overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що до 13.04.1999 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Однак, після розірвання шлюбу вони надалі проживали разом, підтримували сімейні стосунки. Від спільного проживання мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час відповідач проживає окремо, діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги на дітей, хоча працює та має таку можливість. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини його доходів (заробітку) щомісяця і до їх повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну житину для дитини відповідного віку. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, заперечень, клопотань відповідачем не надано. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання та через оголошення на сайті судової влади. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча працює та має таку можливість. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.ст.180,182 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідач доказів неможливості сплати аліментів та інших обставин, що мають значення при вирішенні даного спору (матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, наявність інших утриманців), сплати аліментів в добровільному порядку не подав. При цьому, позивачем доказів можливості сплати відповідачем аліментів у вказаному нею розмірі та інших обставин, що мають значення при вирішенні даного спору не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість та зобов`язаний надавати допомогу в розмірі, передбаченому законодавством на утримання двох малолітніх дітей, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, та визначає їх в розмірі 1/3 частки від всіх його доходів щомісяця, оскільки позивачем не доведено обґрунтованості заявленого розміру аліментів. Судові витрати суд стягує з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 02.02.2011 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, фактично шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Просила шлюб розірвати. Відповідач заперечень проти позову не надав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02.02.2011 року, який було зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №24. Мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 02.08.2014 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, останнім часом чоловік чинить психологічний тиск на неї та дитину, вони не можуть знайти порозуміння, спільне проживання є нестерпним. Просила шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02.08.2014 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №327. Мають спільну малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після пррозірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років - визначається за згодою батьків. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 03.09.2011 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, мають трьох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Вказала, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей та її утримання не надає, хоча працює та має стабільний дохід. Вона в даний час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує соціальну допомогу, однак даних коштів недостатньо для утримання себе та трьох малолітніх дітей. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/2 частини його доходів (заробітку) щомісяця і до повноліття дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] трирічного віку, тобто до [INFO] . Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачем відзив на позовну заяву та інших заяв чи клопотань не подано. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають трьох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. На даний час позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Доказів про надання відповідачем в добровільному порядку достатнього розміру коштів на утримання дітей суду не подано. Відповідно до ст.ст.180, 182 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач зобов`язаний та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей в розмірі 1/2 частки доходу, щомісячно. При цьому, позивач в обгрунтування своїх позовних вимог щодо можливості сплати відповідачем аліментів на її утримання в розмірі 2000 гривень жодних доказів не подала, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з врахуванням обставин, визначених ст.182 Сімейного кодексу України та поданих доказів, а саме в розмірі 1000 гривень. З врахуванням наведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягнення судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 03.10.1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, так як чоловік проявліє до неї неповагу і вони не змогли знайти спільної мови між собою, чоловік інтересами сім`ї не цікавиться, тривалий час проживає окремо, фактично шлюбні відносини між ними припинені, за таких обставин збереження сім`ї неможливе. Просила шлюб розірвати. Відповідач позов визнав, про що вказав письмово. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 03.10.1997 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міськвиконкому Житомирської області, актовий запис № 424. Мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 05.06.1993 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, вони мають різні погляди на життя, з серпня 2018 року проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просила шлюб розірвати. Позивач позов підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05.06.1993 року, який було зареєстровано міським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Коростень, актовий запис №267. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 05.10.2002 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, останнім часом проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, між ними відсутнє порозуміння, любов та повага, чоловік має власні погляди на життя, шлюб носить формальний характер. Просила шлюб розірвати. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач позов підтримала. Відзиву на позов, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на сайті судової влади. За таких обставин справу розглянуто у відсутність стрін, на підставі наданих доказів, з постановленням заочного рішення. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05.10.2002 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міського управління юстиції в Житомирській області, актовий запис № 407. Мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 07.03.1992 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей не моють. Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, мають різні погляди на життя, протягом двох років проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просила шлюб розірвати. Сторони до суду не з`явились, позивач в заяві до суду клопотала про розгляд справи за її відсутності. Причина неявки відповідача не відома, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.03.1992 року, який було зареєстровано міським відділом запису актів громадянського стану м.Коростень, актовий запис №119. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після пррозірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 08.08.1992 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, хоча вони проживають разом, однак шлюбних та сімейних відноси не підтримують, примирення не бажають. Просила шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. Позивач позов підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08.08.1992 року, який було зареєстровано Веселівським с/ЗАГС Коростенського району Житомирської області, актовий запис №4. Мають неповнолітню дочку, [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після пррозірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років - визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved