Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що з 02.03.2011 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO]. Вказує, що з часу реєстрації шлюбу вони проживали разом у належному їй на праві власності житловому будинку по вул. Федакова, 19 в с. Олеша Тлумацького району Івано-Франківської області. Відповідач не мав постійного місця роботи, матеріально її не забезпечував, кошти які надсилав йому з-за кордону брат використовував для себе. Останніх чотири роки відповідач почав зловживати спиртними напитками, безпричинно скандалити, ображати нецензурними словами. Після чергової сварки пішов проживати до своєї матері, де проживає по даний час. З жовтня 2017 року вони разом не проживають. Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «Мозіль» та місцем проживання дитини визначити її місце проживання. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак до суду подала письмову заяву, в якій просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище «Фученко», розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. Згідно частин 3, 4 статті 200 ЦПК УКраїни за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони з 02.03.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4). У шлюбі у них народилася одна дитини: [PERSON], 11.03.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Подружнє життя у сторін не склалося, у них постійно виникають безпричинні сварки, протягом останніх місяців разом не проживають, примирення між ними неможливе, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач просила відновити їй дошлюбне прізвище, а відповідач жодних заперечень на позов не подав та повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачу слід відновити дошлюбне прізвище «Фученко». Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що позивачка просила місцем проживання дитини визначити її місце проживання, а відповідач жодних заперечень на позов не подав та повністю визнав позовні вимоги, суд, вважає, що місцем проживання малолітнього [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання його матері [PERSON] (позивач). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. (квитанція № 222.49.1/10026221 від 04.01.2018 року (а.с. 1) На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved