overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 19.02.2011 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Вказала, що їх сімейне життя не склалось, чоловік не працює, матеріально сім`ю не утримує, з 2014 року вони проживають окремо, кожен своїм життям, чоловік створив іншу сім`ю. Просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Сторони до суду не з`явились, клопотали про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримала, відповідач визнав. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, на підставі поданих доказів. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 19.02.2011 року, який було зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №48. Мають спільну малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити\~\~шлюбні відносини.\~ За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 19.07.2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. На даний час дитина перебуває на її утриманні, чоловік не надає матеріальної допомоги на дитину, хоча працює та має таку можливість. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини його доходів (заробітку) щомісяця і до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного\~провадження з повідомленням (викликом) осіб. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. За таких обставин справу розглянуто без фіксації технічними засобами, на підставі поданих доказів. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони з 19.07.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча працює та має таку можливість, інших утриманців не має, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.ст.180,182 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач має можливість та зобов`язаний надавати допомогу в розмірі, передбаченому законодавством на утримання неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати суд стягує з відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. \~ \~ \~\~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 19.10.2012 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, протягом трьох місяців проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просила шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею. Сторони до суду не з`явились, позивач в заяві до суду клопотала про розгляд справи за її відсутності. Причина неявки відповідача не відома, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, на підставі поданих доказів. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19.10.2012 року, який було зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №352. Мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років - визначається за згодою батьків.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 19.11.2010 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, чоловік їй зраджує, по декілька днів не з`являється вдома, має намір створити сім`ю, не приділяє достатньої увагу дітям, не цікавиться їх навчанням, станом здоров`я, між ними постійно виникають сварки, що негативно впливає на дітей. Вважає, що сім`ю зберігти не можливо. Просила шлюб розірвати. Сторони до суду не з`явились, позивач клопотала про розгляд справи за її відсутності. Причина неявки відповідача не відома, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2010 року, який було зареєстровано виконкомом Горщиківської сільської ради Коростенського району Житомирської області, актовий запис №11. Мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після пррозірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 20.06.2013 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, вони втратили один до одного почуття кохання та взаємоповаги, мають різні погляди на життя, переконались, що спільних інтересів не мають, з червня 2019 року проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просила шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивач позов підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20.06.2013 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №179. Мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років - визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 20.10.2007 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, так як чоловік проявляє до неї неповагу, вони не можуть знайти спільної мови між собою, чоловік інтересами сім`ї не цікавиться, зловживає спиртними напоями, більше року вони проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просила шлюб розірвати. Позивач позов підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20.10.2007 року, який було зареєстровано виконкомом Оситнязької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, актовий запис №04. Мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після пррозірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При цьому судом не вирішується питання про визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторін, оскільки дане питання сторонами не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 21.07.2012 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, вони мають різні погляди на життя, чоловік нехтує сімейними цінностями, проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просила шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивач позов підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21.07.2012 року, який було зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №175. Мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, примирення результатів не дало, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після пррозірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років - визначається за згодою батьків. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 21.09.2011 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Вказала, що відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дітей та її утримання не надає, хоча працює та має стабільний дохід. Вона в даний ча перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує соціальну допомогу в розмірі 860,00 грн. щомісячно, однак даних коштів недостатньо для утримання себе та дітей. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини його доходів (заробітку) щомісяця і до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання в розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] трирічного віку, тобто до [INFO] . Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачем відзив на позовну заяву та інших заяв чи клопотань не подано. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони з 21.09.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. На даний час позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Доказів про надання відповідачем в добровільному порядку достатнього розміру коштів на утримання дітей суду не подано. Відповідно до ст.ст.180, 182 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач зобов`язаний та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1/4 частки доходу, щомісячно. При цьому, позивач в обгрунтування своїх позовних вимог щодо можливості сплати відповідачем аліментів на її утримання в розмірі 1500 гривень жодних доказів не подала, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з врахуванням обставин, визначених ст.182 Сімейного кодексу України та поданих доказів, а саме в розмірі 800 гривень. З врахуванням наведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягнення судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 21.09.2012 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, чоловік застосовує до неї фізичну силу, свідками чого стають їх діти, вона постійно перебуває в стані стресу. Просила шлюб розірвати, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивач позов підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21.09.2012 року, який було зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №294. Мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після пррозірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання про визначення місця проживання малолітніх дітей не вирішується, так як воно сторонами не порушувалось. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved