Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем 14 лютого 2017 року та стягнути аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини. Вимоги обґрунтовані тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14 лютого 2017 року. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, в сімї постійно виникають суперечки, між ними немає взаєморозуміння та взаємоповаги. Крім того, з вини відповідача проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюб існує лише формально, примирення між ними неможливе, дочка перебуває на її утриманні. Просить розірвати шлюб та стягувати з відповідача аліменти в її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач інших утриманців немає, отримує нерегулярний дохід в той час вона самостійно не може утримувати дитину, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. В підготовче засіданні позивач не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила суд позовні вимоги про визначення місця проживання дитини залишити без розгляду, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Гайда». Відповідач в підготовче засідання не зявився, подав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов визнав, проти задоволення позову не заперечив. Крім того, у заяві зазначив, що не має регулярного доходу та офіційного заробітку, працює за наймом, є фізично здоровим, інших осіб, крім неповнолітньої дочки, на утриманні не має. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 лютого 2017 року, який зареєстровано Старовижівським районним відділом державної реєстрацій актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 5 (аркуш справи 10). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO] (аркуш справи 12). Відповідно до частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом статті 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту частини 3 та частини 4 статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття поваги та любові один до одного. Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо, дочка сторін проживає разом з позивачкою. Крім того, судом встановлено, що на час розгляду справи, спору щодо місця проживання дитини між сторонами немає. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до статті 113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу залишити за позивачем прізвище - «Гайда». Судом також встановлено, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні неповнолітньої дитини - [PERSON] Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам частини 3 статті 181 СК України. Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом, дочка сторін - [PERSON], проживає разом з матір'ю позивачкою [PERSON] та знаходиться на її утриманні. [PERSON] перебуває на «Д» обліку у лікаря-педіатра. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, фізично здоровим, інших неповнолітніх дітей, утриманців він не має. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що позивач довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Відповідно до вимог пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Враховуючи, що позивачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини з матір'ю, суд дійшов висновку про залишення без розгляду заявлених вимог у цій частині на підставі пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України. Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1, 2 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно положень частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому частиною першою статті 142\~ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 704,80 гривень залишити за нею, у звязку з поданою про це письмовою заявою. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, який позивач повинен був би сплатити при поданні позову, тобто 352, 40 гривень. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи заяву позивача про те, що відповідачем добровільно сплачено аліменти за перший місяць, у звязку з чим позивач просить не допускати стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання, суд приходить до висновку, що таке клопотання слід задовольнити. На підставі ст. ст. 55, 56, 110, 112, 113, 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved