Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач звернулась в суд із наведеним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15.12.1998 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . 19 липня 2001 року шлюб між ними розірвано. На підставі рішення Калуського міськрайонного суду та виконавчого листа від 09.10.2000 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів свого заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідач рішення суду не виконував, згідно довідки державного виконавця заборгованість [PERSON] за виконавчим листом за період з 29.09.2000 року по 01.07.2017 року становить 50 533 грн. 45 коп. У зв`язку з несплатою аліментів позивач просила суд стягнути з відповідача суму заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 50 533 грн. 45 коп., неустойку (пеню) по несплачених аліментах за період з 29.09.2000 року по 01.07.2017 року в сумі 15 383,62 грн., Відповідачем подано відзив на позовну заяву із якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просить у задоволенні позовів відмовити у повному обсязі (а.с.25-33). Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, вимоги позову підтримав, просив задоволити в повному обсязі. Відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив про те, що вимоги позову не визнає з підстав наведених у відзиві, просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19.07.2001 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано19.07.2001 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 234 (а.с.6). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 07.07.1999 року (а.с.7). 09.10.2000 року Калуським міським судом видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всі видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян в місяць на утримання дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно довідки державного виконавця заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів з 29.09.2000 року по 01.07.2017 року становить 50 533 грн. 45 коп. (а.с. 9-10). На підставі довідки-розрахунку №13327980 державного виконавця станом на 01.07.2017 року за період з 29.09.2000 року по 01.07.2017 року позивачкою було здійснено розрахунок пені за період з 01.03.2008 року по 01.06.2017 року, який становить 15 383,62 грн. (а.с.11-15). Відповідачем проведено сплату аліментів (а.с.40-42). Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини у сумі 50 533 грн. 45 коп. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості за аліментами. За змістом п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів. Із наведеного слідує, що досягнення дитиною повноліття не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів на її утримання, і припинення стягнення раніше нарахованої заборгованості. Таким чином задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини призведе до подвійного стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15ц (провадження № 14-37цс18), роз`яснено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідач по справі рішення про стягнення аліментів не виконував. Згідно розрахунку позивача сума пені по сплаті аліментів за виконавчим листом становить 15 383,62 грн. Вказаний розмір відповідачем не спростований. Таким чином позов в частині стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів підлягає задоволенню. З урахуванням наведеного, суд вважає частково обґрунтованими вимоги позивача. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Вирішуючи питання розподілу витрат по оплаті судового збору суд враховує, що позивач звільнена від їх сплати, а тому з відповідача слід стягнути 768 грн. 40 судового збору в дохід держави, що пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі ст. 180, 181,184, 187,194, 196 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial