Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначила, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини сторін у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісяця і до повноліття дитини, а також понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500, 00 грн. Вищевказана справа була призначена до судового розгляду, проте у судове засідання учасники справи не явилися. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Через ненадання відповідачем, який не має статусу підприємця, інформації щодо його адреси відповідна судова повістка була йому надіслана за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому відповідач про причини своєї неявки не повідомив, не подав відзив, а сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.\~141\~Сімейного кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 3 ст.181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.\~182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі мають спільну неповнолітню дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає з позивачем, що підтверджується копією акту 1 підтвердження фактичного проживання від 01.02.2019 року. За твердженням позивача, що не спростовано відповідачем, дитина знаходиться на матеріальному утриманні матері, відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Як вбачається з копії консультаційного висновку спеціаліста від 04.02.2019 року дитині встановлений діагноз «затримка темпів мовного розвитку на резидуально-органічному тлі». Судом встановлено, що відповідач є працездатним за віком та станом здоровя, на користь інших осіб він аліментів не сплачує. Доказів на спростування цих висновків суду не надано. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними, і при визначені їх розміру суд враховує матеріальне становище, стан здоровя сторін, їх дитини (доказів інвалідізації, обмеження працездатності чи перебування когось на лікарському обліку або наявності захворювань суду надано не було), а тому вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень щомісячно, зважаючи на рівний обовязок батьків щодо їх участі у утриманні дитини, на достатність, на думку суду, вказаного розміру. Згідно з частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, частиною 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. За статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При зверненні до суду позивачем сплачено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500, 00 грн., що підтверджується копією договору № 02-02/19 про надання правничої допомоги від 07.02.2019 року, копією додаткової угоди № 1 від 07.02.2019 року до договору правничої допомоги, копією акту приймання-передачі від 08.02.2019 року до договору про надання правничої допомоги № 02-02/19 від 07.02.2019 року, оригіналом квитанції до прибуткового касового ордеру № 02 від 08.02.2019 року, копією ордеру на надання правової допомоги від 08.02.2019 року, виданого адвокатом [PERSON] Таким чином, враховуючи положення статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, надані позивачем докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу. За приписами\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~з відповідачана\~користь державного\~бюджету підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial