Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення матеріальної та моральної шкоди. Вказує, що рішенням сесії Путильської селищної ради № 197/7-07 від 09.03.2007 року йому надано земельну ділянку розміром 0.0604 га, яка розташована в [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі вказаного рішення він виготовив державний ікт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 435258 від 03.04.2007 року. 23 квітня 2016 року спеціаліетом-землевпорядлником Путильської селищної ради Кочерган О.О. в присутності спеціаліста-геодезиста Кочергана В.В. та [PERSON] проведено винесення меж земельної ділянки в натурі, яка передана у власність згідно державного акта на право власності [PERSON] . Позивач в позові зазначає, що під час винесення меж земельної ділянки [PERSON] в натурі було виявлено самовільне зайняття частини вказаної земельної ділянки громадянином [PERSON] .. Межу земельної ділянки [PERSON] закріплено чотирма межовими знаками у вигляді дерев`яних кілків забитих у землю та попереджено [PERSON] про необхідність звільнення частини самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом перенесення існуючої дерев`яної огорожі. Крім встановлення паркану на думку позивача на його земельній ділянці [PERSON] посаджено ще й вздовж вказаного паркану плодові дерева, які і по сьогодні не пересаджені. В позові позивач зазначає, що з метою огородження власної земельної ділянки по виставленим межам ним 07.11.2016 року було здійснено роботи по бетонуванню залізних стовпців для кріплення огорожі. Однак, з метою протидії встановленню вказаної огорожі [PERSON] та [PERSON] було незаконно вибрано з місць їх встановлення два залізні стовпці та вчинено конфлікт з особами, які їх монтували. У зв`язку з цим, були припинені роботи по огорожі земельної ділянки. Вказує, що протиправними діями відповідачів йому була заподіяна матеріальна та моральна шкода, яка полягає в наступному: Матеріальна шкода складається із витрат пов`язаних із доставкою найманих працівників з місця їхнього проживання до його земельної ділянки та назад. На вказані цілі ним було витрачено 20 літрів дизпалива, що станом на 07.11.2016 року становить 360 гривень. Поряд з цим, він тричі їх харчував, що склало витрат на загальну суму 1000 гривень. Кожному з них він заплатив по 300 гривень. На придбання цементу він витратив 700 гривень, оренда бетономішалки 1 день 300 гривень. Використання щебеню в кількості 2 куб.м. - 400 гривень. Всього вважає, що йому завдана матеріальна шкода в сумі 3360 грн. Поряд з цим, вважає, що йому завдано моральну шкоду, яка викликана негативними змінами у психічній сфері і виражається в терпінні мною душевних страждань, які були викликані протиправною поведінкою відповідачів, їхньою зухвалістю та наглістю. Поряд з цим, він тривалий час був позбавлений законного права на користування власною земельною ділянкою. Тривалий час у нього порушився нормальний сон, у зв`язку з цим, його емоційний стан був завжди напружений, з огляду на це моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 46640 грн. На підставі викладеного з врахуванням уточнених позовних вимог просить суд усунути перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки розміром 0,0381га., що розташована [ADDRESS] та належить [PERSON] , шляхом зобов`язання [PERSON] викорчувати плодовиті дерева з вказаної частини земельної ділянки. Стягнути з відповідачів у солідарному порядку на мою користь матеріальну шкоду у розмірі 3360 грн. та моральну шкоду у розмірі 46640 грн В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні позовній заяві. Просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що спірну земельну ділянку він успадкував від своєї матері. Його мати [PERSON] завжди користувалась спірною ділянкою, ніяких претензій з боку позивача не було. Вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав пояснення аналогічні письмовим поясненням. Також просив суд застосувати строки позовної давності, оскільки сплив трьохрічних строк позовної давності, внаслідок чого в задоволенні позовних вимог відмовити. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] . Спір між сторонами по справі щодо межі не було, сторони перебували приязних стосунках. Син [PERSON] коли висаджував сад також ніяких конфліктів не було. Зазначила, що конфлікт виник тоді коли [PERSON] почав ставити паркан. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною [PERSON] . Спір про погодження меж виник після смерті матері її чоловіка [PERSON] . Її чоловік попросив щоб вона підійшла до [PERSON] щоб погодити межі земельної ділянки, на що останній відмовився та сказав, що її син посадив сад на його землі. В подальшому спір вирішувався в сільській раді. В сільській раді сказали щоб вони знесли паркан, вони виконали вимогу, після чого землевпорядник [PERSON] здійснила заміри земельних ділянок, забили кілки та натягнула нитку. Через деякий час вона побачила, що незнайомі хлопці, яких найняв [PERSON] здійснюють огороджування землі, але на їх території. Працівники сказали що їм так сказав [PERSON] . Вона зателефонувала своєму чоловікові та повідомила про даний випадок. Приїхавши чоловік та його брат один стовпчик уже був поставлений. Не погоджуючись з даним діями вони викликали представників селищної ради. Також прийшли представники та працівники міліції. Декілька раз приходила комісія з селищної ради. Свідок [PERSON] суду пояснив, що на прохання [PERSON] він допоміг йому здійснити огороджування земельної ділянки, разом з ним також були ще два працівника, з якими він не знайомий. Коли вони почали роботу до них підійшли сусіди, спочатку жінка а потім ще двоє чоловіків та почали сперечатись чому вони на їхньому городі здійснюють роботи на, що він відповів, що їх попросив [PERSON] . Після нетривалого інциденту вони припинили роботи. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює в Путильській селищній раді землевпорядником, спір про земельну межу між [PERSON] та [PERSON] триває з 2016 року. Вважає, що в сторін виникла накладка земельних. Акт від 23.04.2016 року, згідно якого встановлено, що [PERSON] самовільно зайняв частину земельної ділянки вона підписувала. Також вказала, що рішенням Путильської селищної ради від 08.09.2016 року за №126/9-16, відмовлено [PERSON] у погодженні межі земельної ділянки між суміжним користувачем [PERSON] в зв`язку з самовільним зайняттям частини земельної ділянки [PERSON] , яка розташована по [ADDRESS] . Дане рішення не скасоване. Межі земельних ділянок виставлялись, але вони не були оформлені належним чином. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та його представник надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовної вимоги про усунення перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки розміром 0,0381га., шляхом зобов`язання [PERSON] викорчувати плодовиті дерева з вказаної частини земельної ділянки. Судом установлено що на підставі рішення сесії Путильської селищної ради № 197/7-07 від 09.03.2007 року [PERSON] надано земельну ділянку розміром 0.0604 га, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 7323555100:01:010:0207. На підставі вказаного рішення позивач виготовив державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 435258 від 03.04.2007 року /а.с.5/. Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 14.03.2017 року, за [PERSON] визнано право\~право власності на спадкове майно, що складається із: земельної ділянки площею 0.60 га, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що належала померлій [PERSON] на підставі державного акту серія ІІ-ЧВ № 026550 від 29 грудня 2002 року /а.с.66,67/. Згідно Акту від 23 квітня 2016 року спеціаліетом-землевпорядлником Путильської селищної ради Кочерган О.О. в присутності спеціаліста-геодезиста Кочергана В.В. та [PERSON] проведено винесення меж земельної ділянки в натурі, яка передана у власність згідно державного акта на право власності [PERSON] /а.с.7/. Також як встановлено судом рішенням Путильської селищної ради від 08.09.2016 року за №126/9-16, відмовлено [PERSON] у погодженні межі земельної ділянки між суміжним користувачем [PERSON] в зв`язку з самовільним зайняттям частини земельної ділянки [PERSON] , яка розташована по [ADDRESS] /а.с.12/. Дане рішення на час розгляду справи не скасоване, докази що свідчили б протилежне в матеріалах справи відсутні та сторонами не надавались. Суд задовольняючи позовну вимогу про усунення перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки розміром 0,0381га., шляхом зобов`язання [PERSON] викорчувати плодовиті дерева з вказаної частини земельної ділянки виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно з частиною другою та третьою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У відповідності до положень частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь яких усунень порушень його права власності від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як вбачається з дослідженого судом висновку судової земельно-технічної експертизи за №19002 від 17 червня 2019 року, що була проведена на підставі ухвали суду межові знаки, що розмежовували б досліджувані земельні ділянки (належну [PERSON] та [PERSON] , розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS] ) відсутні. Межа між ділянками, належними [PERSON] та [PERSON] проходить кронами крайнього ряду плодових дерев з різних боків стовбурів (5 шт. по кроні дерев зі сторони земельної ділянки [PERSON] , 1 шт. по осі стовбура, 6 шт. по кроні дерев зі сторони земельної ділянки [PERSON] ). За результатами обмірів та на підставі, наданого для дослідження кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер 7323555100:01:010:0207, належній [PERSON] виготовлено Ситуаційний план земельних ділянок, належних [PERSON] та [PERSON] відповідно до факту користування та кадастрового плану земельної ділянки 7323555100:01:010:0207 (Таблиця № 1 до Висновку експерта). Фактичне розташування саду, належного [PERSON] , не відповідає межі його земельної ділянки із земельною ділянкою суміжного землевласника [PERSON] , згідно його державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ №435258 від 03.04.2007 року. При врахуванні межі між земельними ділянками належну [PERSON] та [PERSON] , розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS] по краю крон дерев, як про це йдеться в Методиці Міністерства юстиції України 10.7.02 Порушення меж суміжного землекористування та ДБН 79-92 Житлові будинки для індивідуальних забудовників, загальна площа земельної ділянки під садом, якою фактично користуються (володіють) власники житлового будинку по [ADDRESS] , із наданої [PERSON] ділянки для ведення особистого підсобного господарства 0,03 га фактично на час проведення обмірів (01.02.2019 р.) становитиме 0,0381 га. Площа накладання земельної ділянки, якою фактично користуються власники домоволодіння по [ADDRESS] на земельну ділянку надану [PERSON] по [ADDRESS] складатиме 0,0021 га (Таблиця № 2 до Висновку експерта). За умови винесення межі між ділянками, згідно Акту складеного спеціалістом землевпорядником селищної ради Кочерган Оксаною Омелянівною (а. с. 7) площа накладання земельної ділянки, якою фактично користувались (володіли) власники домоволодіння по [ADDRESS] на земельну ділянку надану [PERSON] по [ADDRESS] складала 0,0054га (Таблиця № 4 до Висновку експерта) /а.с.94-119/. Суд приймає до уваги вищевказаний висновок експерта як доказ, який містить інформацію щодо предмета доказування, оскільки він у своїй сукупності з матеріалами справи дає змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, а саме, що фактичне розташування саду, належного [PERSON] , не відповідає межі його земельної ділянки із земельною ділянкою суміжного землевласника [PERSON] . Суд критично ставить до тверджень в судовому засіданні та в письмовій промові представника відповідачів про те, що некоректно поставленні питання експерту, оскільки відповідачі не скористались своїми правами, що передбаченні ЦПК України та не запропонували суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта, а також в подальшому не клопотали суд про допит експерта та про проведення додаткової експертизи. При цьому суд вважає, що слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Твердження представника відповідача про те, що експерт [PERSON] втратив свої повноваження, так як свідоцтво № [NUMBER] , яке видане йому дійсне до 27.05.2019 року, суд не приймає до уваги, оскільки як видно з Державного реєстру атестованих експертів, [PERSON] свідоцтво продовжено до 07.06.2022 року. Також суд вважає, що підстав для застосування строків позовної давності немає, оскільки як вбачається з матеріалів справи суперечки між сторонами по справи щодо користування спірною земельною ділянкою виникли в 2016 році. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про усунення перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки розміром 0,0381га., шляхом зобов`язання [PERSON] викорчувати плодовиті дерева з вказаної частини земельної ділянки ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення матеріальної шкоду у розмірі 3360 грн. та моральну шкоду у розмірі 46640грн, суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Враховуючи те, що позивач в супереч вимогам ст.81 ЦПК України не надав суду безперечних і достатніх доказів з приводу завдання йому відповідачами матеріальної та моральної шкоди, а також враховуючи те, що відсутній причинний зв`язок між діями відповідачів та спричиненою шкодою, суд вважає, що підстав для стягнення з відповідачів шкоди немає. Враховуючи те, що позовні вимоги до [PERSON] задоволенні частково, а тому понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640грн., 10815грн. витрат на професійну правничу допомогу та 16670грн. витрат пов`язаних із проведенням експертизи,\~\~які у відповідності до\~ст.141 ЦПК України \~підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу чи заперечень щодо неспівмірності цих витрат від відповідача до суду не надходило. На підставі наведеного та

Outcome: partial