Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-02 00:00:00

позивач звернулась до суду з вказаними вимогами, посилаючись на ті обставини, що мешкає в будинку під номером [ADDRESS] і є власником 2/3 частин даного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] Будинок раніше належав матері і її чоловіку [PERSON] в рівних частках. 1/6 частину будинку покійна мати успадкувала після смерті [PERSON] Його спадкоємцями є відповідачі [PERSON] та [PERSON], які є його доньками, подали до Миронівської районної державної нотаріально контори заяви про прийняття спадщини за законом. Відповідачі до цього часу не звернулись до нотаріальної контори за отриманням відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом, у спірному будинку ніколи не проживали і не проживають, не брали і не беруть участі в утриманні будинку, не оплачуюсь комунальні послуги, не беруть участі у благоустрої самого будинку і прилеглої території, мають постійне місце проживання в Російській Федерації. Посилаючись на ті обставини, що будинком заволоділа добросовісно, володіє і користується ним постійно, відкрито і безперервно більше десяти років, в будинку проживала і проживає одна, вважає, що набула права власності на частину будинку, яка залишилась ніким не успадкованою після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, та в судовому порядку просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку під номером [ADDRESS] В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Додатково пояснила, що в будинку під номером [ADDRESS] зареєстрована та проживає з 1982 року. Після смерті чоловіка матері [PERSON] відповідачі подали заяви до нотаріуса про прийняття спадщини та повідомляли матір про те, що бажають отримати компенсацію за належну кожному з них частку у будинку. Представник позивача [PERSON] також підтримав заявлені позивачем вимоги та пояснив, що позивач заволоділа будинком добросовісно, володіє ним постійно, відкрито і безперервно більше десяти років. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Будучи допитаною в порядку судового доручення за місцем проживання, зазначила, що вимоги позивача не визнає, спадщину після смерті батька [PERSON] прийняла, оформити спадкові права на даний час не має змоги, оскільки не має матеріальної можливості приїхати до України, бажає оформити спадщину та продати належну їй частку у спадковому будинку, або отримати грошову компенсацію за частину будинку, яка належить їй в порядку спадкування, від позивача. Не заперечила проти розгляду справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] для допиту в порядку судового доручення викликалася за зареєстрованим місцем проживання. В судове засідання повторно не з'явилася, причини неявки до суду не повідомила, судове доручення повернуто без виконання. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, відповідач [PERSON] не з'явилася до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надала, враховуючи правила ст. ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши позивача, її представника та свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації акті громадянського стану Миронівської РДА 11 вересня 1995 року. Спадкоємцями померлого за законом є відповідачі та померла [INFO] року дружина [PERSON] За життя [PERSON] був власником 1/2 частини житлового будинку під номером [ADDRESS] Вказане право належало йому на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Миронівською державною нотаріальною конторою 11 грудня 1981 року за № 1933, зареєстрованого у Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним № 1931. В порядку спадкування після померлого [PERSON] його дружина [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори 07 грудня 1998 року, зареєстрованого у Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 17 грудня 2001 року за реєстраційним № 1931, набула права власності на 1/6 частину будинку. Свідоцтвом про право власності, посвідченим державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори 07 грудня 1998 року, зареєстрованим у Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 17 грудня 2001 року за реєстраційним № 1931, за [PERSON] посвідчено право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, яким є будинок під номером [ADDRESS] Факт смерті [PERSON] [INFO] року підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Кіровським відділом департаменту ЗАГС Міністерства державно-правового розвитку Омської області 30 серпня 2005 року. Після смерті [PERSON] права на належне їй на день смерті майно у виді 2/3 частин будинку під номером [ADDRESS] в порядку спадкування набула позивач. Вказана обставина підтверджена свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори 10 серпня 2006 року, зареєстрованим у Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 14 вересня 2006 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] 02 березня 1996 року подали до Миронівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], що підтверджено архівною довідкою Київського обласного державного нотаріального архіву Головного управління юстиції у Київській області № 01-17-3337 від 23 грудня 2013 року. Довідка містить відомості про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом відповідача не видавалось. Відповідно до статті 525 ЦК 1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до статей 548, 549 ЦК 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 561 ЦК 1963 року було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК 1963 року не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. У спірному будинку з 1982 року проживає позивач, яка доводиться померлому [PERSON] падчеркою та померлій [PERSON] дочкою. Вона користується усім будинком, доглядає та утримує його, сплачує комунальні послуги. Вказані обставини підтверджені допитаними в судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідачі мають постійне місце проживання в Російській Федерації. У спадковому будинку не проживали і не проживають. В підтвердження вказаних обставин позивач додала до позовної заяви акти обстеження житлово-побутових умов за липень, вересень та листопад 2007 року, а також листопад 2012 року. Володіння позивачем будинком почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, а тому норми ст. 344 ЦК України підлягають застосуванню. Для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Відповідно до положень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати, що задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. На початковий момент, який включається в повний строк давності володіння, визначений законом, з січня 2001 року позивач правомірно проживала у будинку під номером [ADDRESS] разом з матір'ю [PERSON], та користувалася ним. Їй було відомо, що відповідачі від спадщини не відмовлялись, прийняли спадщину після смерті [PERSON] і претендують на спадкове майно у виді 1/3 частини будинку. Позивач підтвердила, що вони повідомляли її матір про те, що бажають отримати компенсацію за належну кожному з них частку у будинку. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном знала, що на це майно претендують інші особи, знала, що користується чужим майном, знала про обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужим майном. Їй були відомі обставини, що відповідачі не втратили інтерес до спадкового майна. Такий інтерес до частини будинку підтвердила відповідач [PERSON], надаючи пояснення в судовому засіданні за місцем проживання та в надісланому суду письмовому поясненні від 20 травня 2013 року. Встановлено, що позивач володіє будинком відкрито та безперервно. Таке володіння є очевидним для третіх осіб, є безперервним протягом визначених законом строків, а саме протягом десяти років. Факти відкритості, безперервності і тривалості володіння мають місце. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, маючи намір набути право власності на житло за набувальною давністю, повинна довести, в тому числі, факт добросовісного володіння житлом протягом встановленого строку. В судовому засіданні не знайшов підтвердження факт добросовісного володіння чужим майном, а тому вимоги про визнання права власності за набувальною давністю є недоведеними. На підставі викладено, ст.ст. 41, 129 Конституції України, ст. ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 525, 548, 549, 561 ЦК УРСР 1963 року,

Outcome: dismissed