Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради № 307 від 22 вересня 1982 року йому виділено під індивідуальне будівництво земельну ділянку площею 600 кв.м., у м. Коломиї по [ADDRESS], Івано-Франківської області. У 1995 році 21 березня рішенням цього ж виконавчого комітету Коломийської міської ради № 80 площа наданої йому у користування земельної ділянки по даній адресі була збільшена на 400 кв.м. Він, позивач, збудував на цій ділянці житловий будинок та мав намір здати його у експлуатацію, в зв»язку з чим виникла потреба приватизувати вищезазначену земельну ділянку. В процесі цього дізнався, що йому може бути передано у приватну власність тільки 0,0657 га, а стосовно іншої частини земельної ділянки - вона передана відповідачу для будівництва житлового будинку та ведення садівництва. При цьому йому відомо, що у базі даних Управління держземагенства у Коломийському районі Івано-Франківської області державні акти на право власності на передані відповідачу спірні ділянки, відсутні. Вважає, що ці ділянки передані відповідачу незаконно, зокрема без погодження з ним, позивачем, меж. У зв'язку з наведеними обставинами просить суд визнати нечинним та скасувати рішення Коломийської міської ради від 31 травня 2011 року № 392-6/2011 п.5, про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1000 кв.м по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку та рішення Коломийської міської ради від 20 жовтня 2011 року № 692-11/2011 п.1.2 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 1000 кв.м. в м. Коломиї Івано-Франківської обл., визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 23417054 серії САК № 402697 від 24 червня 2014 року на земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Коломия, кадастровий номер 2610600000:04:009:0081 видане відповідачу реєстраційною службою Коломийського міськрайонного управління юстиції для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі і ствердив, що після отримання вказаних рішень виконкому жодних дій по дальшому оформленню вказаних ділянок у своє користування не здійснював, проте ділянку обробляв, однак в якій кількості вказати не зміг. Представники відповідачів проти задоволення позову заперечили. Зокрема представник Коломийської міської ради, вказала, що позову не визнає, оскільки рішення Коломийської міської ради є законними, так як прийняті на підставі діючого законодавства. При цьому послалася на ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», де зазначено, що акти органів влади можуть бути визнані незаконними в судовому порядку лише з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України. Рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради № 80 від 21 березня 1995 року, яким позивачу площа наданої йому земельної ділянки збільшена на 400 кв.м., не є документом підтверджуючим право власності чи користування. Вилучати земельну ділянку у позивача не було підстав, оскільки відповідно до ст. 141 ЗК земельна ділянка вилучається у власника, або орендаря. При цьому право власності чи оренди виникає з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідач не був, ні власником, ні користувачем спірної земельної ділянки. Представники відповідача - [PERSON] та [PERSON] позову також не визнали, та вказали, що відповідачу на законних підставах з дотриманням діючого законодавства, в межах компетенції Коломийської міської ради відповідно до вимог ст.12 ЗК України передано у приватну власність земельну ділянку. Спірна земельна ділянка в розумінні ст. 125 ЗК України та п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» не була передана позивачу, ні у власність, ні в оренду, тому його право не порушено. Представник третьої особи у судовому засіданні також наголосила, що працівники управління Держземагенства у Коломийському районі, при видачі [PERSON] Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, діяли в межах своєї компетенції та згідно законодавства України. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з таких підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради № 307 від 22 вересня 1982 року позивачу виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. під індивідуальне будівництво. На підставі рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради № 80 від 21 березня 1995 року площу вказаної земельної ділянки позивачу збільшено на 400 кв.м. З рішення Коломийської міської ради від 31 травня 2011 року № 392-6/2011, пункту 5, видно, що відповідачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1000 кв.м по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку та з рішення Коломийської міської ради від 20 жовтня 2011 року № 692-11/2011, пункту 1.2, відповідачу передано у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд площею 1000 кв.м. в м. Коломиї Івано-Франківської обл. На дану земельну ділянку у відповідача наявне свідоцтво про право власності серії САК № 402697. При цьому, судом встановлено, що спірна земельна ділянка відносилася до земель запасу, оскільки позивач не набув права власності або права користування нею в порядку визначеному ст. 20 ЗК 1970 р., ст.ст. 22-24 ЗК України 1990 р. в ред.1992 р. та ст.125,126 ЗК України, діючого на даний час. Так, відповідно до ст. 20 ЗК 1970 року право довгострокового користування земельною ділянкою засвідчувалося відповідними актами. Відповідно до ст. 22 ЗК 1970 року, заборонялося, приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі і видачі документа, що засвідчує право користування. Аналогічні норми були закріплені в ЗК 1990 року в редакції 1992 та 2002 років. У зв'язку з наведеним Коломийській міській раді не було необхідності вилучати у позивача згідно ст. 141 Земельного Кодексі України спірну земельну ділянку. Аналізуючи зазначені документи, суд вважає, що Коломийська міська рада, надаючи у власність відповідачу спірну земельну ділянку діяла у межах наданих їй повноважень, а саме відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Так, статтею 12 ЗК України, діючого на даний час, передбачено, що розпорядження землями територіальних громад відноситься до повноважень міських рад. Як суб'єкт прав власності міська рада має право володіти, користуватися і розпоряджатися землями комунальної власності. виключною компетенцією міської ради є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно з ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 81 ЗК України передбачає, що громадяни України набувають право власності не тільки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм в користування, але шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Виходячи з вищенаведеного, проект відведення земельної ділянки, на підставі яких були прийняті оскаржувані рішення Коломийської міської ради, відповідає вимогам Закону України «Про землеустрій», містить всі необхідні документи та висновки. При цьому рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради № 80 від 21 березня 1995 року на який посилається позивач не є документом, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, оскільки відповідно до вимог ст. 126 Земельного Кодексу України такими документами є державний акт на право власності на земельну ділянку та договір оренди землі. Будь-яких затверджених картографічних матеріалів та документів, з яких можна зробити висновок за рахунок якої земельної ділянки збільшена площа земельної ділянки позивача за рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради № 80 від 21 березня 1995 року позивачем не надано. Більше того житловий будинок та господарські споруди позивачем побудовано в межах земельної ділянки наданої рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради № 307 від 22 вересня 1982 року, що підтверджується копією кадастрового плану земельної ділянки по [ADDRESS], що виготовлений ПП «Регіональний земельно-технічний центр». З огляду на вищезазначене та враховуючи, що позивачем не подано доказів щодо порушення рішеннями Коломийської міської ради його права на землю, як наслідок - на підтвердження позову, як це передбачено ч.3 ст.10 ЦПК України, а також не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, як цього вимагає ст. 60 ЦПК України, а відповідачу спірну земельну ділянку надано на законних підставах, що встановлено у судовому засіданні, то суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та ст.ст. 12, 81, 125-126, 141 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 20 Земельного кодексу України в редакції 1970 року, ст. 22-24 ЗК України 1990 р. в редакції 1992 року,

Outcome: dismissed