Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 11.01.2018 року мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 30.07.2014 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось по причині того, що останні роки між ними зникло взаєморозуміння та повага один до одного, виникають постійно суперечки через різні погляди на сімейне життя, з вересня 2016 року вони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, втратили почуття любові один до одного, тому просить шлюб розірвати. Вона, [PERSON], проживає разом із дочкою в м. Біла Церква, а відповідач у м. Донецьк, матеріальним утриманням дитини вона займається одноособово за рахунок соціальних виплат, а батько дитини матеріальної допомоги не надає ні на дитину ні на її особисте утримання. Відповідач, [PERSON], є здоровою та працездатною особою, на користь інших осіб аліменти не сплачує. Тому позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку ( доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття та кошти на особисте утримання в розмірі 1000,00 грн. щомісячно до [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, після розірвання шлюбу просить змінити прізвище на «[PERSON]», проти винесення заочного рішення не заперечує, судовий збір просить залишити за нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до п. 19 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України та ч.11, ч.12 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.07.2014 року у Відділ ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 957, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], протягом тривалого часу сімейно - шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, втратили почуття поваги та взаєморозуміння, сім'я розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить інтересам позивача. Отже, враховуючи, що позивач має стійке волевиявлення щодо розірвання шлюбу з відповідачем, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 30.07.2014 року у Відділі ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 957 та змінити прізвище позивача на дошлюбне «[PERSON]». Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є сторони у справі, вона проживає за адресою: [ADDRESS], разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні, батько дитини добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, що підтверджено матеріалами справи ( 10,12,13,22) та не заперечується відповідачем. Відповідач [PERSON], [INFO], уродженець міста Марнеулі, Марнеульського району, Грузія, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], здорова та працездатна особа, інших осіб на утриманні не має. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» дітей віком до 6 років встановлений: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, відповідач є здоровим та працездатним, іншим особам аліменти не сплачує, добровільно матеріальної допомоги на дочку не надає, відзив на позов до суду не подав, тобто проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], не заперечує. Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дочку в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.01.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS], має на утриманні трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не працює, перебуває на обліку в Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області та з 01.01.2017 року отримує державну допомогу при народженні дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 840, 00 грн. щомісячно до 01.01.2020 року, інших доходів не має, тому потребує матеріальної допомоги, а відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 10,12,14,15,22) та не заперечується відповідачем. Визначаючи розмір коштів на утримання позивача, суд врахував, що [PERSON] не працює, єдиним доходом є державна допомога на меншу дитину, відповідач є фізично здоровою людиною, працездатний, заперечень проти позову до суду не надав. Також, враховуючи, що позивачем не надано жодних доказів в підтвердження вимог щодо стягнення коштів на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000, 00 грн., суд вважає за можливе стягнути дані кошти від частки заробітку (доходу) відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача коштів на її особисте утримання, в розмірі 1/4 частина з усіх видів його заробітку ( доходу), починаючи з 11.01.2018 року і до досягнення дитиною 3-х річного віку, тобто до [INFO]. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатила при подачі позову до суду в розмірі 704, 80 грн., за позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, однак заявила клопотання про залишення даних витрат за нею. В порядку п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду про стягнення аліментів, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави стягується судовий збір в розмірі 1409,60 грн., за позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину та коштів на особисте утримання.

Outcome: partial