спірного будинку виконувався сторонами: з 11.09.2004 року по 05.04.2005 року під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; з 05.04.2005 року по [INFO] під час зареєстрованого шлюбу. Сторони розірвали шлюб за взаємною згодою, а також дійшли згоди щодо розділу спільного майна подружжя, оскільки матеріальна допомога на виконання договору довічного утримання надавалась сторонами за спільні кошти, а необхідну допомогу та догляд позивач забезпечувала особистою працею, тому сторони досягли згоди, що у порядку розподілу спільного майна подружжя, яке складається зі спірного житлового будинку, відповідач повинен отримали 1/3 його частку, а позивач 2/3 частки. Але, при зверненні до нотаріуса за посвідченням відповідного договору з`ясувалося, що в Єдиному реєстрі боржників є чотири записи про відкриття виконавчих проваджень, боржником в яких зазначений відповідач, а тому укладення та нотаріальне посвідчення договору про поділ майна подружжя неможливим, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом, так як джерелом придбання у спільну сумісну власність вищевказаного житлового будинку [ADDRESS] були спільні кошти подружжя і лише особиста праця по догляду за [PERSON] та її чоловіком [PERSON] . Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась у встановленому законом порядку, надала до суду заяву, в якій просить проводити судове засідання за своєї відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за своєї відсутності, та з позовними вимогами погодився. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та за наявними в справі доказами. 18.11.2019 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Золотарьовій Л.І. 18.11.2019 року позивач звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, яка розподілена судді Золотарьовій Л.І. Ухвалою судді від 20.11.2019 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, які усунені позивачем 29.11.2019 року. Ухвалою судді від 22.11.2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто. 03.12.2019 року до суду повторно надійшла заява [PERSON] про забезпечення позову, яка розподілена судді Золотарьовій Л.І. 03.12.2019 року судом здійснено електронні запити з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на які надано до суду 03.12.2019 року. 04.12.2019 року судом надано запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який повернувся до суду 11.01.2020 року. Ухвалою судді від 04.12.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді від 04.12.2019 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 09.12.2019 року до суду надійшла заява [PERSON] про забезпечення позову, яка була розподілена судді Золотарьовій Л.І. Ухвалою судді від 10.12.2019 року в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 13.04.2020 року здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи у зв`язку зі звільненням з посади судді Золотарьової Л.І., справа розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 04.05.2020 року вказану справу прийнято до провадження судді. Ухвалою суду від 12.06.2020 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони вступили у шлюб 05 квітня 2005 року, який в подальшому було розірвано 06.11.2019 року. 11.09.2004 року, тобто до реєстрації шлюбу між сторонами, відповідач уклав договір довічного утримання з [PERSON] , який був посвідчений ПН ХМНО Бєсєда Т.Д. за реєстр. №5174, відповідно до якого остання передала у власність на умовах довічного утримання відповідачу житловий будинок [ADDRESS] , а відповідач в свою чергу зобов`язувався надавати гр. [PERSON] довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги на суму не менше мінімального розміру пенсії щомісячно, а також зобов`язувався поховати [PERSON] за свій рахунок. На підставі вказаного договору 11.09.2004 року за відповідачем було зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями. [PERSON] (відчужувач за вказаним договором) померла [INFO] , а її чоловік [PERSON] помер [INFO] . 27.07.2009 року [PERSON] на ім`я позивача було складено заповіт на все майно, що був посвідчений ПН ХМНО Погрібним Д.І. за реєстр. №742. Позивач у спірному домоволодінні зареєстрована з 19.08.2009 року. Підставою звернення до суду є те, що позивач в своєму позові зазначає, що в період часу з 11.09.2004 року по 05.04.2005 року вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, а з 05.04.2005 року по 03.11.2013 року (по день смерті відчужувача) в зареєстрованому шлюбі, та всі обов`язки позивач за вказаним договором довічного утримання, які взяв на себе відповідач по справі, та джерелом придбання спірного майна є спільні кошти подружжя і особиста праця позивача по справі, а тому спірний будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає поділу. Судом встановлено, що відповідач є боржником по 4 відкритих виконавчих провадженнях. Статтею 74 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За загальним правилом\~статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми\~статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено\~статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частину четверту\~статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. За змістом\~статті 744 Цивільного кодексу України (далі -\~ЦК України) договір довічного утримання - це договір, за яким відчужувач передає набувачеві у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. За правилами\~статті 746 ЦК України сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач. При цьому закон допускає, що набувачами за договором можуть бути кілька фізичних осіб, які стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання, на праві спільної сумісної власності, та відповідно несуть солідарний обов`язок перед відчужувачем (частина третя\~статті 746 ЦК України). Зміст обов`язків набувача за договором довічного утримання визначений у статті 749 ЦК України. Таким чином, цивільне законодавство визначає, що виникнення спільної сумісної власності кількох осіб на майно, передане за договором довічного утримання, зумовлює солідарне виконання ними обов`язків за цим договором на користь відчужувача. Визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеним під час перебування набувача за цим договором у шлюбі, суди мають установити, чи був даний договір укладено саме в інтересах сім`ї; чи інший з подружжя, не визначений у договорі довічного утримання (догляду) як набувач, виконував обов`язки за таким договором солідарно з набувачем. Наведене узгоджується із правовим висновком, зробленим Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. \~Відповідно до\~п.1\~ч.1\~ст.\~57\~СК України,\~особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу. На підставі ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд на підставі наявних у матеріалах справи доказах встановив, що спірне домоволодіння було набуто відповідачем на підставі договору довічного утримання до реєстрації шлюбу з позивачем, доказів проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу (відповідного судового рішення тощо) матеріали справи не містять, як і того, що вказаний договір укладений в інтересах сім`ї та сторони виконували обов`язки за цим договором солідарно, та позивачем взагалі не доведено факту виконання нею обов`язків за договором довічного утримання, так як вона зареєстрована в спірному домоволодінні лише в 2009 році, а тому підстав вважати, що спірне домоволодіння є спільною сумісною власністю сторін та підлягає поділу між ними у суду не існує, хоча відповідач і визнав позов в повному обсязі. При цьому наявність щодо відповідача кількох виконавчих провадження, та передачу спірного будинку на примусову реалізацію свідчить про недобросовісність поведінки подружжя при поділі спільного майна, а саме позивач просить визнати за нею право власності на більшу частку спірного майна, та про зловживання ними своїми правами, оскільки в даному випадку визнання позову може призвести до порушення прав інших осіб, які є стягувачами за виконавчими провадження, яких до участі в справі позивачем залучено не було, на належне отримання коштів з реалізації спірного майна, а від так суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вказаного позову у зв`язку з безпідставністю та необгрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача по справі.

Outcome: dismissed