Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину що , відповідно до рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 27 березня 2014 року на її користь було стягнуто кошти за надані послуги в розмірі 11000 грн., 3% річних 660 грн. та судові витрати в розмірі 243.6 грн. 07 квітня 2014 року за вказаним рішенням Комсомольським районним судом м. Херсона було видано виконавчий лист . Оскільки рішення суду не виконано сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції , тобто знецінення гривні , за період з 01 січня 2012 року по 30 червня 2014 року становить 11757.9 грн. які просила суд стягнути на її користь , а також судові витрати. Позивач в судовому засіданні підтримала позов і просила суд задовольнити його посилаючись на підставі викладені в ньому. Відповідач до судового засідання не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до положень ст.ст. 74-76 ЦПК України. Вислухавши сторони , дослідивши матеріали справи , суд встановив що відповідно до рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 27 березня 2014 року на користь позивача з відповідача було стягнуто кошти за надані послуги в розмірі 11660 грн. за розпискою від 25 червня 2013 року та судові витрати в розмірі 244 грн. Вказане рішення набрало законної сили 07 квітня 2014 року . 07 квітня 2014 року за вказаним рішенням Комсомольським районним судом м. Херсона видано виконавчий лист, а 09 квітня 2014 року державним виконавцем ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження за даним виконавчим листом і запропоновано боржнику виконати його добровільно в строк до 16 квітня 2014 року. Відповідно до повідомлення Комсомольського РУЮ у м. Херсоні від 12 листопада 2014 року станом на 12 листопада 2014 року рішення суду не виконано. Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України , а ч.2 ст. 58 ЦПК України передбачає що обставини справи , які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України визначено що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили , не доказується при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи , щодо яких встановлено ці обставини . Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. А згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного, положення ст. 625 ЦК України регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 3 ст. 11 ЦК України , в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України , адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність., на підставі чого суд вважає позовні вимоги заявлені позивачем є не обґрунтованими і такими що не підлягають задоволенню з підстав заявлених позивачем.

Outcome: dismissed