Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми зобов`язання. В обґрунтування вказаного позову вказувала на те, що 04.07.2019 року нею було передано у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 546 940,80 грн., що є еквівалентом 21 000,00 дол. США по курсу НБУ на день підписання договору позики від 04.07.2019 року. Відповідно до підпункту б) п.2 Договору позики від 04.07.2019 року остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 31.03.2020 року (з яких: гроші в сумі 78134,40 грн., що є еквівалентом 3000,00 дол. США по курсу НБУ на день підписання цього договору Позичальник зобов`язаний повернути в строк до 31.08.2019 року; гроші в сумі 52 089,60 грн., що є еквівалентом 2000,00 дол. США по курсу НБУ на день підписання цього договору Позичальник зобов`язаний повернути в строк до 30.09.2019 року; гроші в сумі 78134,40 грн., що є еквівалентом 3000,00 дол. США по курсу НБУ на день підписання цього договору Позичальник зобов`язаний повернути в строк до 31.10.2019 року; гроші в сумі 26 044,80 грн., що є еквівалентом 1000,00 дол. США по курсу НБУ на день підписання цього договору Позичальник зобов`язаний повернути в строк до 30.11.2019 року; гроші в сумі 78 134,40 грн., що є еквівалентом 3000,00 дол. США по курсу НБУ на день підписання цього договору Позичальник в`язаний повернути у строк до 31.12.2019 року: гроші в сумі 104 179,20 грн., що є еквівалентом 4000,00 дол. США по курсу НБУ на день підписання цього договору Позичальник зобов`язаний повернути у строк до 31.01.2020 року. Позичених коштів у передбачені договором позики строки Відповідач не повернув, на переговори щодо добровільного повернення коштів не йде, на телефонні дзвінки не відповідає, тому Позивач прийняв рішення звернутися до суду за захистом своїх прав із позовною заявою про стягнення коштів з Відповідача. Станом на 31.01.2020 року заборгованість Відповідача по поверненню коштів складає 16 000,00 дол. США по курсу НБУ, що є еквівалентом 393 530,00 грн., саме на цю суму Позивач нараховує штрафних санкцій, оскільки строк для повернення вказаних коштів пройшов. Загальна сума, яка підлягає поверненню складає 21000,00 дол. США, що є еквівалентом 518 080,00 грн. Пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання станом на 31.01.2020 року склала 3 751,20 грн. Розмір 3% річних станом на 31.01.2020 року складає 4 948,77 грн. Збитки, завдані інфляцією станом на 31.01.2020 року складають 5 115,89 грн. Сума боргу разом із штрафними санкціями складає 531 895,86 грн., з яких 518 080,00 грн. - основна сума боргу + 3 751,20 грн. - пеня. + 4 948,77 грн. - 3% річних + 5 115,89 грн. - інфляційні збитки. Представник позивача - в судове засідання не з`явилася, через загальну канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Крім того, на підтвердження існування боргу представником позивача надано оригінал договору позики від 04.07.2019 року. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Процесуальні документи відповідачу надсилалися за вказаною позивачем адресою проживання, яка є місцем реєстрації [PERSON] , при цьому поштова кореспонденція була повернута без вручення з поштовою відміткою за закінченням терміну зберігання. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо адреси сторони судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладені вище обставини та думку представника позивача, Деснянським районним судом м. Києва 11.11.2020 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що 04.07.2019 року позивачем [PERSON] було передано у власність відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 546 940,80 грн., що є еквівалентом 21 000,00 дол. США по курсу НБУ на день підписання договору позики від 04.07.2019 року. Відповідно до підпункту б) п.2 Договору позики від 04.07.2019 року остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 31.03.2020 року (з яких: гроші в сумі 78134,40 грн., що є еквівалентом 3000,00 дол. США по курсу НБУ на день підписання цього договору Позичальник зобов`язаний повернути в строк до 31.08.2019 року; гроші в сумі 52 089,60 грн., що є еквівалентом 2000,00 дол. США по курсу НБУ на день підписання цього договору Позичальник зобов`язаний повернути в строк до 30.09.2019 року; гроші в сумі 78134,40 грн., що є еквівалентом 3000,00 дол. США по курсу НБУ на день підписання цього договору Позичальник зобов`язаний повернути в строк до 31.10.2019 року; гроші в сумі 26 044,80 грн., що є еквівалентом 1000,00 дол. США по курсу НБУ на день підписання цього договору Позичальник зобов`язаний повернути в строк до 30.11.2019 року; гроші в сумі 78 134,40 грн., що є еквівалентом 3000,00 дол. США по курсу НБУ на день підписання цього договору Позичальник в`язаний повернути у строк до 31.12.2019 року: гроші в сумі 104 179,20 грн., що є еквівалентом 4000,00 дол. США по курсу НБУ на день підписання цього договору Позичальник зобов`язаний повернути у строк до 31.01.2020 року. Позичених коштів у передбачені договором позики строки Відповідач не повернув, на переговори щодо добровільного повернення коштів не йде, на телефонні дзвінки не відповідає, тому Позивач прийняв рішення звернутися до суду за захистом своїх прав із позовною заявою про стягнення коштів з Відповідача. Станом на 31.01.2020 року заборгованість Відповідача по поверненню коштів складає 16 000,00 дол. США по курсу НБУ, що є еквівалентом 393 530,00 грн., саме на цю суму Позивач нараховує штрафних санкцій, оскільки строк для повернення вказаних коштів пройшов. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявного в матеріалах справи оригіналу договору позики від 04.07.2019 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов`язався повернути борг позивачу [PERSON] протягом визначеного в договорі позики часу. Судом враховується, що вищезазначений договір позики містить в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплений підписом відповідача та позивача. Отже, вказаний договір містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, представником позивача до матеріалів справи додано оригінал договору позики від 04.07.2019 року. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання відповідачем [PERSON] боргового зобов`язання перед позивачем. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунками позивача загальна сума, яка підлягає поверненню складає 21000,00 дол. США, що є еквівалентом 518 080,00 грн. Пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання станом на 31.01.2020 року склала 3 751,20 грн. Розмір 3% річних станом на 31.01.2020 року складає 4 948,77 грн. Збитки, завдані інфляцією станом на 31.01.2020 року складають 5 115,89 грн. Сума боргу разом із штрафними санкціями складає 531 895,86 грн., з яких 518 080,00 грн. - основна сума боргу + 3 751,20 грн. - пеня. + 4 948,77 грн. - 3% річних + 5 115,89 грн. - інфляційні збитки. Перевіривши наданий розрахунок заборгованості судом встановлено правомірність нарахування вищевказаних сум, відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України. Встановивши наявність договору позики, що укладений між позивачем та відповідачем про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в договорі строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 531 895,86 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved