Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та виселення. Вказала, що вона є власником зазначеного будинку. Між нею та колишньою дружиною відповідача [PERSON] 11.04.2012 року досягнуто домовленості щодо продажу вказаного будинку, на підтвердження чого сторонами складено відповідні розписки, [PERSON] внесено 8000 грн. із зобов'язанням до 25.12.2012 року сплатити решту в сумі 30 000 грн. Після того, подружжя [PERSON] розлучилось, [PERSON] з будинку виїхала, а відповідач продовжує проживати в будинку, частково сплативши обумовлену договором суму. Однак, у строк, визначений сторонами, кошти за будинок у загальному розмірі їй не сплачено, наразі вони знецінились і вона бажає продати будинок іншим покупцям. Ухвалами суду від 05.05.2015 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено колишню дружину відповідача [PERSON], а також до участі у справі залучено Орган опіки та піклування Знам'янської РДА. В ході судового розгляду позивач вимоги уточнила. З урахуванням того,що відповідач проживає у спірному будинку разом із неповнолітнім сином [PERSON], просила суд усунути перешкоди у користуванні належним їй будинком шляхом виселення відповідача разом із сином. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та уточненнях до неї. Відповідач позов не визнав. Вказав, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON] придбали у позивача будинок у розстрочку, на підтвердження чого сторонами складено відповідні розписки. Одразу сплатили 8000 грн. і в подальшому домовились сплачувати обумовлену суму в розмірі 38 000 грн. частинами. В 2013 році шлюб розпався, дружина поїхала, з ним залишився проживати син [PERSON]. Наразі сплачено 23 800 грн. Проти виселення в принципі не заперечує, але лише за умови повернення позивачем вже сплачених коштів в рахунок оплати вартості будинку. Третя особа [PERSON] та представник Органу опіки та піклування до суду не з'явились, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки до суду не повідомили. Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] 11.04.2012 року на підставі розписки [PERSON] продала, а [PERSON] придбала вказаний будинок. Перший внесок склав 8000 грн., решту в сумі 30 000 грн. покупець мав сплатити до 25.12.2012 року. На час складання розписки [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.02.2013 року шлюб розірвано. Згідно довідок, виданих виконавчим комітетом Богданівської сільської ради від 08.04.2015 року (а.с. 30) та від 05.05.2015 року (а.с.39) відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] а фактично проживає разом із неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 16.11.2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Відтак, судом з'ясовано, що письмова форма договору купівлі-продажу будинку сторонами не дотримана, нотаріальне посвідчення і державна реєстрація договору не відбулось, а тому договір є неукладеним і не створює прав та обов'язків для сторін. Так, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач разом із неповнолітнім сином, проживаючи у належному позивачу будинку без будь-яких правових підстав, створюють власнику перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Враховуючи викладене позивач вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном і такі позовні вимоги є обгрунтованими. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та виселення відповідача разом із сином із належного позивачу домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим суд має зауважити наступне. Відповідно до вимог ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачений в рахунок виконання договору платіж є авансом, який підлягає поверненню продавцем у зв'язку з не укладенням договору купівлі-продажу. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України відповідач має право до початку розгляду справи по суті пред'явити зустрічний позову. В ході даного судового розгляду питання щодо повернення сплачених відповідачем коштів в рахунок вартості придбаного будинку не може бути вирішено з огляду на те, що належним чином оформленого зустрічного позову відповідачем не пред'явлено. Водночас, відповідач має право ініціювати спір щодо повернення сплачених коштів в судовому порядку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved