Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що з 2000 року по 2011 рік перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, у період якого за спільні кошти набули майно, яке поділено між ними у судовому порядку. Також у шлюбі для потреб сім»ї він позичив у матері відповідачки 108049,37 грн. за відповідним договором позики. На підставі рішення суду від 06 березня 2014 року з нього стягнуто вищезазначену суму боргу. Вважає, що частка майнових зобов»язань відповідачки є рівною з ним, а тому з неї слід стягнути половину вищезазначеної суми боргу що становить 54024,69 грн. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з»явилася, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в тому числі через засоби масової інформації. Подала до суду заперечення на позов де зазначила, що позивач повинен довести, що спірне боргове зобов'язання виникло в інтересах їхньої на той час сім»ї, однак жодного доказу на підтвердження цього позивач не подав. Крім того у судовому порядку ділили з позивачем нажите у шлюбі майно - транспортні засоби, про що є два рішення суду, однак при розгляді тих справ позивач не ставив питання про стягнення з неї спірного боргового зобов»язання. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі ч.1 ст. 224 ЦПК України, оскільки відповідачка не подала до суду заяви про розгляд справи без її участі. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що з 03 березня 2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 26 вересня 2011 року на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду. Після розірвання шлюбу сторони у судовому порядку ділили майно, що було придбане ними у шлюбі. Так, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29 липня 2014 року присуджено стягнути з позивача на користь відповідачки 18526 грн. грошової компенсації вартості однієї другої частки в спільній сумісній власності подружжя - в автомобілі [NUMBER]. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17 жовтня 2014 року суд виділив відповідачці у власність автомашину [NUMBER], а відповідачу - скутер МХ 150, номерний знак [NUMBER]. Позивач ствердив, що позичив у матері відповідачки, [PERSON] грошові кошти у розмірі у 108049,37 гривень. Зазначив, що ці кошти йому були передані 24 серпня 2006 року, тобто у період перебування з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, та використані для потреб сім»ї. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06 березня 2014 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та вирішено стягнути з позивача грошові кошти у розмірі 108049,37 грн. за договором позики. Цим же рішенням відмовлено позивачу у задоволенні його зустрічного позову про визнання угоди про надання йому спірних коштів недійсною, як укладеною шляхом обману. З даного рішення суду видно, що позивач надав розписку за раніше взятими на себе зобов»язаннями за договором позики, укладеним в усній формі та оформленим розпискою тільки 30 серпня 2013 року, тобто після розірвання шлюбу з відповідачкою. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до ст. 65 ч.4 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 роз»яснено, що до поділу підлягає наявне у сторін чи в третіх осіб майно. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї Таким чином відповідач письмово оформив спірне зобов»язання 30 серпня 2013 року, а шлюб між сторонами було розірвано 26 вересня 2011 року. При цьому позивач та його представники не надали суду доказів, що спірні кошти були витрачені для потреб та в інтересах сім»ї з відповідачкою. Згідно з ст. 190 ЦК України до майна відносяться також майнові права та обов»язки. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, при розгляді судом вищезазначених справ про поділ майна сторін, яке набуте у шлюбі, суд вправі був вирішити питання і щодо боргових зобов»язань сторін, якщо вони виникли в інтересах сім»ї. Однак, як видно із тексту рішень, позивач при розгляді вказаних справ про поділ між ними придбаного майна не ставив вимог щодо врахування будь-яких боргових зобов»язань, а отже тоді не вважав, що спірне боргове зобов»язання виникло в інтересах сім»ї. Крім того, із письмового заперечення відповідачки, дочки позичальниці спірних коштів, видно, що на даний момент рішення суду про повернення [PERSON] спірних коштів позивачем не виконано, а тому і порушення його інтересів не відбулося, що позбавляє позивача права звернутися до відповідачки з регресним позовом. У зв'язку з вищенаведеним суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Також суд бере до уваги той факт, що позивач є інвалідом другої групи, що підтверджено документально, а тому на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. На підставі наведеного та ст.ст. 65, 69-70 СК України, ст.ст. 190, 368 ЦК України, п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: dismissed