Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом в якому просить здійснити реальний розподіл домоволодіння за адресою: [ADDRESS] що складається з будинку «А-1» (загальною площею 54,0 кв.м., житлової площею 36,6 кв.м.), до складу якого входять: «1-1» кухня, площею 12,7 кв.м., «1-2» жилої кімнати, площею 8,8 кв.м., «1-3» жилої кімнати, площею 9,7 кв.м., «1-4» жилої кімнати, площею 5,7 кв.м., «1-5» жилої кімнати, площею 12,7 кв.м., «1-6» кладова, площею 2,1 кв.м., «1-7» котельня, площею 2,6 кв.м. та такі господарчі споруди: літня кухня «Б», прибудова «б», сарай «В», вбиральня «Г», погріб «Ж», гараж «Д», яма гаража, погріб «пг», огорожа № 1, ворота № 2, замощення 1, між нею та відповідачами, виділивши їй 1/24 частину та згідно договору дарування 3/8 частин, а також визначити порядок користування земельною ділянкою площею 1195 кв. м. між мною та відповідачами, виділивши їй 1/24 частину земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] року померла її мати - [PERSON]. Заповітом 1/2 частина домоволодіння, котра належала [PERSON] стала власністю її братів [PERSON] та [PERSON] 20.08.1986 року вони прийняли спадщину та Дніпропетровською районною нотаріальною конторою на їх ім'я було видано свідоцтво на право власності за заповітом на 1/2 частину даного домоволодіння. 3/8 частини цього домоволодіння батько подарував їй, про що свідчить договір дарування від 29.05.1974 року. [INFO] року помер її батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина - 1/8 частина вищевказаного будинку. 23.10.2008 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою їй було видано свідоцтво про право власності за законом на 1/24 частину домоволодіння. На даний вона позбавлена можливості самостійно розпоряджатись належним їй майнам, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву, щодо розгляду цивільної справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання теж не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомили. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] є спадкоємцем за законом 1/3 частки домоволодіння що належало [PERSON], померлого [INFO] року, та складалось з з будинку «А-1» (загальною площею 54,0 кв.м., житлової площею 36,6 кв.м.), до складу якого входять: «1-1» кухня, площею 12,7 кв.м., «1-2» жилої кімнати, площею 8,8 кв.м., «1-3» жилої кімнати, площею 9,7 кв.м., «1-4» жилої кімнати, площею 5,7 кв.м., «1-5» жилої кімнати, площею 12,7 кв.м., «1-6» кладова, площею 2,1 кв.м., «1-7» котельня, площею 2,6 кв.м. та такі господарчі споруди: літня кухня «Б», прибудова «б», сарай «В», вбиральня «Г», погріб «Ж», гараж «Д», яма гаража, погріб «пг», огорожа № 1, ворота № 2, замощення 1, що належало йому на підставі свідоцтва про право власності, виданого Підгородненською селищною Радою 20.03.1964 року та зареєстрованого в Новомосковському інвентар бюро 20.03.1964 року за р. № 2320-17 (а.с. 12). Також відповідно до Договору дарування від 29.04.1974 року, [PERSON], померлий [INFO] року, подарував, а [PERSON] прийняла у дар 3/8 частин жилого будинку за адресою: [ADDRESS] що складається з будинку «А-1» (загальною площею 54,0 кв.м., житлової площею 36,6 кв.м.), до складу якого входять: «1-1» кухня, площею 12,7 кв.м., «1-2» жилої кімнати, площею 8,8 кв.м., «1-3» жилої кімнати, площею 9,7 кв.м., «1-4» жилої кімнати, площею 5,7 кв.м., «1-5» жилої кімнати, площею 12,7 кв.м., «1-6» кладова, площею 2,1 кв.м., «1-7» котельня, площею 2,6 кв.м. та такі господарчі споруди: літня кухня «Б», прибудова «б», сарай «В», вбиральня «Г», погріб «Ж», гараж «Д», яма гаража, погріб «пг», огорожа № 1, ворота № 2, замощення 1 (а.с. 11). Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки право власності позивача на споруди є невизнаним правом, а тому позивач має право на звернення до суду з даними вимогами. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, не заборонених законом, а згідно ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Стаття 392 ЦК України вказує, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно із ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно із ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Право спільної сумісної власності внаслідок такого поділу припиняється. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/24 частину та 3/8 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] що складається з будинку «А-1» (загальною площею 54,0 кв.м., житлової площею 36,6 кв.м.), до складу якого входять: «1-1» кухня, площею 12,7 кв.м., «1-2» жилої кімнати, площею 8,8 кв.м., «1-3» жилої кімнати, площею 9,7 кв.м., «1-4» жилої кімнати, площею 5,7 кв.м., «1-5» жилої кімнати, площею 12,7 кв.м., «1-6» кладова, площею 2,1 кв.м., «1-7» котельня, площею 2,6 кв.м. та такі господарчі споруди: літня кухня «Б», прибудова «б», сарай «В», вбиральня «Г», погріб «Ж», гараж «Д», яма гаража, погріб «пг», огорожа № 1, ворота № 2, замощення 1. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності, яке набувається у визначеному законом порядку, є непорушним. Статтею 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Як вбачається з матеріалів справи, площа земельна ділянка на якій знаходиться домоволодіння складає 1195 кв.м., що підтверджується технічному паспорті на домоволодіння (а.с. 5-9). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved