Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження № 616 від 20.10.2016 року складений Жовтневим районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області). Зазначає, що 12.04.2016 року між нею та відповідачем розірвано шлюб, вони з відповідачем проживають окремо, син проживає з нею. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з ним та приймати участь у його вихованні. На сьогоднішній день сину вже три роки, він не пам`ятає батька та немає до нього ніяких почуттів. Відповідач не сплачує аліменти, стягнуті з нього за рішенням суду, впродовж 3 років взагалі не надавав жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, не забезпечував дитину харчуванням, одягом, взуттям, іграшками, навчанням та іншими речами, які необхідні для нормального розвитку дитини. Таким чином, відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, у зв`язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 12.04.2016 р . Позивачу після розірвання шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (актовий запис про народження № 616 від 20.10.2016 року складений Жовтневим районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області). Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утримання. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.04.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на її утримання, як непрацездатної дружини до досягнення дитиною трирічного віку, а також на утримання сина [PERSON] , однак відповідач ухиляється від сплати аліментів. Так, згідно розрахунку міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова ГТУЮ у Харківській області, заборгованість відповідача зі сплати аліментів складає: на утримання дружини станом на 03.10.2019 року - 56888,85 грн., на утримання дитини станом на 23.01.2020 року - 65285,55 грн. Відповідно до довідки Міської дитячої поліклініки № 2 від 12.02.2020р., дитина [PERSON] відвідує медичний заклад у супроводі матері. З довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 231 комбінованого типу Харківської міської ради від 06.02.2020 року вбачається, що батько дитини не приймає участі в житті дитини. З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 350 від 09.07.2020 року вбачається доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина [PERSON] . Відповідачем не спростовано, що він не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, не цікавиться успіхами сина, станом його здоров`я, не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує дитину харчуванням, одягом, взуттям ті іншими речам, необхідними для нормального розвитку дитини. Суд зазначає, що відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 19 грудня 2008 року), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суду не надано жодного доказу, який би спростовував заявлені вимоги, а оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, диспозитивності та рівності сторін, виходячи з інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON] . Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved