Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ВДВС Заводського району про звільнення майна з-під арешту. У своєму позові вказала, що 31.01.2016 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке вона прийняла за законом: автомобіль ВАЗ 21104, д/з АР 2947 АС, 2004 року випуску. Вона є єдинним спадкоємцем майна після смерті чоловіка. При оформленні спадщини в нотаріальній конторі було виявлено наявність обтяження (арешту) на спадкове майно - автомобіль ВАЗ 21104, д/з АР 2947 АС, 2004 року випуску, накладений Заводським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції. Тому, на підставі наявного арешту на спадкове майно, нотаріус не має можливості видати позивачу свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом. З приводу зняття арешту з спадкового майна позивач звернулася до відповідача з відповідною заявою. Відповідно наданої їй відповіді, зазначено , що згідно перевірки бази ЄДРВП на виконанні у Заводському ВДВС міста Запоріжжя не знаходиться виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON]. На підставі вищевикладеного Заводський ВДВС міста Запоріжжя не має змоги зняти арешт з майна [PERSON]. Виконавче провадження щодо [PERSON] було закінчено 31.07.2008 року, та після строку зберігання, а саме 3 роки, архівне виконавче провадження було знищено. Таким чином, на сьогоднішній час повністю виключена можливість зняття арешту з спадкового майна, адже Заводський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції не має матеріалів виконавчого провадження відповідно якого було накладено арешт, а тому і не може вчинити відповідні дії про звільнення спадкового майна з під арешту. У своєму позові позивач просить звільнити транспортний засіб марки ВАЗ 21104, д/з АР 2947 АС, 2004 року випуску, що належав на праві власності [PERSON], який помер 31.01.2016 року, з під арешту та зобов'язати Заводський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції виконати відповідні дії, щодо звільнення транспортного засобу марки ВАЗ 21104, д/з АР 2947 АС, 2004 року випуску, що належав на праві власності [PERSON], який помер 31.01.2016 року, з під арешту. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити, розглянути справу без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач представник Заводського ВДВС у судове засідання не зявився, хоча був повідомлений у встановленому законом порядку, але своїх заперечень та причин неявки суду не надав. Дослідивши докази по справі, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 347174 встановлено, що чоловік позивача по справі [PERSON] помер 31.01.2016 року. Із постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.07.2008 року встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 13.05.1999 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі по 1/4 частини з усіх видів заробітку закінчено. Із листа (відповіді) з регіонального сервісного центру в Запорізькій області від 30.06.2016 року за № 31/8-6187 встановлено, що згідно оперативних даних ЄДР МВС станом на 29.06.2016 року на транспортний засіб ВАЗ 21104, д/з АР 2947 АС, 2004 року випуску, який зареєстрований за [PERSON], [INFO], накладено арешт Заводським ВДВС Запорізького МУЮ. Із листа (відповіді) від 07.09.2016 року за № 17751/9 з Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя встановлено, що згідно перевірки бази ЄДРВП на виконанні у Заводському ВДВС м. Запоріжжя не знаходиться виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] Тому, Заводський ВДВС м. Запоріжжя не має змоги зняти арешт з майна [PERSON], щодо якого виконавче провадження закінчено 31.07.2008 року, та після строку зберігання, а саме 3 роки, архівне виконавче провадження було знищено. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Таким чином, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] повністю знайшов своє обґрунтування і докази у судовому засіданні, і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved