Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що шлюб сторони зареєстрували 22.08.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №1456. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Одруження виявилось невдалим. Останні роки постійно виникають сварки, внаслідок того, що кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв'язку з цим, шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться і вирішили розірвати шлюб. Ухвалою судді від 14.01.2019 було відкрито провадження в цивільній справі. У підготовче судове засідання позивач не прибула, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у підготовче судове засідання не прибув, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без його участі, позов визнає повністю. Вказує, що шлюбні відносини припинені з 01.06.2018 року. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи відсутність відзиву на позов та заяву відповідача про визнання позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому судовому засіданні, за наслідками якого винести рішення про задоволення вимог позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 22.08.2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №1456. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - «[PERSON]», дружини [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.11). З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та неповнолітньої дитини, що має істотне значення у даній справі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із того, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача, однак за відсутності такої вимоги суд не стягує судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved