Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивувала тим, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дитини записані на підставі ст. 135 СК України. Відповідач є біологічним батьком дитини, він забирав дитину з пологового будинку, обвінчався з позивачкою, але укладати шлюб в органах РАЦС відмовився. Витрат щодо утримання дитини відповідач не несе. [PERSON] є інвалідом та хворіє на нецукровий діабет, хвороба дитини потребує постійного лікування. Витрати на лікування дитини, його щоденне утримання та розвиток потребують значних витрат. Біологічний батько дитини працює та має можливість надавати кошти для утримання дитини. Тому просила стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач та у підготовчому засіданні позов підтримала. Просили суд про його задоволення у повному обсязі. Відповідач у підготовчому засіданні позов визнав. Визнав своє батьківство щодо малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] . Погодився сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1/3 частина від його доходів щомісячно до досягнення сином повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, який визнав усі вимоги, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. За даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 липня 2014 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України відомості про батька дитини [PERSON] [INFO] записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі на час народження дитини [PERSON] . 11 травня 2014 року вони здійснили обряд вінчання, що підтверджується копією свідоцтва про вінчання (а.с.8). Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття . Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідач визнав своє батьківство щодо сина [PERSON] , [INFO] та погодився на внесення змін до актового запису про народження дитини в частині визначення його батьком. Отже, вказана вимога підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини, то судом встановлено наступне. Позивачка зареєстрована та проживає разом зі своїм сином та своєю матір`ю, що підтверджується копією довідки (а.с.9). [PERSON] є інвалідом та отримує допомогу, що підтверджується копією посвідчення (а.с.19). дитина знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом нецукровий діабет, отримує замісну терапію, що підтверджується копією довідки (а.с.24). Позивачка є студенткою та навчається на 5 курсі на денній формі навчання медичного факультету «Буковинського державного медичного університету», що підтверджується копією довідки (а.с.21). Відповідач є працездатною людиною, працює оперуповноваженим ВКП Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області та отримує заробітну плату, що підтверджується копіями декларацій та довідкою головного управління ДПС в Івано-Франківській області (а.с.28-40). Осіб на утриманні не має. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати, що було визнано сторонами у підготовчому засіданні. Відповідач погодився на сплату аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх своїх доходів щомісячно. Наслідки визнання позову йому зрозумілі та відомі, судом йому роз`яснено, крім того, він має юридичну освіту та мав би розуміти суть позовних вимог та наслідки визнання ним позову. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду - 19 листопада 2019 року. На підставі ст. 128, 135, 180-182, 191 СК України,

Outcome: approved