Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом 30.11.2018 року мотивуючи тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.04.1988 року їй належить на праві власності будинок [ADDRESS] 09.03.2013 року її онука - [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем у справі - [PERSON]. Оскільки онука жила з відповідачем з 2011 року однією сім'єю, тому він 23.11.2012 року на правах члена сім'ї був зареєстрований на вказаній житловий площі, однак з липня 2015 року відповідач забрав свої речі і у вказаному будинку взагалі не з'являвся, обов'язки члена сім'ї пов'язані з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг не виконував. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 19.07.2018 року шлюб між онукою та відповідачем було розірвано. Відповідач в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку не бажав, а наданий час взагалі з ним втрачений будь - яких зв'язок і його постійне місце проживання невідомо. Відповідач не проживає у будинку більше одного року без поважних причин. Факт реєстрації відповідача у будинку порушує її права щодо вільного користування, володіння та утримання майна та оформлення субсидії, тому просила в судовому порядку визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити вимоги та залишити за нею судові витрати у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи зазначені вимоги, постановив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши позивача, покази свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], є власником вказаного будинку на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 01.04.1988 року, зареєстрованого в Білоцерківському МБТІ у реєстрову книгу за № 1, за реєстровим № 154, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 5,6). З довідки Сухоліського старостинського округу № 7 Білоцерківського району Київської області від 05.07.2018 року № 419 ( а.с.8) вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані: власник будинку, позивач у справі, [PERSON] з 06.02.1996 року, дочка позивача -[PERSON] з 06.02.1996 року, онука позивача - [PERSON] з 02.08.2011 року, правнучки позивача: [PERSON] з 23.05.2013 року і [PERSON] з 02.09.2014 року та відповідач у справі - [PERSON] з 23.11.2012 року. З матеріалів справи ( а.с. 7,8) вбачається, що [PERSON] з 09.03.2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з онукою позивача [PERSON], та рішенням Білоцерківського міськрайоного суду Київської області від 19.07.2018 року шлюб між ними було розірвано. Також, судом встановлено, що відповідач був зареєстрований в [ADDRESS], як член сім'ї [PERSON], власника будинку, оскільки перебував у зареєстрованому шлюбі з її онукою та проживав разом із нею, що підтверджено матеріалами справи та показами свідка. З акта від 05.07.2018 року, складеного в присутності свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та засвідченого Узинською міською радою, ( а.с 9) вбачається, що [PERSON] фактично не проживає в [ADDRESS] протягом трьох років, що також узгоджується з поясненнями позивача та показами свідка. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач у даній справі відзив на позов із запереченнями та належними і допустимими доказами в їх підтвердження до суду не подав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки відповідач в будинку [ADDRESS] зареєстрований, проте в даному житловому приміщенні не проживає більше року, його особистих речей у житловому приміщенні немає, житлом він не цікавиться та не приймає участі в його утриманні, позивач сама утримує будинок у належному стані та сплачує комунальні послуги, належних та безспірних доказів того, що йому чинилися перешкоди у користуванні будинком до суду не надано, як і не надано доказів щодо поважності причин не проживання у спірному житловому приміщенні більше року. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатила при подачі позову до суду в розмірі 704,80 грн. ( а.с.1), однак заявила клопотання залишити судові витрати за нею.

Outcome: approved