Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення нею повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду протягом всього\~часу проживання\~з дитиною\~з інвалідністю\~та опікування\~нею.\~В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народився син [PERSON] [INFO] .. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з позивачем та перебуває на її утриманні. При цьому дитина має істотні вади фізіологічного здоров`я та розвитку, внаслідок чого потребує постійного стороннього догляду. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, що змусило звернутись позивача до суду. Ухвалою суду від 12.11.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій також зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду належним чином, надавши відзив на позовну заяву та заперечення на уточнення до позовної заяви, в яких вказує, що позовні вимоги визнає частково в частині розміру аліментів та з причин мінливого доходу просить суд призначити аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в сумі 813грн, щомісячно, до досягнення ним вісімнадцяти років та аліменти у твердій грошовій сумі на утримання позивачки в розмірі 500 грн, щомісячно, протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею до досягнення дитиною вісімнадцяти років. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.08.2015 року, який був розірваний рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 07.05.2018 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.06.2016 року, який проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 9737 від 19.10.2018 року. Малолітній [PERSON] має захворювання, внаслідок чого має статус інваліда з дитинства, що підтверджується відповідним медичним висновком №30 від 16.06.2017р., виданим Черкаською ЦРЛ із строком дії до 01.07.2022р.. Зазначена обставина також підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації від 02.08.2017 року. Оскільки позивач здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, то єдиним її доходом є державна соціальна допомога, що на момент призначення (02.08.2017р.) була в сумі 2344,40грн. Відповідач проживає окремо і є здоровою працездатною людиною. Протягом останнього часу не має постійного стабільного доходу, але за період з січня 2017 по жовтень 2018р. за наявності можливості здійснював переведення на користь позивача щомісячних грошових переказів (14 переказів) на загальну суму 53423,64грн, що підтверджується копіями відповідних квитанцій. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає належної матеріальної допомоги позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. Таким чином між сторонами існує спір, який виник з сімейних правовідносин щодо забезпечення права на утримання, що регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач проживає окремо від дитини, а фактично піклуванням дитини займається позивачка, то вона має право на отримання від відповідача аліментів на утримання їх сина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому зазначена норма закону визначає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом статей 183 та 184 СК України право вибору способу стягнення аліментів (у частці від доходу або в твердій грошовій сумі) належить саме одержувачу аліментів, але в будь-якому випадку обраний позивачем спосіб має бути належним чином обґрунтованим. Надаючи оцінку доводам сторін щодо способу стягнення аліментів варто звернути увагу, що визначення розміру аліментів у частці від доходів батька є більш надійним способом захисту інтересів дитини, оскільки в такому випадку розмір матеріального забезпечення дитини є гнучким (змінюваним) і залежить від об`єктивних факторів та показників економічного розвитку суспільства (заробітна плата (мінімальна і середня), прожитковий мінімум і т.і). До того ж такий спосіб стягнення завжди є співмірним із загальним доходом платника аліментів, що дозволяє запобігти загрозі виникнення надмірного тягаря фінансового зобов`язання у платника аліментів. По обставинам спірних правовідносин дитина сторін має незадовільний стан здоров`я, що обумовлює потребу у збільшеному матеріальному забезпеченні. Відповідач має нерегулярний дохід, але не позбавлений можливості працевлаштуватись на постійній основі, оскільки має (за його твердженням) професійну освіту та навики роботи за фахом. При цьому відповідач також зазначив, що проходить періодично військову службу за контрактом, внаслідок чого отримує дохід, який може слугувати основою для обчислення розміру аліментів. Отже, оцінивши обставини справи суд приходить до висновку, що з огляду на принцип паритетності побудови сімейних відносин (ч.2 ст.1 СК України) та зміст засад справедливості, добросовісності і розумності (ч.9 ст.7 СК України), відповідач зобов`язаний надавати своїй дитині матеріальну допомогу у вигляді щомісячних аліментних платежів в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів, що є належним та достатнім заходом з виконання батьківського обов`язку по матеріальному забезпеченню дитини за рахунок якого існуватиме справедливий баланс забезпечення інтересів дитини та недопущення надмірного обмеження прав та законних інтересів відповідача. Стосовно вимог про стягнення аліментів на утримання позивача, то суд виходить з наступного. Згідно із ч.1 ст.88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу. Як встановлено судом ступень інвалідності та обставини стану здоров`я малолітнього [PERSON] свідчать про наявність у нього потреби у постійному сторонньому догляді на період часу до 01.07.2022р. і саме на цей час позивачку визначено особою, яка здійснюватиме такий догляд і відповідно у зв`язку з цим отримуватиме державну соціальну допомогу. За таких обставин на теперішній час право позивача на утримання від відповідача у зв`язку із тим, що вона здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, обмежено періодом часу до 01.07.2022р., а в подальшому залежатиме від стану здоров`я дитини. Оцінюючи матеріальне становище відповідача суд бере до уваги, що сам відповідач не заперечує наявності в нього можливості сплачувати аліменти на користь позивачки на її утримання, але тільки в твердій грошовій сумі в розмірі 500грн на місяць, а не у спосіб що просить позивач. Отже відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу позивачці. Визначаючи розмір аліментів на утримання позивачки варто звернути увагу, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст.7 СК України). Частиною 8 цієї статті СК визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Як вже зазначалося вище право вибору способу стягнення аліментів належить їх одержувачу, але за будь-яких обставин спосіб стягнення та їх розмір мають бути належним чином обґрунтовані. В той же час визначений судом спосіб захисту прав має відповідати критеріям ефективності, раціональності та правової визначеності, щоб окрім іншого забезпечити й можливість належного виконання судового рішення. Враховуючи, що аліменти на утримання дитини визначені судом в частці від доходів, а їх отримувачем є позивачка, то і виконання обов`язку по сплаті аліментів на її утримання доцільніше визначити також саме в частці від доходів відповідача. Натомість позивачкою не вмотивовано належним чином необхідність визначення аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини від доходів відповідача. В той же час такий розмір частки в сукупності з часткою доходів відповідача, яка стягуватиметься як аліменти на утримання дитини, загалом складатиме майже 42% доходів відповідача, тоді як загальний розмір усіх відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами (ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження»). З урахуванням обставин справи задля забезпечення реалізації права позивачки на утримання суд вважає за належне та достатнє визначити розмір аліментів на її утримання на рівні 1/8 частки доходів відповідача, що у свою чергу відповідатиме засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до положень ч.1 ст.191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору, у відповідності зі\~ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40\~\~грн. Згідно\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів\~у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141, 263-268, 280 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial