Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, згідно якого просить стягнути з відповідача на її користь грошову суму в розмірі 35\~500 грн. та грошову суму в розмірі 15\~500 грн., що знаходяться на рахунку № 1238 Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» - Мелітопольська філія у порядку спадкування, після смерті [PERSON], яка померла 08 червня 2014 року. Подачі позову слугувало те, що вона є спадкоємцем після смерті [PERSON], однак відповідач вищевказані кошти їй не повертає, в звязку з чим вона звернулась до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач в судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, ч.1 ст. 224 ЦК України урегульовує питання ухвалення заочного рішення. При цьому, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та в звязку з неявкою представника відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 08 червня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ЖС № 301941 від 10 червня 2014 року /а.с.12/. [PERSON] за час свого життя залишила заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла позивачу [PERSON], про що свідчить копія заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 12 серпня 2011 року, за реєстровим номером 4274 /а.с.13/. 15 квітня 2015 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене держаним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори, [PERSON], за реєстровим номером 1-475, відповідно до якого, як спадкоємиця за заповітом після смерті [PERSON], померлої 08 червня 2014 року, вона має право на грошову суму у розмірі 35 520 грн., яка знаходиться на рахунку № 1238 Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» - Мелітопольська філія, що належали спадкодавцю на підставі листа, виданого Запорізькою обласною кредитною спілкою «Довіра» 17 березня 2015 року за № 649 /а.с.14/. Також, 10 червня 2015 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене держаним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори, [PERSON] за реєстровим номером 2-900, відповідно до якого, як спадкоємиця за заповітом після смерті [PERSON], померлої 08 червня 2014 року, вона має право на грошову суму у розмірі 15 500 грн. на рахунку № 1238 Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» - Мелітопольська філія по додатковій угоді № 1 від 21 жовтня 2013 року, що належали спадкодавцю на підставі листа, виданого Запорізькою обласною кредитною спілкою «Довіра» 19 травня 2015 року за № 890/1/15 /а.с.15/. Відповідно до п. 6.2.4 Договору № 2787 про надання фінансової послуги - залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 11 червня 2013 року, укладеного між МФ ЗОКС «Довіра» № 1, встановлено, що у випадку смерті вкладника, що наступила до закінчення строку дії цього договору, договір припиняє свою дію і проценти не нараховуються з дня смерті вкладника. Спілка зобовязана повернути грошові кошти вкладника його спадкоємцям у порядку та на підставах, визначених чинним законодавством України. При видачі спадкоємцям сума процентів перераховується Спілкою на дату смерті вкладника, що підтверджується копією договору № 2787 від 11 червня 2013 року /а.с.7-9/. Судом встановлено, що позивач зверталась до відповідача з заявою про повернення грошових коштів (вкладів), однак на теперішній час грошові кошти повернуті так і не були. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~установлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до частини першої\~статті 1058 ЦК України\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з пунктом 2 частини першої\~статті 512 ЦК України\~самостійною підставою заміни кредитора в зобов'язанні є правонаступництво. Відповідно до частини другої\~статті 608 ЦК України\~зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. Проте у зобов'язаннях, не пов'язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов'язань, а відбувається перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців. Згідно зі\~статтею 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1228 ЦК України\~встановлено право вкладника розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним (частина друга\~статті 1228 ЦК України). Відповідно до вимог\~статті 1060 ЦК України\~договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином,

Outcome: partial