Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що відносини в сім'ї не склались, відсутнє взаєморозуміння, сторони припинили спільне проживання та шлюбних стосунків не підтримують; від шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]; примирення, подальше спільне життя і збереження сімї вважає неможливим і таким, що суперечить інтересам сторін, а тому має твердий намір розірвати шлюб. Позивач та її представник в судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи без їх участі, в якій також повідомили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, на примирення не погоджуються, просять позов задоволити. В судовому засіданні відповідач та його представник позов визнали, на примирення категорично не згідні, просили розірвати шлюб. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, перевіривши законність визнання позову відповідачем, дослідивши та оцінивши докази у справі суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ТП № 066643, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції у Житомирській області 14.08.2010 року, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 14.08.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 64. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не погоджуються на примирення та спільно бажають розірвати шлюб. Спір з приводу визначення місця проживання дитини перебуває на розгляді в суді. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання та підтримання подружніх стосунків сторін стало не можливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюбу не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне також розяснити сторонам, що згідно з абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути частину судового збору в сумі 275,60 грн.

Outcome: approved