Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що 22 липня 2020 року приватним виконавцем Русенькою Оксаною Олександрівною в рамках виконавчого провадження 62616894 у присутності [PERSON] , було складено постанову про опис та арешт майна боржника. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що приватним виконавцем Русецькою О.О. при примусовому виконанні виконавчого напису № 1345 від 15.06.2020 року, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ГОВ «ФК «Інвест Хаус» 2778861,40 грн. було описано та накладено арешт на автомобіль марки MERCEDES-BENZ В 170 легковий-універсал-В світло-синього кольору 2008 р.в., д.н.з [NUMBER] . Вказаною постановою було заборонено право відчуження, користування, проведення дій, що можуть привести до зменшення вартості вказаного вище автомобіля. Як вбачається зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження, підставою для таких дій став виконавчий напис № 1345 виданий 15 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міською нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. Позивач вважає, що виконавчий напис № 1345 виданий 15 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міською нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. є таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що приватним нотаріусом не було додержано формальних процедур, а саме не проведено перевірку безспірної заборгованості боржника. З вказаних підстав позивач просила суд виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича від 15 червня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 1345 щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» визнати таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позивач у позові у встановленому законом порядку не спростував належними доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. У письмовій відповіді на відзив представника відповідача, позивач зазначила, що 19 вересня 2012 року Амур-Нижньодніпровського районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення у справі № 2/401/3715/12 за позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з останньої борг сумі 59187,16 доларів США. 02 березня 2017 року Амур-Нижньодніпровського районним судом м. Дніпропетровська було постановлено ухвалу у справі № 401/7845/12, якою задоволено заяву ПАТ КБ «Надра», видано дублікат виконавчого листа та поновлено строк для його пред`явлення до виконання. Фактично саме з 02 березня 2017 року, і не пізніше вказаної дати, почав свій перебіг термін права вимоги. Як вбачається зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження, підставою для таких дій став виконавчий напис № 1345 виданий 15 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Г.В. Тобто після спливу трирічного терміну виникнення права вимоги, що не було враховано приватним нотаріусом. До того ж, як зазначає позивач у позові, у вказаній вище постанові зазначено про те, що стягувачем є саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Xaуc», натомість як, на 15 червня 2020 року така юридична особа не могла бути стягувачем оскільки тільки 12 червня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» звернулося до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про заміну сторони (стягувана) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Ухвалою суду від 18 червня 2020 року, тобто на момент існування оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, заяву ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» було залишено без руху для усунення недоліків. Тобто ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на момент вчинення приватним нотаріусом Личук Т.В. нотаріальних дій не була наділена правами стягувача, в також було пропущено трирічний термін звернення із заявою про здійснення виконавчого напису. Крім того позивач посилається на те, що приватний виконавець Русецька О.О. не перевірила інформацію про те, чи дійсно такий виконавчий напис підлягає виконанню, чи дійсно ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» є стороною (стягувачем), чи не порушуються законні права та інтереси позивача під час виконання її прямих обов`язків тощо. Далі, 03 серпня 2020 року приватним виконавцем Русенькою О.О. за посиланням [INFO] було оголошено аукціон на вищевказаний легковий автомобіль. Будь-яких повідомлень позивачка від приватного виконавця Русенької О.О. про початок оприлюднених торгів не отримувала. 25 серпня 2020 року вищезазначений автомобіль було реалізовано учаснику торгів [PERSON] . При цьому, на момент реалізації вищезазначеного автомобіля, а саме 11 серпня 2020 року, існувала ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 401/7845/12, якою заяву ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» було повернуто заявнику. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області від 21.07.2020 року відкрите виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису № 1345, виданого 15 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» у розмірі 2778861,40 грн. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» ). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» ). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. У ст.ст. 80, 81 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вивчивши матеріали справи, судом приходить до висновку, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами обставини викладені у позовній заяві, не надав оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса та документів, на підставі яких його вчинено, клопотання про витребування вказаних доказів суду не заявляв. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити чи спростувати факт порушення нотаріусом закону при вчиненні виконавчого напису А отже посилання позивача на порушення вимог законодавства приватним нотаріусом Івано-Франківського міською нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. не підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed