Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом і, уточнивши свої вимоги, обґрунтовує їх тим, що [INFO] у м.Путивль помер її колишній чоловік [PERSON] , його спадкоємцями першої черги за законом були син [PERSON] , 1988 року народження, дочка [PERSON] , 1974 року народження, син [PERSON] , 1976 року народження, та дружина [PERSON] . У зв?язку з тим, що [PERSON] на момент смерті спадкодавця був неповнолітнім, він є таким, що прийняв спадщину. Також прийняла спадщину і [PERSON] , однак нотаріус 14 липня 2006 року видав останній свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно. Позивач після смерті [PERSON] у 2009 році прийняла спадщину. Оскільки у документах прізвище її колишнього чоловіка [PERSON] , та їх спільного сина [PERSON] відрізняється, вона просить встановити, що [PERSON] є батьком [PERSON] , і у зв?язку з тим, що останній прийняв спадщину і мав право на 1/2 частину спадкового майна, просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину, видані на ім?я [PERSON] 14 липня 2006 року Буринською районною державною нотаріальною конторою, зареєстровані в реєстрі за №676, №677. Заслухавши пояснення позивача та його представника, які позовні вимоги підтримали, представника відповідача, який позов не визнав та просив застосувати позовну давність, показання свідків та дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено судом, [INFO] у м.Путивль Сумської області у віці 56 років помер [PERSON] , який до дня смерті проживав у с.Гвинтове Буринського району Сумської області (а.с.10, 28). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , батьками якого згідно зі свідоцтвом про народження [NUMBER] зазначено: [PERSON] (російською), [PERSON] (російською) (а.с.9, 11). [PERSON] з 1994 року, а [PERSON] з 2006 року зареєстровані по [ADDRESS] (а.с.7, 12, 88). [PERSON] з 6 травня 1988 року до 16 листопада 1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (російською) (а.с.82, 81, 80). Як убачається з копії спадкової справи після померлого [PERSON] , 5 квітня 2006 року з заявою про прийняття спадщини до Буринської районної державної нотаріальної контори звернулась дружина померлого [PERSON] , яка за довідкою Гвинтівської сільської ради Буринського району Сумської області є єдиним спадкоємцем першої черги за законом (а.с.27, 28). 14 липня 2006 року на ім?я [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину № [NUMBER] на земельну ділянку площею 4,649 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Мазівської сільської ради Путивльського району Сумської області, та №677 на майно, яке складається з простих іменних акцій Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Мир», місцезнаходження [ADDRESS] . [ADDRESS] (а.с.32, 33). Спадщину після смерті [PERSON] 18 [INFO] року прийняв її син [PERSON] (а.с.42, 40). 27 листопада 2019 року постановою приватного нотаріуса Путивльського районного нотаріального округу Пустовойтовим І.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , у зв?язку з тим, що у поданих документах не підтверджується факт родинних відносин [PERSON] та його сина [PERSON] , внаслідок наявності розбіжностей у написанні їх прізвищ (а.с.108). Той факт, що [PERSON] батько [PERSON] , у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Підстави ставити під сумнів такі показанням свідків у суду відсутні. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст.1218 ЦК України). В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не склав і спадкування здійснювалось за законом відповідно до ст.ст.1258, 1261 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч.4 ст.1268 ЦК України неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, якщо не відмовилась від спадщини у порядку, визначеному ч.2 ст.1273 ЦК України. Таким чином, особами, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , були дружина спадкодавця [PERSON] , яка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, та його син [PERSON] , який був неповнолітнім на момент смерті спадкодавця. Згідно зі ст. 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який отримав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Відповідно до вимог ст. 46 Закону України «Про нотаріат» з метою захисту майнових прав та законних інтересів спадкоємця, якщо нотаріусу невідомо про факт наявності інших спадкоємців або про їх місцезнаходження чи місце роботи, нотаріус має право здійснити будь-які заходи щодо їх розшуку, а саме всебічно посприяти у проведенні всіх належних процедур, щодо оформлення спадкових прав на ім`я належних спадкоємців. Як убачається з копії спадкової справи, зазначені вимоги Закону нотаріусом, який видав оспорювані свідоцтва про право на спадщину, не виконано. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі\~№ 414/811/17 зробив висновок, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними . Що стосується клопотання представника відповідача про застосування позовної давності, то воно задоволенню не підлягає з огляду на те, що за змістом ст.ст.1268, 1269, 1297 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину, з моменту її відкриття і відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною першою\~статті 261 ЦК України\~передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин відсутні (ВС/КЦС постанова від 21 січня 2020 року у справі № 396/2046/18). Згідно з ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Отже, як [PERSON] , так і [PERSON] у рівних частках мали право на спадщину після смерті [PERSON] . З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню. У зв`язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст.141\~ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 1152 грн. 60 коп., а саме: 768 грн. 40 коп. в частині задоволення позову, щодо встановлення факту родинних відносин та 384 грн. 20 коп. в частині задоволення позову про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними.

Outcome: partial