Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі ПАТ «Азовзагальмаш») про стягнення невиплаченої заробітної плати в сумі 19381,87 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що в період з 25.10.1994 року по теперішній час працює в ПАТ «Азовзагальмаш». Відповідач станом на теперішній час не виплатив позивачеві заборгованість по заробітній платі за період з травня 2015 року по січень 2016 року, яка складає 19381,87 гривень, яку [PERSON] просить стягнути з відповідача. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Представник відповідача направив заяву про визнання позовних вимог про стягнення заборгованості по зарплаті на суму 19685,69 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд ухвалює рішення без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, враховуючи вимоги позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Частиною 7 статті 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 115 Кодексу Законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року N 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з наданою відповідачем довідкою від 30.03.2016 року № 238/ро-2923 заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] станом на 30.03.2016 року становить 19685,69 гривень. Натомість позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з травня 2015 року по січень 2016 року в розмірі 19381,87 гривень. Нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підстав і доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на вказані принципи стягнення заробітної плати буде рахуватися судом саме за період, який просить у своєму позові позивач, з травня 2015 року по січень 2016 року в розмірі 19381,87 гривень. Тому суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить нормам діючого законодавства та не порушує нічиї права, вважає за можливе ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки встановлено, що між позивачем та відповідачем дійсно існують правовідносини з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі, які фактично не заперечувалися сторонами. Зважаючи на те, що позивач на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, розмір якого становить 551,60 гривень, тому в силу положень частини третьої статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved