Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1\\3 від усіх видів заробітку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у сторін у справі є повнолітній син - [PERSON] , [INFO] , який є студентом денної форми навчання факультету лінгвістики у Національному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського». Позивач посилається на те, що син в зв`язку з навчанням не може працювати і забезпечувати себе самостійно. Стипендія йому не виплачується. Всі витрати за навчання, на харчування сина, проїзд, зв`язок несе позивач. Відповідач є працездатним, має достатній рівень доходів, має у власності нерухоме майно, однак не надає допомоги на утримання дитини. Оскільки обов`язок батьків утримувати дитину на час її навчання встановлений законом, посилаючись на положення ст.ст. 199. 200 Сімейного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , 1999 р. народження в розмірі 1/3 частина з усіх видів доходу (заробітку). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, оскільки позивач належну допомогу на утримання сина не надає. Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечили в повному обсязі, зазначаючи на те, що [PERSON] не проживає спільно з сином та не є належним позивачем у даній справі, оскільки аліменти повинні стягуватись не на її користь, а на користь повнолітньої дитини. Крім того, відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що він систематично надає матеріальну допомогу сину, а тому і доводи позивача є безпідставними та необгрунтованими. Третьою особою подано заяву про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши сторін, представника відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 29.08.1998 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Мінського району м.Києва, від якого у них народився син: [PERSON] , [INFO] . 12 квітня 2012 р. шлюб між сторонами було розірвано. [INFO] р. [PERSON] досяг повноліття. Відповідно до ст.199 СК України батьки зобов`язані утримувати дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до довідки №377 ФЛ300 від 01.06.2018 р. [PERSON] є студентом факультету лінгвістики, денної форми навчання Національного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського». Рік закінчення навчання 30.06.2020 р. Для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час її навчання, повинно існувати чотири умови, а саме: дитина повинна навчатись, потребувати матеріальної допомоги, її вік не повинен перевищувати 23 років, батьки повинні мати можливість надавати матеріальну допомогу. В силу положень ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку (сина) у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ст.182 Сімейного кодексу України, При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що вона самостійно несе витрати на оплату навчання повнолітнього [PERSON] , на оплату проживання, харчування, проїзду, зв`язку. Обов`язок доказування обґрунтованості пред`явлених позовних вимог законодавець покладає на сторони у справі. В порушення вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів того, що хоча повнолітня дитина і мешкає окремо, вона продовжує нести витрати на утримання сина. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З боку позивача суду не надано доказів, що вона самостійно несе витрати на утримання сина, який на час навчання не проживає з нею. Натомість з боку відповідача надані виписки з особового рахунку, фіскальні чеки, що підтверджують перерахування коштів на користь третьої особи. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] не є належним позивачем у спорі про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час її навчання, оскільки в ході судового розгляду не доведено, що позивач, хоча і не проживає з повнолітнім сином, але продовжує нести витрати на його утримання. Повнолітній син сторін не позбавлений права самостійно звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів з батьків на час його навчання, у разі доведеності обставин, що він потребує такої допомоги. З врахуванням викладених судом обставин, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивач в ході розгляду справи не довела обставини, які мають істотне значення при розгляді даного спору, а саме те, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням, що син проживає з матір`ю і остання несе витрати на його утримання, а також можливість відповідача продовжувати сплачувати аліменти на час навчання сина. З урахуванням викладеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на час його навчання не підлягають задоволенню. Питання щодо стягнення судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed