Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.05.2005 року було розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, з березня 2005 року проживає окремо і з того часу сину не цікавиться його життям, матеріальної допомоги не надає. За наведених обставин, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON], стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення ним повноліття, стягнути з відповідача аліменти за минулий час за період з 24.08.2012 року по 24.08.2015 року у сумі 36000 грн. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, підтвердила обставини, на які посилається в позовній заяві, пояснила, що відповідач бачив дитину останній раз у 2012 році, матеріальної допомоги на дитину не надавав ніколи. Позбавлення відповідача батьківських прав їй необхідно для зміни прізвища дитини, набуття дитиною пільг, в тому числі для вступу у вищий навчальний заклад. Раніше з позовом про стягнення з відповідача аліментів на дитину не зверталась, щоб батько по досягненні дитиною повноліття не зміг стягувати з дитини аліменти на своє утримання. Відповідач, будучи у встановленому законом порядку повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, направив до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення його батьківських прав щодо сина, оскільки після розірвання шлюбу позивач разом з сином виїхала у невідомому напрямку, своє місцезнаходження приховувала, тим самим позбавивши його можливості піклуватись про дитину, виховувати її, надавати матеріальну допомогу. На даний час коли йому стало відомо про місце проживання дитини, планує відвідати сина, запросити до себе на літні канікули. Крім того, просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з нього аліментів за минулий час, оскільки позивач не надала доказів про те, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів, та що він свідомо ухилявся від виконання обов'язку по утриманню дитини. Крім листа, надісланого у 2012 році, в якому не було вказано його автора, його адреси, підпису, не зазначено на утримання якої дитини він мав перераховувати кошти на рахунок [PERSON] як невідомої на той час особи, оскільки такого прізвища не знав. Жодних інших дзвінків, листів та повідомлень він не отримував, тому що позивач уникала жодних спілкувань з ним та приховувала дитину. Позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини визнає частково в розмірі 400 грн., оскільки ніде не працює, не має постійного заробітку, постійно хворіє. Представник органу опіки та піклування підтримує висновок вказаного органу про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, пояснив, що на засіданні, де розглядалось вказане питання відповідач був відсутній, оскільки проживає в іншій місцевості, дані про його особу не витребовувались, висновок прийнято на підставі інформації позивача. Сім'ю позивача знає з вересня 2015 року. Прокурор вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягувати з нього аліменти на його утримання. Заслухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування, думку прокурора, вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд знаходить позов підлягаючим до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15, 18 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з врахуванням особи батька, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 20.12.2002 року Вільховецькою сільською радою Звенигородського району Черкаської області. Матір'ю дитини є [PERSON], яка після розірвання шлюбу з відповідачем одружилась, в зв'язку з чим змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого ВРАЦС Звенигородського РУЮ Черкаської області та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 18.08.2006 року виконкомом Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області. Дитина проживає з позивачем за адресою [ADDRESS], перебуває на її утриманні, що підтверджується даними довідки № 528 від 17.08.2015 року, виданої ПП «УК «Житлофонд». Як вбачається з довідок № 93, виданої 14.08.2015 року Пирятинською ЗОШ І-ІІ ступенів № 1 та № 91, виданої 14.08.2015 року Шепетівським НВК № 1 у складі «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів та ліцей», відповідач не приймає участі у вихованні та навчанні сина, не відвідує батьківські збори, не спілкується з класним керівником, станом здоров'я дитини не цікавиться, на консультації до лікарів з ним не з'являється, хоча дитина перебуває на диспансерному обліку у вузловій лікарні станції Шепетівка, що підтверджується даними довідок, виданих Пирятинським центром первинної медичної допомоги від 13.06.2015 року та лікарем вузлової лікарні ст. Шепетівка від 20.08.2015 року. З аналізу змісту зазначеної у вказаних довідках інформація суд приходить до висновку, що така інформація стосується періоду 2014-2015 років. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], оскільки він ухиляється від виховання сина, не спілкується з ним, навчанням та здоров'ям не цікавиться, матеріально не допомагає, що підтверджується відповідним висновком від 15.09.2015 року №01-19/2784. Суд вважає, що такий висновок органу опіки та піклування не є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки на засіданні не з'ясовано відношення останнього до дитини із-за його відсутності, даних, що характеризують особу батька, його не повідомленого про дату такого засідання. Аналіз заперечень відповідача на позову заяву вказує на те, що він неналежним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, але має намір змінити своє відношення до виконання таких обов'язків, зустрічатися з дитиною запросити до себе на канікули. За вищевказаних обставин суд приходить до висновку про ухилення відповідача від виконання обов'язків по вихованню дитини, однак зазначена у вищевказаних доказах інформація щодо відношення [PERSON] до своїх батьківських обов'язків не підтверджує свідомого нехтування ним такими обов'язками, а ступінь їх невиконання не є таким, що дає підстави позбавити його батьківських прав. При цьому суд враховує, що відповідач надав докази про свою непрацездатність та потребу у нагляді і лікуванні (довідка МСЕК №060986, згідно якої [PERSON] являвся інвалідом 2-ої групи до 01.05.2006 року), взяв на себе зобов'язання змінити на краще відношення до виховання дитини. Таким чином, суд вважає, що відповідач може змінити відношення до своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, виконувати такі, як вимагається положеннями ст. 150 СК України і його пояснення, викладені в запереченні, свідчать про таке бажання. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення повноліття, суд вважає в цій частині позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що всупереч вказаним вимогами відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. У зв'язку з тим, що відповідач офіційно не працює, його доходи нерегулярні, суд, виходячи з положень ст. 184 СК України, знаходить стягнення аліментів проводити у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн., оскільки такий розмір ґрунтується на вимогах закону, з врахуванням обов'язку утримувати дитину також і матір'ю буде відповідати розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає принципам справедливості та розумності. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів за минулий час за період з 24.09.2012 року по 24.08.2015 року у сумі 36000 грн. з розрахунку 1000 грн. за 1 місяць, суд вважає в цій частині позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть до суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2012 року позивач направила для відповідача лист з вимогою сплатити заборгованість по аліментах, яка виникла протягом 5,5 років сумі 19754 грн. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про те, що за період, за який [PERSON] просить стягнути заборгованість по аліментах, тобто з 24.08.2012 року по 24.08.2015 року вона вживала заходів щодо стягнення аліментів з відповідача, але не могла одержати у зв'язку саме з ухиленням останнього від їх сплати. Судовий збір у відповідності до ч.ч.1 ст. 88 ЦПК України у розмірі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, а доказів, що пільг від сплати судового збору на день ухвалення судом рішення відповідач не надав.

Outcome: partial