Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом , в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 03.06.2005р. з відповідачем, а також поділити майно, набуте під час шлюбу ( квартиру [ADDRESS]) згідно умов шлюбного договору, який вони уклали у серпні 2012року. В судове засідання сторони не з»явились, надали заяви про розгляду справи за їх відсутності. Позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позов визнав, переконаний, що подальше спільне життя та збереження сім»ї неможливе, а також визнав, що згідно умов шлюбного договору квартира належить позивачці на праві особистої приватної власності. Представник 3-ї особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який є іпотекодежателем зазначеного нерухомого майна на підставі іпотечного договору від 08.09.2011р, укладеного між банком та позивачкою для забезпечення зобов»язань за кредитним договором, в судове засідання не з»явився, просив справу розглянути за відсутності представника. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03.06.2005р., від шлюбу дітей не мають . З початку 2014 року сторони припинили шлюбні стосунки, не проживають однією сім»єю, не бажають примиритися, та вважають, що подальше збереження сім»ї неможливо, що вбачається з їх заяв. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з поружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ , про право на шлюб, розірвання шлюбу , визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до п.14, у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини ( чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, суд вирішує питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. У справах позовного провадження одночасно з розглядом заяви про розірвання шлюбу може бути розглянуто й вимогу про визнання шлюбного контракту недійсним повінстю або частково з підстав, установлених ЦК, оскільки такі вимоги є взаємопов»язаними. Як встановлено, 10.08.2012р. сторонами укладений шлюбний договір , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] ( а.с.14-15). Відповідно до п.1.2. цього договору майно, нажите подружжям під час шлюбу, яке підлягає державній реєстрації, є особистою власністю того з подружжя, на чиє ім»я воно оформлене (придбане) та зареєстроване в установленному чинним законодавством порядку, при відчуженні вищезазначеного майна ( продаж, міна, дарування, здача в оренду, найом) передачі в заставу (іпотеку) згода другого з подружжя не потрібна. Квартира [ADDRESS] куплена та оформлена на ім»я [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 01.09.2005р., та зареєстрована в установленному законом порядку в Київському МБТІ 03.10.2005р., реєстровий номер 2112. Відповідно до п.2.1 шлюбного договору подружжя домовилось, що гр.[PERSON] на праві особистої приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Отже, оскільки між сторонами укладено договір, тому не можна вважати, що частки дружини та чоловіка у разі поділу майна є рівними, як це передбачено ст. 70 СК України. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги обгрунтовані, тому пі длягають задоволенню в повному обсязі На підставі викладеного,

Outcome: approved