Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним з моменту укладення положення п. 6.2 Договору на виготовлення та поставку віконних (дверних) конструкцій з деревини №357 від 07.06.2013 року, оскільки таке положення договору є несправедливим згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнути з відповідача 244780,80 гривень пені, визначеної на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». В обґрунтування вимог позивач вказує, що 07.06.2013 року вона уклала з відповідачем Договір на виготовлення та поставку виробів з деревини №357, а саме: віконних (дверних) конструкцій. За умовами договору позивач попередньо сплатив 10.06.2013 року кошти в розмірі 86000 гривень. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору відповідач зобов'язався протягом 65-ти календарних днів з моменту одержання передоплати здійснити виготовлення та монтаж замовлених нею віконних конструкцій. Даний строк сплинув 15.08.2013 року, однак до цього часу відповідач умови договору не виконав і замовлені позивачем вироби не поставив. Умовою п. 6.2 укладеного між сторонами договору встановлено, що «за невиконання своїх зобов'язань, зазначених у п. 3.1 даного договору Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної дисконтної ставки НБУ, встановленої у цей період, за кожен робочий день прострочення від суми внесеної передоплати, але не більше 3% від загальної суми замовлення». Вказану умову позивач вважає несправедливою відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вона обмежує його права у разі повного чи часткового невиконання відповідачем умов договору, і на підставі вказаного вимагає визнання такої умови недійсною. Відповідно до вказаного, позивач внаслідок визнання умови п. 6.2 договору недійсною просить стягнути з відповідача 244780,80 гривень пені, визначеної на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме з розрахунку 3% вартості роботи за кожен день прострочки, строк якої становить 76 днів. В судове засідання позивач не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивачки, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного. Параграфом 1 Глави 61 Цивільного кодексу України унормовано загальні положення про підряд. Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів. Параграф 2 цієї глави регулює особливий вид договору підряду - договір побутового підряду. Згідно зі ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Отже, за своєю правовою природою договір, укладений між сторонами, є договір побутового підряду. Статтею 873 ЦК України передбачено, що вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Встановлено, що 07.06.2013 року між сторонами був укладений Договір на виготовлення, доставку, демонтаж і монтаж виробів з деревини №357. Відповідно до п.п. 3.1, 4.1 договору виконавець зобов'язався поставити замовлення протягом 65 календарних днів з моменту початку робіт. Вартість продукції за договором становить 107360,00 гривень. Відповідно до п. 4.4 договору позивач, як замовник, зобов'язався зробити передоплату в розмірі 80% вартості замовлення, що складає 86000 гривень. На виконання умов договору квитанцією до прибуткового касового ордеру №357 від 10.06.2013 року, завіреною печаткою ФОП [PERSON] та його підписом, позивач вніс суму передоплати в розмірі 86000 гривень. Судом встановлено, що умови договору відповідачем не виконані до цього часу, кошти внесені замовником виконавцем не повернуті. Згідно з положенням пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбавати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.10 Закону споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Пунктом 6.2 укладеного договору передбачено, що «за невиконання своїх зобов'язань, зазначених у п. 3.1 даного договору Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної дисконтної ставки НБУ, встановленої у цей період, за кожен робочий день прострочення від суми внесеної передоплати, але не більше 3% від загальної суми замовлення». Згідно пп. 2. ч. 3ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є умови договору щодо виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника). Одночасно з вказаним ч. 5 ст. 10 того ж закону встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Таким чином вбачається, що положення п. 6.2 Договору на виготовлення та поставку віконних (дверних) конструкцій з деревини №357 від 07.06.2013 року є несправедливим відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», а отже вимога позивача щодо визнання такого положення недійсним на підставі ч. 5 та 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача» є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Враховуючи викладене вище, обґрунтованою в свою чергу є вимога позивача щодо стягнення з відповідача 244780,80 гривень пені, визначеної на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме з розрахунку 3% вартості роботи за кожен день прострочки, строк якої становить 76 днів, оскільки згідно з ч. 5 ст.10 Закону у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Outcome: approved