Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовною заявою, де просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Лесі Українки,1 та стягнути з відповідача судовий збір в сумі 551грн. 20коп.. Позов мотивує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 19.11.2015 року укладеного з [PERSON], посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за № 1428, [PERSON] продав їй належний йому будинок № 1 по вул. Лесі Українки в м.Олександрії. Відповідач після продажу будинку зобовязувався звільнити приміщення та виписатись з будинку, проте після продажу він так і не знявся з місця реєстрації, що підтверджується довідкою №909 від 14.06.2016р. квартального комітету №18. На зв'язок він не виходить, а зараз у неї виникла необхідність розпорядитись своїм майном, але той факт, що в її житлі прописаний [PERSON], перешкоджає їй це робити. Будь-якої домовленості з відповідачем у них не було. Посилаючись на ст., ст. 319, 391, 405 ЦК України просить її вимоги задовольнити. Позивач та її представник про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, де вказала, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач не зявився повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України. \~\~ Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд відповідно до ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у\~\~здійсненні\~\~ним права\~\~користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 19.11.2015 року укладеного між [PERSON] з [PERSON], посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за № 1428, [PERSON] продав [PERSON] належний йому на праві власності будинок № 1 по вул. Лесі Українки в м.Олександрії (а.с. 7 8). З 19.11.2015 року за позивачем зареєстровано право власності на вищевказаний будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчать відомості з витягу (а.с. 9). У будинку позивача, який належить їй на праві власності, зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою квартального комітету №18 від 14.06.2016р. за №909 (а.с. 13). Як вбачається з позовної заяви [PERSON] є колишнім власником вищевказаного будинку, однак в ньому не проживає (а.с.13). \~\~\~ Даних про те, що у спірному будинку є особисті речі відповідача у справі немає. В позовній заяві зазначено, що відповідач після продажу будинку зобовязувався виписатись з будинку, проте після оформлення договору купівлі продажу, він так і не знявся з місця реєстрації. Будь - яких домовленостей між сторонами про інші умови припинення права користування житлом, не встановлено. Відповідач не являючись на судові засідання, не надав заперечень та доказів в спростування доводів позивача. Виходячи з положень ст., ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. . \~\~\~\~ За таких обставин, право користування житлом, у колишнього власника [PERSON] припинилося внаслідок припинення права власності, у зв'язку з відчуженням будинку. Таким чином, суд вважає, що в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження, що реєстрація [PERSON] в будинку позивача створює останній перешкоди, як власнику: у користуванні, розпорядженні та володінні. \~За змістом ч. 1\~\~ст.16 ЦК України \~\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як убачається зі справи, передбачений ст.391 ЦК України спосіб захисту порушеного права може бути реалізований через ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» шляхом зняття особи з реєстраційного обліку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. \~\~\~\~Таким чином, належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. \~ . \~ Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. А тому згідно ст.88 ЦПК України, витрати понесені позивачем по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved