Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона, позивачка, являється власником 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Позивачка набула право власності на 2/3 частину квартири на підставі договору міни від 17 вересня 1997 року, за яким вона, її чоловік [PERSON] та син [PERSON] третя особа у справі в порядку міни отримали право власності на квартиру [ADDRESS], а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 травня 2013 року, згідно якого позивачка отримала у спадщину після смерті чоловіка [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири. Власником іншої 1/3 частини квартири [ADDRESS] являється син позивачки [PERSON] третя особа по справі. Наприкінці 1990-х років початку 2000-х років в квартирі [ADDRESS] зареєструвалась її невістка та дружина її сина [PERSON] [PERSON], яка проживала в квартирі до 2014 року. Після припинення шлюбних відносин відповідачка виїхала з квартири. З 2014 року по теперішній час [PERSON] в квартирі не проживає, однак відмовляється зніматись з реєстрації, на звязок не виходить, за інформацією, отриманою позивачкою, відповідачка виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. Реєстрація відповідачки в квартирі позивачки позбавляє її права на оформлення субсидії, тому вона вимушена звернутись до суду. Позивачка та третя особа в судове засідання не зявились, проте подали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог позивачка наполягає, третя особа погодився з позовними вимогами. Відповідач в судове засідання не зявилась, відповідно вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається такою, що про час розгляду справи повідомлена належним чином. За згодою позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселились у спірний будинок власника, але на час розгляду справи не є членами його сімї. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі договорів міни від 17.09.1997 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 травня 2013 року. Разом їм належить 100 відсотків квартири. В даній квартирі як член сімї власника зареєстрована [PERSON] (а.с. 4). Відповідачка в квартирі зареєстрована, але не проживає, змінивши місце проживання. Згідно акту-розпорядження від 04.07.2016 року, складеного за участю сусідів, майстра дільниці КП «Житлогосп» та паспортиста і затвердженого директором КП «Житлогосп», відповідачка [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2014 року, на момент перевірки 04.07.2016 року [PERSON] в квартирі відсутня, її особистих речей немає (а.с. 5). Відповідно до розпорядження міського голови м. Олександрії від 19 лютого 2016 року № р-28-з затверджено найменування вулиці Свердлова в новій редакції вулицю Свердлова перейменовано на вулицю Бульварну. Реєстрація відповідачки [PERSON] в квартирі позивачки [PERSON] позбавляє позивачку можливості оформити субсидію та належним чином користуватися належною їй частиною квартири. Тому відповідачку можливо визнати такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). На підставі наведеного суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved