Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про\~надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та надання дозволу на оформлення проїзного документу. Свій позов обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем є спільна дитина -- син [PERSON], [INFO] , який після розірвання шлюбу проживає з нею. Відповідач проживає окремо в м. Нововолинськ, вихованням та життям сина він не цікавиться, ніяких звязків з ним не підтримує. Син має намір навчатися в [PERSON] і з цією метою вступив до навчального закладу в м. Замосць . з 01 жовтня 2015 року синові необхідно разом з нею виїхати в [PERSON] на навчання, але без дозволу батька він зробити цього не може, так як такий дозвіл передбачений законодавством. З 2006 року місце перебування відповідача їй невідоме, а тому немає можливості реалізувати право дитини на виїзд за кордон. В судовому засіданні позивач позов підтримала з викладених у позовній заяві підстав. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Враховуючи клопотання позивача, суд приходить до висновку про проведення заочного розгляду справи. Представник третьої особи в судовому засіданні висловила свою думку, що позов підставний і задоволення позову буде в інтересах дитини. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ЕГ №169262 (а.с.7). Шлюб між сторонами було розірвано 03 вересня 2010 року, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу. (а.с.8) Після розірвання шлюбу неповнолітній син [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON], яка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач [PERSON] з 2006 року з сімєю не проживає, позивачу місце перебування його невідоме, жодних звязків з сином не підтримує. Довідкою Нововолинського МВ УМВС України у Волинській області № 4037 від 17.09.2015 року підтверджено , що [PERSON] втрачено будь-які звязки з колишнім чоловіком [PERSON] ( а.с. 9) Неповнолітній син [PERSON] вступив до навчального закладу в м.Замосць Республіки Польща на стаціонарне навчання ( а.с.11), а тому з цією метою 01 жовтня 2015 року має перетнути кордон України і виїхати в [PERSON]. Статтею 313 ЦК України\~визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього\~Закону\~право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується\~Конституцією України\~ Статтею 10 пунктом 2 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; відповідно до зобов'язання… за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на в'їзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою возз'єднання сім'ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сім'ї (ст. 10 п. 1). Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). Отже, правило щодо права дитини на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ст. 313 ч. 3 ЦК України), не є абсолютним. Спеціальне законодавство передбачає у випадку відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон і виникнення відповідного спору вирішення такого судом, в т.ч., шляхом вирішення питання про надання дозволу на відповідні дії одному з батьків без згоди на їх вчинення другим. Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст.\~4\~ч. 3, ст.\~7\~ч.ч. 7, 8\~СК України). За змістом ст.ст.\~150,\~155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати згоду батька неповнолітнього [PERSON] [PERSON] на виїзд за кордон з метою навчання, Обставин, які обмежують право неповнолітнього [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України суд не вбачає, а тому, враховуючи, що виїзд за кордон є в інтересах дитини приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved