Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила усунути перешкоди, що вчиняються їй з боку [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS], власником якої є позивач, і такі перешкоди усунути шляхом виселення [PERSON] з вказаної квартири. В обґрунтування вимог позивач вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування від 27.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], право власності на квартиру зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1093. У вказаній квартирі зареєстрована позивач та її малолітня дитина і 11.10.2013 року позивачем укладено з КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Яке зазначає позивач, 19.11.2013 року вона звернулась до відповідача з листом, в якому просила її про добровільне виселення в місячний термін з квартири [ADDRESS], власником якої є позивач, проте відповідач [PERSON] з квартири не виселилась. Позивач вважає вказане перешкоджанням їй у користуванні своєю власністю, у зв'язку з чим і звернулась до суду із даним позовом. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представники відповідача проти задоволення позову заперечу, вважаючи його необґрунтованим та недоведеним. Зокрема, вказали, що відповідач не вчиняє жодних перешкод позивачу, оскільки остання не намагалась жодного разу потрапити до квартири. Суд, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі Договору дарування від 27.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], право власності на квартиру зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1093 (а.с. 11). У вказаній квартирі зареєстрована позивач та її малолітня дитина і 11.10.2013 року позивачем укладено з КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 6-7) Як зазначає позивач, 19.11.2013 року вона звернулась до відповідача з листом (а.с. 8), в якому просила її про добровільне виселення в місячний термін з квартири [ADDRESS], власником якої є позивач, проте відповідач [PERSON] з квартири не виселилась. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Проте, як вбачається в даному випадку, позивачем не подано жодного належного доказу на підтвердження тієї обставини, що відповідачем [PERSON] вчиняються позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], не подано доказів отримання відповідачем листа позивача від 19.11.2013 року (а.с. 8) про добровільне виселення в місячний термін з квартири,Ю та будь-яких доказів, які б свідчили про наявність спору між сторонами з приводу користування квартирою та виселення з неї. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Суд враховує те, що об'єкт власності - жиле приміщення, тому режим проживання в ньому регулюється нормами ЖК України, а отже, розглядаючи питання про усунення перешкод у користуванні квартирою, суд має врахувати, на які передбачені законом підстави для виселення відповідача посилається позивач, оскільки відповідно до ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо усунення перешкод, що вчиняються їй з боку [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS], і відповідного виселення [PERSON] з вказаної квартири, є недоведеними належними доказами, а отже є необґрунтованими, передчасними і відповідно такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed