Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу в якій посилається на те, що між ними 16.06.2000 року був укладений шлюб, який зареєстрований у виконкомі Шиловецької сільської ради відділ РАГС Хотинського районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис № 7 В період шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося через непорозуміння та конфлікти, які постійно виникали під час сімейного життя, внаслідок чого вони втратили повагу та почуття любові один до одного. Зазначає, що вони мають різні погляди на сімейні стосунки внаслідок чого у них постійно траплялись суперечки в присутності дітей. Вказує, що з листопада 2013 року між ними припинені шлюбні стосунки та хоча вони проживають в одному будинку, ведення спільного господарства припинено, спільного бюджету не мають. Позивач переконана, що їхній шлюб носить формальний характер та вважає, що подальше спільне життя і збереження сім'ї з відповідачем є неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Між сторонами досягнуто згоду про місце проживання дітей, про що укладено угоду. Враховуючи викладене позивач просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між ними розірвати та залишити на проживання сина з відповідачем, а доньку з позивачем. Позивач в судове засідання не з'явилась, проте надіслала до суду письмову заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, свої позовні вимоги підтримала. Від відповідач до суду надійшла письмова заява з проханням справу розглянути без його участі, позов визнає в повному обсязі. Суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 16.06.2000 року було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Шиловецької сільської ради відділ РАГС Хотинського районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис № 7. Відповідно до копій свідоцтв про народження серій [NUMBER] та [NUMBER] у сторін є неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею. 110 СК України, передбачено, що позом про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що сторони по справі не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільного господарства та не мають спільного сімейного бюджету, тому їхню сім'ю слід вважати такою, що фактично розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше перебування в шлюбі може суперечити інтересам одного з сторін. Що стосується прохання позивача про визначення місця проживання дітей, судом встановлено наступне. Стаття 160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Проте, як вбачається із матеріалів справи, позивач і відповідач уклали письмовий договір серії НАЕ 515999 від 04.11.2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, про визначення місця проживання дитини в якому сторони домовились про те, що після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] залишиться проживати разом із батьком, а матолітня донька [PERSON] - з матір'ю. Таким чином сторони дійшли згоди у вирішенні порядку проживання дітей, а тому в даному випадку між ними відсутній спір, який міг би вирішити суд. За таких умов, позовні вимоги про визначення місця проживання дітей не підлягає задоволенню за відсутністю спору між сторонами.

Outcome: approved