Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, вимоги якого було уточнено під час розгляду справи, до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 12.09.2011 року вона була прийнята на роботу в ДП «Інфраструктурні проекти» на посаду головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку. 05.10.2011 року її було переведено на посаду головного бухгалтера. 13.12.2011 року ДП «Інфраструктурні проекти було перейменовано в ДП «Укрмедпроектбуд». З 01.06.2012 року її було призначено на посаду заступника директора з фінансових питань - головного бухгалтера. Як зазначає позивач, відповідно до наказу керівництва підприємства № 37-ОС від 23.08.2016 року її було звільнено з 06.10.2016 року з посади за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. При звільненні їй не було виплачено відпускні, нараховані у вересні 2016 року, у розмірі 3 071,00 грн., заробітна плата за жовтень 2016 року в розмірі 629,01 грн. та компенсація за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні в розмірі 26780,14 грн., а всього 40 480,15 грн. Повний фактичний розрахунок всіх сум, що належать їй від підприємства, був здійснений лише 28.12.2016 року, тобто лише через 82 дні після її звільнення. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку про звільненні в розмірі 32 851,08 грн. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги з підстав та обставин, викладених у позовній заяві, підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Представник відповідача Залевська О.О. в судовому засіданні проти позову заперечила. При цьому зазначила, що дійсно мало місце прострочення виплат, належних позивачу при звільненні, а також надала розрахунок компенсації за затримку у виплаті при звільненні позивача. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] працювала у відповідача ДП «Укрмедпроектбуд». Наказом від 23.08.2016 року № 37-ОС позивача звільнено з займаної посади заступника директора з фінансових питань - головного бухгалтера з 06.10.2016 року (а.с.3, 4-6). Відповідно до бухгалтерських довідок, складених ДП «Укрмедпроектбуд» 06.03.2017 року та 01.06.2017 року, остаточний розрахунок з позивач при звільненні було проведено невчасно, в зв»язку з чим середній заробіток за час затримки виплат з 06.10.2016 року по 27.12.2016 року складає 32 851,08 грн., що відповідає і розрахунку позивача відповідно до заяви про уточнення позовних вимог (а.с.33, 43). Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України визначено, що вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 32851 грн. 08 коп. При цьому суд враховує і те, що відповідачем факт затримки розрахунку в період з 06.10.2016 року по 27.12.2016 року визнано, а також те, що сторонами надано ідентичні розрахунки розміру середнього заробітку за час затримки за цей період, тобто спір щодо фактичних обставин та розміру коштів відсутній. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., а також судовий збір на користь держави в розмірі 960,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved