Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою і до повноліття доньки. В судове засідання позивач не зявилась, від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. З 12 березня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтва про народження сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтві про народження записаний відповідач по справі. В теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинені. Згідно довідки КП «Житломасив» № 2364 від 10 серпня 2016 року, [PERSON] проживає разом зі своєю донькою [PERSON], [INFO], за адресою: Запорізька область м. Мелітополь вул. Інтеркультурна (Дзержинського) [ADDRESS]. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що малолітня дитина проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, хоча має можливість надавати допомогу на утримання доньки. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення донькою повноліття.

Outcome: approved