Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач звернувся у суд із позовом до Будилівської сільської ради про визнання права власності на майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Шевченка, 37 у с. Будилів Снятинського р-ну, мотивуючи тим, що вказане господарство 1967 року побудови відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», і станом на 15.04.1991 р. в даному дворі були зареєстровані і проживали: позивач по справі [PERSON] та його мати [PERSON] [INFO], яка була головою «колгоспного двору». 15.11.2005 р. [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із належної їй частини житлового будинку та господарських будівель по вул. Шевченка, 37 у с. Будилів Снятинського р-ну, спадкоємцем першої черги за законом став син померлої [PERSON], який проживав із померлою на час її смерті, тому він вважається таким, що прийняв спадщину, і у встановлений законом шестимісячний термін він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, інших спадкоємців померлої немає. Однак в звязку з тим, що господарство відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», його частки не визначені та відсутній правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок [PERSON] не має можливості належним чином оформити спадщину, а тому позивач просить суд визнати за ним [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Шевченка, 37 у с. Будилів Снятинського р-ну. Представник позивача адвокат [PERSON] подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задоволити, а справу просила розглядати у відсутності позивача та його представника. Голова Будилівської сільської ради В.Пік, подав до суду заяву, де зазначив, що позов визнає, проти задоволення позову не заперечує, справу просить розглядати у відсутності представника сільської ради. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до довідки Будилівської сільської ради №291 від 15.04.2016 року господарство по вул. Шевченка, 37 у с. Будилів Снятинського р-ну Івано-Франківської обл. відносилось до суспільної групи «колгоспного двору», у якому станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали [PERSON] та його мати [PERSON] [INFO], яка померла 15.11.2005 року (Свідоцтво про смерть 1-НМ №015938), а отже, у відповідності до діючого на той час цивільного законодавства, та п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 їм на праві спільної часткової власності членів колгоспного двору належало по 1/2 частини будинковолодіння по вул. Шевченка, 37 у с. Будилів Снятинського р-ну Івано-Франківської обл. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо розяснення ст.ст. 17, 18 ЗУ Про власність вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно довідки Будилівської сільської ради №292 від 15.04.2016 року [PERSON] на час смерті його матері [PERSON] проживав із нею, а згідно із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, із ч.3 ст.1268 ЦПК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із довідкою Першої Снятинської державної нотаріальної контори №570/02-14 від 19.04.2016 року після смерті [PERSON] її спадкоємцем став син [PERSON] який у встановлений законом шестимісячний термін подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, інших спадкоємців померлої немає, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. За наведених обставин суд вважає, що відсутність правовстановлюючого документу на господарство не є підставою відмови у захисті права позивача. Таким чином суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Шевченка, 37 у с. Будилів Снятинського р-ну. На підставі наведеного, та ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1218, 1233, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved