Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], а також неповнолітнього [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права на користування житловою площею в квартирі, про визнання недійсним договору оренди двох кімнат, усунення перешкод в користуванні квартирою (а.с. 2-5). До відкриття провадження у справі позивач уточнила позовні вимоги (а.с. 23-26), предявивши позов до [PERSON] про визнання за [PERSON] та [PERSON] права на користування житловою площею в квартирі та про усунення перешкод в користуванні квартирою, посилаючись на те, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 липня 2015 року позивачеві та її колишньому чоловіку [PERSON], належить по 1/2 частині квартири [ADDRESS] на підставі спільної часткової власності. Вказаними рішеннями судів визначено порядок користування спільним майном. А саме, [PERSON] виділено в користування в указаній квартирі кімнату 4, площею 16,9 кв. м; кімнату 6, площею 9,1 кв. м; вбудовану шафу, площею 1,4 кв. м; (всього загальною площею 27,4 кв. м). Позивачеві виділено кімнату 10, площею 12,6 кв. м; кімнату 11, площею 9,9 кв. м; лоджію, площею 2,0 кв. м; лоджію, площею 2,6 кв. м. (загальною площею 27,1 кв. м). У спільному користуванні залишено кухню 3, площею 9,1 кв.м; коридор 1, площею 9,3 кв.м.; вбудовану шафу 2, площею 0,4 кв.м; коридор 7, площею 3,4 кв.м; ванну, площею 2,6 кв.м; вбиральню 9, площею 1,0 кв.м. Крім співвласників, в спірній квартирі проживають неповнолітні діти сторін, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Проживаючи постійно однією сім'єю з батьками, діти були членами сім'ї власника квартири, вони були забезпеченими житлом, і безперешкодно користувалися всією площею в спірній квартирі. За домовленістю батьків кожен з дітей мав окрему кімнату. Так, син [PERSON] користувався житловою кімнатою 6, площею 9,1 кв. м., де знаходилося його спальне місце, робочий стіл для занять, та ін. Для сина [PERSON] було виділено житлову кімнату 11, площею 9,9 кв. м. Після визначення порядку користування квартирою за рішеннями судів, [PERSON] зачинив двері двох кімнат 6 та 4 на замки, і таким чином створив дітям перешкоди в користуванні житловою площею. Тепер діти разом зі мною користуються лише житловими кімнатами 10 та 11 в квартирі, не мають окремого місця для сну та відпочинку. 30 травня 2016 року [PERSON] без її згоди як співвласника житла вселив до спільної кватири [PERSON] з малолітньою дитиною, яка проживала на час подачі позову до суду. Присутність в квартирі сторонньої особи створювала додаткові перешкоди в користуванні квартирою, оскільки [PERSON] палила в квартирі, часто приходила в нетверезому стані, провокувала сварки і сама ж викликала працівників поліції. Неправомірна поведінка [PERSON] та [PERSON] призводить до погіршення стану психічного здоров'я неповнолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON], та негативно впливає на їх виховання. З наведених підстав просила суд задовольнити позов, визнати за [PERSON] та [PERSON] право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS], яка складається з кімнати 10, площею 12,6 кв. м; кімнати 1 1, площею 9,9 кв. м; лоджії, площею 2,0 кв. м; лоджії, площею 2,6 кв. м; кімнати 4, площею 16,9 кв. м; кімнати 6, площею 9,1 кв. м; вбудованої шафи, площею 1,4 кв. м; кухні 3, площею 9,1 кв. м; коридору 1, площею 9,3 кв. м; вбудованої шафи 2, площею 0,4 кв. м; коридору 7, площею 3,4 кв. м; ванної, площею 2,6 кв. м; вбиральні 9, площею 1,0 кв. м; а всього житлом загальною площею 80,2 кв. м. Усунути перешкоди в користуванні квартирою № 58 по проспекту Миру, 24, в м. Полтаві, зобов'язавши [PERSON] демонтувати замки на дверях житлових кімнат 4 та 6, не чинити перешкод дітям, [PERSON] та [PERSON] в користуванні житловою площею в квартирі № 58 по проспекту Миру, 24, Полтаві, а саме в кімнаті 4, площею 16,9 кв. м; кімнаті 6, площею 9,1 кв. м; та вбудованою шафою, площею 1,4 кв. м. В судовому засіданні позивач [PERSON]І та її представник [PERSON] позовну заяву підтримали з викладених в ній підстав. Крім того позивач пояснила суду, що в теперішній час [PERSON] в квартирі не проживає, відповідач також не проживає в квартирі, іноді приходить, вчиняючи кожного разу сварки. [PERSON] в судовому засіданні 21.12.2016 року заявлені позовні вимоги підтримав, крім того пояснив суду, що до розподілу квартири вони з братом користувались окремими кімнатами, після розподілу батько зачинив свої кімнати. В теперішній час він, його матір та брат користуються двома кімнатами. Відповідач в квартирі не проживає, іноді навідується. Крім того протягом трьох місяців в квартирі в батьковій кімнаті проживала квартирант з дитиною, яка вже виїхала з кімнати. В теперішній час також періодично приходять люди, дивляться кімнати відповідача з метою їх можливого найму. На запитання представника відповідача пояснив, що їх з матірю кімнати також зачиняються на ключ, щодо батькових кімнат уточнив, що в теперішній час фактично зачинена лише одна з його кімнат. Просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. 21.12.2016 року [PERSON] подав до суду заяву з проханням про проведення судового розгляду без його участі (а.с. 114), у звязку з чим з урахуванням думки учасників процесу суд вважає можливим закінчити судовий розгляд у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 27.12.2016 року позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що вони з позивачем [PERSON] є співвласниками спірної квартири, яка належить їм на праві спільної часткової власності. Рішенням суду між ними визначений порядок користування квартирою, йому виділені дві кімнати. Фактично він в спірній квартирі не проживає через складні взаємовідносини та сварки з позивачем, проте кожного тижня навідується в квартиру. В одній з двох виділений йому кімнат зберігають його особисті речі, у звязку з чим ця кімната дійсно зачинена на ключ. В іншій кімнаті протягом певного часу він дозволив проживати [PERSON], у звязку з чим та кімната також зачинялась на ключ, але після того, як [PERSON] виїхала, фактично кімната відчинена, в двері немає скла, а також не працює замок, у звязку з чим в дітей є вільний доступ до цієї кімнати та іноді він знаходить там їх речі. Крім того пояснив, що, на його думку, позивач не може користуватись його кімнатами, так само як він не може користуватись кімнатами позивача, які також мають замки та замикаються на ключ. В судове засідання, призначене на 24.01.2017 року відповідач не зявився, у звязку з чим з урахуванням думки учасників процесу суд вважає можливим закінчити судовий розгляд у його відсутність за участі представника відповідача. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з викладених в письмових запереченням підстав, посилаючись на те, що ухвалені судові рішення, якими був визначений порядок користування квартирою між сторонами, були винесені з врахуванням інтересів дітей, про що безпосередньо зазначено в цих судових рішеннях. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04.11.2013 року про розірвання шлюбу, дітей було залишено проживати з [PERSON], тобто було визначено їх місце проживання. Встановлення порядку володіння і користування спірної квартирою за рішенням суду є юридичним фактом, який змінив правовідносини сторін щодо користування цим майном, які існували раніше. Таким чином, враховуючи зміст рішень судів Апеляційного суду Полтавської області від 29.07.2015 року та Ленінського районного суду м. Полтави від 4.11.2015 року (про розірвання шлюбу), діти, які залишились проживати з [PERSON], мають право користуватись належною їй частиною нерухомого майна. [PERSON], як законний представник дітей, своїми діями особисто змінила їх права на користування квартирою. На сьогоднішній день спільні діти [PERSON] є членами сімї власника [PERSON], разом з якою проживають, а не [PERSON] Надані позивачем акти обстеження умов проживання не засвідчують факт створення відповідачем перешкод. Крім того вимоги про усунення перешкод в користуванні належними [PERSON] приміщеннями на даний час є передчасними адже право користування такими приміщеннями за дітьми не визнано, у звязку з чим відповідач не може порушувати права, яких на момент розгляду справи не існувало. З наведених підстав просила суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 53-56). Представник третьої особи відділу опіки та піклування Подільської районної у м. Полтаві ради [PERSON] в судовому засіданні 21.12.2016 року пояснила, що покладається на розсуд суду при вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог. Крім того пояснила суду, що органу опіки та піклування відома родина [PERSON]. Наскільки їй відомо фактично вихованням дітей займається їх матір. Батько [PERSON] не позбавлений батьківських прав у звязку з чим також має займатись вихованням дітей. Представники органу опіки кілька разів відвідували спірну квартиру у звязку зі складенням актів обстеження умов проживання дітей. Про час проведення обстеження також повідомлявся [PERSON] 26.12.2016 року подала до суду заяву з проханням про проведення судового розгляду без її участі (а.с. 115), у звязку з чим з урахуванням думки учасників процесу суд вважає можливим закінчити судовий розгляд у відсутність представника третьої особи. Представник третьої особи КП «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням про проведення судового розгляду у відсутність їх представника (а.с. 48), у звязку з чим з врахуванням думки учасників процесу суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутності представника третьої особи. Суд, заслухавши показання сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Суд встановив, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження та копією свідоцтва про зміну прізвища (а.с. 31-33). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.11.2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволений, шлюб між сторонами розірваний. Неповнолітній син [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишені проживати з позивачкою [PERSON] (а.с. 35). В порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України вказані обставини щодо визначеного місця проживання дітей не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч.ч. 1,2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.06.2015 року визнано обєктами права спільної сумісної власності подружжя квартиру № 58 по пр.. Миру, 24, в м. Полтаві та грошові кошти від вартості відчужених легкових автомобілів. Визнано право власності за [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та встановлено порядок користування квартирою (а.с. 27-29). Згідно мотивувальної частини цього судового рішення судом було встановлено, що після розірвання шлюбу неповнілітні діти залишились проживати разом із [PERSON], а в подальшому на їх утримання з [PERSON] рішенням Ленінського районного суду м. Полтави стягнуті аліменти. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.07.2015 року змінено рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22.06.2015 року в частині визначення порядку користування квартирою та стягнення грошової компенсації за автомобілі.. Встановлено порядок користування квартирою № 58 по пр. Миру, 24, в м. Полтаві згідно варіанту 1 судової будівельно-технічної експертизи № 9814 від 26.12.2014 року та виділено в користування [PERSON]: кімнату 4, площею 16,9 кв. м; кімнату 6, площею 9,1 кв. м; вбудовану шафу, площею 1,4 кв. м; (всього загальною площею 27,4 кв. м, на плані червоного кольору). Виділено [PERSON] виділено кімнату 10, площею 12,6 кв. м; кімнату 11, площею 9,9 кв. м; лоджію, площею 2,0 кв. м; лоджію, площею 2,6 кв. м. (загальною площею 27,1 кв. м, на плані синього кольору). У спільному користуванні залишено кухню 3, площею 9,1 кв.м; коридор 1, площею 9,3 кв.м.; вбудовану шафу 2, площею 0,4 кв.м; коридор 7, площею 3,4 кв.м; ванну, площею 2,6 кв.м; вбиральню 9, площею 1,0 кв.м. Зменшено розмір різниці в вартості відчуженого автомобілю, відмовлено в стягненні 1/2 вартості проданого автомобілю. І решті рішення місцевого суду залишено без змін (а.с. 6-8, 30). Згідно мотивувальної частини цього судового рішення, встановленими судом обставинами є те, що діти після розірвання шлюбу проживають в спірній квартирі з матірю [PERSON], на їх утримання відповідач сплачує аліменти. Крім того, з урахуванням думки сторін та інтересів двох неповнолітніх дітей, колегія суддів дійшла висновку, що позивачці необхідно виділити в користування частину приміщень зафарбованих в синій колір, площею 27,1 кв.м: кімнату 10, площею 12,6 кв. м; кімнату 11, площею 9,9 кв. м; лоджію, площею 2,0 кв. м; лоджію, площею 2,6 кв. м. Допоміжні приміщення, які на плані даного варіанту зафарбовані в жовтий колір, залишити в спільному користуванні сторін. Таким чином, в порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України суд вважає встановленим той факт, що між співвласниками спірної квартири [PERSON] та [PERSON] визначений порядок користування спільною частковою власністю, а саме: квартирою № 58 по пр. Миру, 24, в м. Полтаві, при цьому вказаний порядок був визначений з врахуванням прав та інтересів неповнолітніх дітей, які проживають з [PERSON] Вказані обставини встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, у звязку з чим в порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи. Також, судом встановлено, що на теперішній членами сімї позивача [PERSON], окрім неї є: [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані у виділеній їй в користування частині квартири житловою площею 22,5 кв. м, з особовим рахунком відкритим на імя [PERSON], що підтверджується копією довідки КП «ЖЕУ №2» Полтавської міської ради (а.с. 34). Той факт, що [PERSON] та [PERSON] мають окремі особові рахунки на виділені їм в користування частки не оспорювався сторонами в судовому засіданні. За таких обставин доводи позовної заяви в частині порушення прав спільних дітей сторін [PERSON] та [PERSON] через неможливість їх вільного користування кімнатами, виділеними іншому співвласнику квартири [PERSON] та неврахування судами першої та апеляційної інстанції при встановленні порядку користування квартирою інтересів дітей є необґрунтованими. З урахуванням встановлених в судовому засіданні під час безпосереднього дослідження доказів фактичних обставин справи, судом не можуть бути визнані доказами заявлених позовних вимог надані [PERSON] в обґрунтування позову копія акту соціального інспектування № 162 від 02.06.2016 року (а.с. 10, 38); копія акту обстеження умов проживання від 02.06.2016 року (а.с. 14, 37); копія відповіді начальника відділення поліції № 2 від 10.06.2016 року про відсутність в складу злочину, оскільки [PERSON] проживає в одній з кімнат, що належать [PERSON] на підставі договору оренди (а.с. 11); копія листа директора Полтавського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 14.06.2016 року щодо психологічного стану [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12); копія акту обстеження умов проживання від 24.05.2016 року (а.с. 13, 36); копія характеристики неповнолітнього [PERSON] (а.с 39); копія договору оренди (а.с. 40). Той факт, що протягом певного часу в одній з виділених в користування співвласнику квартири [PERSON] кімнат проживала [PERSON] з неповнолітньою дитиною, яка в подальшому залишила квартиру, не оспорювався сторонами в судовому засіданні, проте вказаний факт також не може бути визнаний судом підставою для виникнення у [PERSON] та [PERSON] права на користування всією житловою площею в спірній квартирі, включаючи кімнати, виділені в користування відповідачу [PERSON] Інші вищенаведені документи надані [PERSON], які відображають взаємовідносини сторін, встановлені умови проживання дітей та їй психологічний стан не є підставою для фактичної зміни встановленого раніше, за позовом самої [PERSON], рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.07.2015 року порядку користування спірною квартирою. Більш того, надана позивачем копія акту обстеження умов проживання від 24.05.2016 року, згідно якого мати [PERSON] з двома дітьми [PERSON] та [PERSON] мешкають у двох кімнатах, інші дві кімнати займає батько дітей, двері до яких зачинені, свідчить про те, що фактичний порядок користування спірною квартирою, який склався між сторонами, повністю відповідає порядку користування, встановленому з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.07.2015 року (а.с. 13, 36). Крім того, згідно з ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині спірної квартири, задоволення позовних вимог призведе до необґрунтованого суттєвого порушення прав співвласника [PERSON] З наведених підстав, заявлений [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], а також неповнолітнього [PERSON], позов в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] права користування всією житловою площею в спірній квартирі, з огляду на наявні судові рішення, які набрали законної сили, задоволенню не підлягає у звязку з необґрунтованістю. У звязку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] права користування житловою площею в спірній квартирі, також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом зобовязання відповідача [PERSON] демонтувати замки на дверях кімнат 4 та 6, тобто кімнат, які були виділені йому в користування згідно рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29.07.2015 року . Відповідно до ч.3 ст.10, чч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, в тому числі позивачу, під час розгляду справи було розяснено їх права та обовязки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується записом судового засідання. Разом з тим, позивач та її представник в судовому засіданні заявили, що ніяких інших клопотань та доказів позовних вимог вони не мають, та не заперечували проти закінчення дослідження доказів. За таких обставин на теперішній час позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованим, у звязку з чим задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, ст.ст. 355, 356, 358, 369 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed