Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] Зазначає, що 12.06.2008 року шлюб між ними було розірвано рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Цим же рішенням стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 269 гри., щомісяця, до досягнення донькою повноліття, починаючи з 14.04.2008 року. Позивач зазначає, що на даний час відповідач перебуває на заробітках в Російській Федерації та отримує більший дохід, ніж на час винесення вищезазначеного рішення суду, також змінилось законодавство, яким збільшено мінімальний розмір аліментів. На підставі вищезазначеного позивач просить суд: збільшити розмір аліментів, присуджених за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2008 року по справі № 2-1545/08 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати вступу даного рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2018 р. відкрито провадження та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач в особі представника підтримала даний позов та просила його задовольнити з підстав зазначених в позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач повторно не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся в порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення-виклику на сайті Судова влада України, оскільки зареєстроване місце проживання відповідача суду не відоме. Відповідач у встановленому законодавством порядку повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надавав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач в особі представника не заперечувала проти заочного вирішення справи. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухав пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2008 р. (справа №2-1548/08) вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] Даним рішенням суду шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 269 гри., щомісяця, до досягнення донькою повноліття, починаючи з 14.04.2008 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року був збільшений мінімальний розмір аліментів та внесені зміни, зокрема, до ст. 181-184 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейним кодексом України не передбачена можливість зміни розміру аліментів у зв'язку зі змінами в законодавстві, не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв'язку з такими змінами і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року. Відповідно до п.17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частинні визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення». Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Позивач зазначає, що відповідач працює в Російській Федерації і в нього змінився матеріальний стан, при цьому на підтвердження даної обставини суду не надано жодного належного, допустимого доказу. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані належним чином і не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed