Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач звернувся у квітні 2013 року до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку уточнив у травні 2015 року . В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві та в уточненому позові позивач посилався на те, що 20.06.2008 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № 234661cred, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 25000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30,0% на рік з кінцевим терміном повернення 18.06.2010 року. Вимоги до відповідачки що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» та з відповідачем [PERSON] договорів поруки. Відповідачка [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 04.04.2013 року у розмірі 68422,33 грн. У 2009 році позивач звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 234661cred від 20.06.2008 року. Позовні вимоги були задоволені та рішення суду було виконано у повному обсязі. Станом на 26.03.2015 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 64044,30 грн., яка складається з: 8196,46 грн. заборгованість за кредитом, 52560,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 250 грн. штраф (фіксована частина), 3037,84 грн. штраф (процентна складова). Просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 234661cred від 20.06.2008 року у розмірі 64044,39 грн.. та стягнути з відповідачів суму у розмірі 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені частково. Ухвалою суду від 06.10.2015 року заочне рішення суду від 30.01.2013 року було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» при новому розгляді справи подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачі у судове засідання не зявилися. Повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомили. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду письмові заперечення проти позову, в яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог, через те, що заборгованість погашена у повному обсязі. Представник позивача не заперечувала проти розгляду справи без участі відповідачів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 234661cred від 20.06.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 25000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30,0% на рік з кінцевим терміном повернення 18.06.2010 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст. 1050 ЦК України. Відповідачка неналежно виконувала умови договору. В звязку із чим позивач у 2009 році звернувся з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 234661cred від 20.06.2008 року до Балаклійського районного суду Харківської області. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 22.12.2009 року було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 234661cred від 20.06.2008 року, яка виникла станом на 19.07.2009 року у розмірі 22635,04 грн., що складалася з: заборгованості за кредитом 19687,15 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 2947,89 грн. Дане рішення суду було виконано у повному обсязі, що підтверджується постановами про закриття виконавчого провадження від 26.07.2013 року. Згідно з розрахунком банку станом на 26.03.2015 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 64044,30 грн., яка складається з: 8196,46 грн. заборгованість за кредитом, 52560,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 250 грн. штраф (фіксована частина), 3037,84 грн. штраф (процентна складова). З даного розрахунку видно, що станом на 18.06.2010 року (строк дії договору) існувала заборгованість за кредитом 19687,15 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 12787,89 грн. Оскільки судом вже була стягнута заборгованість за кредитом у розмірі 19687,15 грн., суд вважає можливим в цій частині відмовити та стягнути з відповідачки заборгованість по процентам у розмірі 9840 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 5.5. кредитного договору № від 20.06.2008 року передбачено сплату штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених даним договором у розмірі 10% від суми непогашеної частки кредиту. Оскільки рішенням суду було стягнуто з відповідачки суму кредиту, залишилися несплаченими тільки проценти за користування кредитними коштами, сума нарахованого штрафу не підлягає стягненню.. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Предявленням вимоги до поручителя як направлення або вручення йому вимоги про погашення боргу так і предявлення до нього позову. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позивальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. У постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс/14 від 17 вересня 2014 року, яка є обовязковою для застосування у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України, викладена правова позиція, відповідно до якої закінчення строку, установленого договором поруки, так само як і сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладання договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зобовязання за договором № 234661cred від 20.06.2008 року забезпечено порукою згідно договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеного з ПАТ «Акцент-Банк» та згідно договору поруки від 20.06.2008 року, укладеного з [PERSON] Строк дії кредитного договору № 234661cred від 20.06.2008 року закінчився 18.06.2010 року. Позивач звернувся до суду з позовом до поручителя [PERSON] тільки 17.04.2013 року, тобто з пропуском встановленого законом шестимісячного строку. Таким чином, вимоги до поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є неправомірними та задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором № 234661cred від 20.06.2008 року вимоги не підлягають задоволенню , оскільки даний договір поруки було укладено з поручителем вже після закінчення строку дії основного зобовязання кредитного договору № 234661cred від 20.06.2008 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] на його користь пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial