Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що 17.12.2013 року вона уклала шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, і на даний час в Івано-Франківському міському суді знаходиться справа про розірвання шлюбу. Дитина перебуває на повному утриманні позивача, оскільки усної домовленості між нею та відповідачем щодо утримання дитини не досягнуто. На даний час позивач знаходиться у декретній відпустці та у скрутному матеріальному становищі. Позивачу не відомо чи працює відповідач офіційно, проте за станом свого здоров'я він є працездатним тому може працювати та отримувати доходи. Інших дітей на утриманні у нього немає, як і не має будь-яких інших стягнень по виконавчих листах. У звязку з цим просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] аліменти в її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 1200грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, пояснила що іншого доходу крім матеріальної допомоги від держави на дитину вона не отримує, чого не вистачає на харчування на інші потреби дитини, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив що на даний час він не працює, згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі по 1000грн. щомісячно. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживають діти. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія І-НМ № 143073 (а.с.3). Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія І-НМ № 306286, який проживає з позивачем [PERSON] Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач є працездатною особою, і спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з 04 вересня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 640 гривень судового збору в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial