Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 07.08.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що був зроблено актовий запис №125 та про що видане свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явилась, проте надала письмову заяву згідно якої, просить суд розглянути справу без її участі, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте надіслав до канцелярії суду письмову заяву, згідно якої просить суд розглянути справу без його участі та проти розірвання шлюбу не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Як вбачається з позовної заяви, 07.08.2004 року між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №125 та про що видане свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.5). Від спільного з відповідачем шлюбу сторони мають двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають та залишаться проживати разом із позивачем. Спільне життя з відповідачем у позивача не склалося, оскільки за своїми характерами вони виявилися абсолютно протилежними людьми та мають різні погляди на подружнє життя, між ними втрачено почуття кохання. В 2014 році шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були остаточно припинені, відповідач виїхав на інше постійне місце проживання. З цього часу спільне господарство ними не ведеться. Сімейних стосунків не підтримують. Примирення між позивачем та відповідачем, а також подальше спільне життя з відповідачем та збереження сім`ї я позивач вважає неможливим. Тому позивач остаточно вирішила розірвати шлюб. У зв`язку з чим позивач звернулась до суду із даним позовом. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Дружина та чоловік за змістом ст. 55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Outcome: approved