Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний час донька навчається на денній формі навчання в Українській інженерно педагогічній академії, на її навчання та проживання в гуртожитку витрачаються значні кошти. Вона не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості. Відповідач працездатний, інших стягнень по виконавчим документам з нього не проводяться, має задовільний стан здоровя, але добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала та надала заяву про подальший розгляд справи за її відсутністю та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов з посиланням на докази, якими він обґрунтовується, не надав. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала та надала заяву про подальший розгляд справи за її відсутністю. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі знаходились в зареєстрованому шлюбі, шлюб між ними розірвано 24.10.2000 року (а.с.5). Від даного шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 13.06.2014 року [PERSON], [INFO] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.9). З 01.09.2017 року [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання Української інженерно - педагогічної академії, факультету Енергетики, енергозберігаючих технологій та автоматизації енергетичних процесів, гр. ДЕА-ПОЕм17пр зі скороченим терміном навчання. Термін навчання у весняному семестрі 2017/2018 н.р. з 01.03.2018 р. по 11.07.2018 р. Термін навчання для отримання першого (бакалаврського) рівня освіти на основі ОКТ «Молодший спеціаліст» становить 2 роки (а.с.29). В звязку з навчанням не працює, ніяких доходів не має, а тому потребує матеріальної допомоги з боку батька. Відповідач має змогу надавати таку допомогу, але в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає. До досягнення донькою повноліття з відповідач за рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.05.2013 року стягувалися аліменти на її утримання (а.с.12). Згідно з п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року №3 згідно з ч.1 ст.181\~СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст.189\~цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч.2 ст.182 СК України. Згідно з ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями п.20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №3\~«Про застування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Коментар до ст.199\~СК України розяснює, що обов'язок по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не є продовженням обов'язку по утриманню дитини до вісімнадцяти років. Це два самостійні обов'язки, які закріплені в різних главах СК України. Вони мають власні підстави виникнення і припинення. Однак, відповідно до коментованої статті і вказаного роз'яснення Пленуму Верховного Суду України обов'язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням. З вищенаведеного вбачається, що при вирішенні питання стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, та визначення їх розміру має значення встановлення можливості надання батьками матеріальної допомоги, а також зясування потреби дитини, яка продовжує навчання, у отриманні такої допомоги. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, а також враховуючи що [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки продовжує навчання, її мати, [PERSON] є єдиною особою, яка несе витрати на її утримання, в той час, коли батько [PERSON] має змогу надавати матеріальну допомогу суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 гривень на користь держави.

Outcome: approved