Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач звернулась в суд з наведеним позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 2006 року по 2012 рік, в якому народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилась на її вихованні. Хоча шлюб розірвано в 2012 році, відповідач не проживав з позивачкою та їх спільною дитиною з квітня 2011 року. Протягом 2011 року не навідувався до дитини, не бачився з нею, дитина майже не пам`ятає свого батька. [PERSON] не цікавиться життям дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Фактичне місце проживання відповідача на даний час невідоме. Спочатку була така інформація, що перебуває на території Російської Федерації, однак декілька раз знайомі повідомляли про те, що бачили його в м. Івано-Франківську, однак він не давав про себе знати ні позивачці, ні дитині, ні рідним. [PERSON] бачили в нетверезому стані, хоча під час перебування в шлюбних відносинах з [PERSON] , під час спільного проживання, алкоголем не зловживав зовсім. Протягом спільного життя та після того, відповідач не підтримував її та дитину матеріально, постійно провокував на сварки з нею та її родиною. Спочатку ввійшовши в довіру оформив на батька позивачки кредитний договір та взяв таким способом банківську позику. Отримані гроші потратив нібито на власну справу, однак куди саме і на яку не відомо. На даний час батько позивачки сплачує кредит, так як по договору надання позики він фігурує як позичальник. Така сама ситуація і в неї, оформлений кредит на її ім`я, кошти отримані пішли на «власну справу», результат не відомий, а боргове забов`язання виконує сама. Дитина не бажає спілкуватися з батьком та сама вважає, що його немає. Все виховання дитини покладено на позивача та на її родину. Донька відвідує ДНЗ № 9. Батько дитини з початку 2011 року не був в цьому закладі та не цікавився її успіхами чи поведінкою. З персоналом навчального закладу не спілкується. Дитина проживає з матір`ю в 2-х кімнатній квартирі, позивач працює на посаді менеджера-консультанта в магазині-салоні «Паркетний світ», отримує заробітну плату. Відповідно до вищенаведених фактів, вважає, що відповідач не може надати дитині ні належного виховання, ні матеріального забезпечення. Заочним рішенням від 04 жовтня 2012 року позов [PERSON] задоволено та позбавлено [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 16 травня 2019 року заочне рішення від 04 жовтня 2012 року скасовано та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що доводи позивача про нехтування ним батьківськими обов`язками є безпідставними. У листопаді 2012 року він зі значними зусиллями зміг повернутись на Україну. До цього знаходився у Росії на заробітках. Однак спілкування з дочкою не припиняв, спілкувався з дитиною засобами телефонного та інтернет-зв`язку. Після розірвання шлюбу позивач вигнала його з дому. В період з 2012 по 2013 рік позивач не надавала йому можливість бачитись з дитиною, але в наступні роки спілкування з дочкою було відновлено. До цього (у 2011 році) відповідач відвідав дитячий садочок, був присутній на батьківських зборах. Відповідач по мірі надання йому доступу до дитини спілкується з малолітньою [PERSON] , надає їй необхідну матеріальну та виховну допомогу, на кожен день народження дарує подарунки та грошові кошти, проводить з нею час у вихідні дні. На даний час відповідач створив нову сім`ю, від нового шлюбу у нього є син [PERSON] , [INFO] . У теперішньої дружини також є двоє дітей від попереднього шлюбу. Усі діти разом із [PERSON] вільно та дружно спілкуються та проводять разом час. Представник третьої особи у судовому засіданні просила суд про задоволення позову, з підстав наведених у письмовому висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, про те що [PERSON] неодноразово погрожували через кредитні зобов`язання [PERSON] . Батько малолітньої [PERSON] надавав грошові кошти дитині та подарунки тільки на свята. Коли [PERSON] вдруге одружився він забирав дитину, однак бажання у дитини йти до батька не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, зазначивши що [PERSON] на свята дарує подарунки малолітній [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача та представника третьої особи, судом встановлено наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були одружені з 23 вересня 2006 року по [INFO] (а.с. 4). Від шлюбу в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач є батьком малолітньої [PERSON] (а.с. 5). Дитина з 2011 року проживає разом з матір`ю, що визнано сторонами у судовому засіданні. Орган опіки та піклування у своєму висновку вказує на доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] (а.с. 48,49). Як вказано у висновку, батько в ДНЗ № 9 з квітня 2011 року не з`являвся, навчально-виховним процесом дитини займаються почергово матір та бабуся по лінії матері. [PERSON] малолітньої [PERSON] цікавиться виключно матір. В своїй позовній заяві позивач зазначила підставу позбавлення батьківських прав відповідача те, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК Українидозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Саме така правова позиція висловлена в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. В процесі розгляду справи судом встановлено, що у 2012 році відповідач знаходився за кордоном на заробітках, у зв`язку із чим не міг виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини в повній мірі. Після повернення на Україну бачився з дочкою, надавав грошові кошти на її потреби. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Вирішуючи спір по суті суд виходить із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, позивачем не надано. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які після розірвання шлюбу не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05 вересня 2012 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). З урахуванням наведеного, зазначені позивачем доводи про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків є помилковими, та не можуть бути підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки. За вказаних обставин, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed