Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду 18.05.2015 року із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» про стягнення компенсації заробітної плати в розмірі 19 488, 00 грн. за період з 01 січня 2014 року по 01 травня 2015 року. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 27.10.2008 року вона принята на роботу в ТОВ «МІК» на посаду учня кондитера, 01.12.2010 року переведена на посаду кондитера, 28.04.2014 року була звільнена за власним бажанням. Просит суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію по заробітній платі в сумі 19 488 гривень за період часу з 01.01.2014 року по 01.05.2015 року. Позивач [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалася, від неї надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволені (а.с. 14 ). Представник відповідача ТОВ «МІК» - [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала не заперечувала проти їх задоволення (а.с. 15). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, в звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. … Використання примусової праці забороняється. … Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення… Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Судом встановлено, що 21.09.2009 року [PERSON] згідно наказу № 839 к від 27.10.2008 року була прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» на посаду учень кондитера, 01.12.2010 року наказом № 339/2-к переведена на посаду кондитера, з якої 28.04.2014 року наказом № 67-к від 28.04.2014 року звільнена за власним бажанням (а.с. 5, зворот). Розмір компенсації заборгованості по заробітній платі, що належить [PERSON], згідно довідки виданої ТОВ «МІК» складає з 01.01.2014 року по 01.05.2015 року становить в розмірі 20 706, 00 гривень (а.с. 15). Компенсація заборгованості по заробітній платі сторонами не оспорюється. Відповідач не заперечував проти заборгованості перед [PERSON], надавши відповідну заяву про визнання позову. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 19 488,00 грн., а саме в межах суми заявлених позивачем вимог. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідачем порушено право позивача на оплату її праці, а саме стягнення компенсації заробітної плати в розмірі 19 488,00 коп.. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, яка випливає з трудових відносин, позивач була звільнена від сплати судового збору. Оскільки відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, у зв'язку з цим з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved