Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до повноліття дитини. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком їх спільної дочки, яка проживає разом з позивачем та утримання якої відповідач не забезпечує в добровільному порядку. Відповідач інших утриманців не має, працездатний, тому вважає, що саме в цьому розмірі, визначеному в твердій грошовій сумі, він має можливість сплачувати на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини. До початку судового засідання від позивачки надійшла заява, в якій вона позов підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності. Відповідачем до початку судового засідання подана письмова заява, в якій він просив вищевказану справу розглянути за його відсутності, з позовними вимогами позивача щодо розміру аліментів згодний у повному обсязі та просив позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З матеріалів справи вбачається, що з 14 листопада 2009 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 грудня 2013 року (а.с. 4, 6). Позивач та відповідач є батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 27 липня 2010 року (актовий запис про народження № 1337 від 27.07.2010 року). На момент розгляду справи дитина проживає разом з матір'ю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 51 ч. 2 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ст. 184 ч. 1 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], 1985 року народження, є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та дитини, інших утриманців не має. Документів про офіційний постійний заробіток відповідача суду не надано. Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі, становить: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривня, з 1 грудня - 1860 гривень. Обов'язок утримувати свою дитину до повноліття є обов'язком, передбаченим ст.180 СК України, для обох батьків. Відповідно до ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд діє в межах заявлених позивачем вимог. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної малолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до повноліття дитини. Вказаний розмір є більшим за 30% прожиткового мінімуму на одну дитину. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав сторін. Саме вказаний розмір аліментів є доцільним до стягнення, що відповідає інтересам сторін по справі та чинному законодавству. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та заснованим на законі, доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ст. 184 ч. 2 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 184 ч. 3 СК України передбачено, що в разі, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, встановленого ст. 182 ч. 2 СК України, то дитині призначається державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. 192 ч. 1 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням судом за позовом одержувача аліментів або платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно зі ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 16 лютого 2017 року. Також з відповідача згідно ст. 88 ч. 3 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 640 грн. На підставі ст. 367 п. 1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст.141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved