Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що згідно договору купівлі-продажу квартири їй належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки Курахівської міської ради про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №1138/12-16 від 19.04.2021 року, виданої [PERSON] , станом на 19.04.2021 року разом з нею зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні та облаштуванні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Теперішнє місцезнаходження відповідача позивачу не відоме. Позивач має маленьку пенсію та не має змоги отримати субсидію на сплату комунальних послуг, оскільки в квартирі прописана [PERSON] . Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (на сторінці Мар`їнського районного суду Донецької області) в поряду ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.08.2014 року № 1632-VII, до суду не з`явилась, про причини неявки суд не сповістила, заперечень проти позову не надала, та від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до висновків, які наведені нижче. З копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , договору купівлі-продажу від 15.12.1995 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , діючих в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Курахівської державної нотаріальної контори Островерховою Е.А., за реєстровим № 3357, встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-6, 7). У вказаній квартирі, окрім неї, також зареєстрована з 05.11.2018 року [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Курахівської міської ради про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 1138/12-16 від 19.04.2021 та відповіддю на запит суду вих. № 01-24/2291 від 11.05.2021 року (а.с. 10, 15). На підтвердження того, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі, позивач в якості доказу подала акт від 16.04.2021 року, відповідно до якого [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично з 2019 року за даною адресою не проживає. Даний факт підтверджується підписами сусідів [PERSON] та [PERSON] , техніка-доглядача КП «Міська служба єдиного замовника» Курахівської міської ради» Кушнеренко Ю.С. , та посвідчений гербовою печаткою директора КП «МСЄЗ» КМР» Нужненко О.В. (а.с. 11). Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. За змістом положень ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Із змісту положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Приписами ч. 1 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Аналогічні положення визначені у ст. 405 ЦК України, згідно яких члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, положення наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мав об`єктивну можливість користуватися вищевказаним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинив. На спростування доводів позивача, відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду доказів, котрі б підтверджували факт їх проживання у вищевказаній квартирі або поважність причин не проживання у цьому житловому приміщенні. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі більше одного року без поважних причин, а саме з 2019 року,а тому остання втратила право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. За таких обставин, вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. А відтак, дане рішення є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. На підставі викладеного та

Outcome: approved