Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа - Друга дніпропетровська нотаріальна контора, у якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, виділену для обслуговування житлового будинку та розташовану у [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Позовна заява мотивована тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищевказану земельну ділянку. Спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця є її донька, позивач у справі. Позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, однак отримала відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. В судове засідання позивач не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, натомість надала суду письмову заяву, в якій просила суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або інформації про поважність причин неявки не надходило. Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, натомість звернулась до суду з заявою, у якій просила справу розглядати за її відсутності. Враховуючи неявку відповідача, беручи до уваги відсутність заперечень позивача, суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до Державного акту на право приватної власності серії ДП д* № 008546 81515001 (а.с.21), та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.48-50), земельна ділянка, розташована у [ADDRESS], належала [PERSON], який помер [INFO] (а.с.5). Відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був його син [PERSON], оскільки на час смерті спадкодавця був зареєстрований та постійно з ним проживав (а.с.29-32). [PERSON], помер [INFO], спадкоємцем після його смерті була його мати [PERSON], яка на час смерті спадкодавця була зареєстрована та постійно з ним проживала. Таким чином, враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку, яка розташована у [ADDRESS], в порядку спадкування за законом. [PERSON], померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла вищевказана земельна ділянка. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] є донькою померлої, що підтверджується Свідоцтвом про народження (а.с.24) та відповідно до спадкової справи заведеної після смерті останньої, єдиною хто прийняла спадщину, оскільки вчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про її прийняття (а.с.62-66). Водночас, постановою державного нотаріуса Олехнович Л.Ю. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку (а.с.23). Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому, відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У положеннях п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON], та існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо захисту прав позивача як спадкоємця шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,0552 га, кадастровий [NUMBER], розташовану: [ADDRESS].

Outcome: approved