Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свою позовну вимогу мотивує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, що був розірваний рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 11.09.2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON],[INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивача. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, в зв'язку з чим вона просить стягнути з відповідача на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 2 000 (двох тисяч) гривень та [PERSON],[INFO] у розмірі 2 000 (двох тисяч) щомісячно до повноліття дитини з дня пред'явлення позову до суду. У свою чергу відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якій зазначає, що він самостійно виконує обов'язки, що покладені на нього, як батька, в той час як позивач ухиляється від обов'язку утримання дітей, тому просить суд стягнути з позивача на утримання спільних неповнолітніх дітей аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 (двох тисяч) гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Представник позивача у судовому засіданні, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, додала також, що сторони, їх діти і матір позивача дійсно проживають в одному будинку, який належить сторонам та матері позивача у рівних частинах. Спільне господарство з відповідачем не ведуть, вона утримує дітей самостійно за рахунок своїх тимчасових заробітків та доходів своєї матері. Відповідач жодної участі в утриманні дітей не приймає, тому вважає зустрічні позовні вимоги безпідставними. Посилалась також, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, його доходи мають мінливий характер, тому він має сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, оскільки відповідач проживає разом з дітьми в одному будинку, грошові кошти виділяє дітям на їх прохання, в той час як позивач зловживає алкоголем та не має самостійного заробітку. Тому просив у первісному позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Так, судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей, дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO]. Сторони разом з дітьми проживають в одному будинку, проте, спільне господарство не ведуть. Позивач самостійно утримує дітей, що підтверджується відповідними доказами: чеками на придбання медичних препаратів та здійснення лікування, довідками про доходи матері позивача, а також характеристикою з місця навчання дітей. Належних та допустимих доказів утримання дітей відповідачем останнім суду не надано, з чого суд робить висновок, що у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, тому вимоги останнього за зустрічним позовом є безпідставними. Відповідач працює, має задовільний стан здоров'я, інших утриманців не має, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів тому, що відповідач має нерегулярний та мінливий дохід, або іншим обставинам, що мають істотне значення, тому суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Тому, суд вважає за необхідне первісний позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO], щомісячно, починаючи стягнення з 15 лютого 2016 року та до досягнення дітьми повноліття, а також допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Зустрічний позов задоволенню не підлягає з наведених вище підстав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial