Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на 3/4 частини квартири № 2 на вул. Симоненка, 28 у м. Івано-Франківську, мотивуючи тим, що з 21.11.1995 року по 5.09.2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторонами було придбано квартиру № 2 на вул. Симоненка, 28 у м. Івано-Франківську, яка належить їх на праві спільної сумісної власності. Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо розподілу квартири, відповідач вважає квартиру своєю особистою власністю. 30 червня 2015 року позивачка змінила позовні вимоги та просила визнати квартиру № 2 на вул. Симоненка, 28 у м. Івано-Франківську спільною сумісною власністю подружжя, мотивуючи тим, що в результаті судового провадження відповідач фактично визнав право власності позивачки на спірну квартиру, а тому позивачка просить закріпити юридично та публічно її право у спільній сумісній власності. В судовому засіданні 15.10.2015 року позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві та у заяві про зміну позовних вимог, просили позов задовольнити. Відповідач в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами які повернулись за закінченням терміну зберігання, причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, оскільки квартира перебуває в іпотеці згідно договору іпотеки від 13.05.2004 року. При укладенні договору іпотеки позивачка, як дружина відповідача надала свою згоду на передання квартири в іпотеку. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1995 року по 05 вересня 2007 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.5, 6). Під час шлюбу відповідач придбав квартиру № 2 на вул. Симоненка, 28 у м. Івано-Франківську, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20.03.2002 року (а.с.4). Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно[ADDRESS] на вул. Симоненка, 28 у м. Івано-Франківську належить відповідачу , на квартиру накладено арешт та оголошено заборону на відчуження 10.11.2014 року (а.с.43-45). Також, як вбачається із повідомлення ОБТІ, на адресу ОБТІ 11.09.2008 року надійшла постанова слідчого з ОВС СВ прокуратури Івано-Франківської області про накладення арешту на майно, що належить відповідачу (а.с.39). В 2004 році відповідачем було передано квартиру в іпотеку ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», позивачка надала свою згоду на передачу квартири в іпотеку, що підтверджується копією договору іпотеки та копією нотаріально посвідченої заяви-згоди позивачки. Отже, в 2004 році сторони визнавали, що квартира № 2 на вул. Симоненка, 28 у м. Івано-Франківську є спільної сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Позивачка у заяві про зміну позовних вимог вказує, що відповідач не заперечує її право спільної сумісної власності на квартиру № 2 на вул. Симоненка, 28 у м. Івано-Франківську. Згідно ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Однак, позивачкою не доведено порушення відповідачем її права, навпаки, позивачка сама вказує, що відповідач визнає її право на квартиру, отже, суд прийшов до висновку, що права позивачки не порушено відповідачем, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 60, 63 Сімейного кодексу України, ст. 13, 15, 368 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 60, 61 ЦПК України

Outcome: dismissed