Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від якого у них народилося двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин діти залишились проживати з нею та перебувати на її утриманні. У зв'язку із тим, що відповідач матеріальну допомогу для належного утримання дітей надавав не регулярно та з її неспроможністю самостійно забезпечити дітей всім необхідним, вона звернулась до суду із позовною заявою про стягнення аліментів. 10.10.13 року Рівненським міським судом було ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги повністю та вирішено стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 03 квітня 2013 року до досягнення кожною дитиною повноліття. 19.12.13 року ухвалою апеляційного суду Рівненської області вищевказане судове рішення було залишене в силі. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає до стягнення, суди мотивували свої рішення тим, що [PERSON] має можливість утримувати дітей при здійсненні ним підприємницької діяльності, має у власності 3 автомобілі та житловий будинок. Вказує, що відповідач продовжує ігнорувати свої зобов'язання по вихованню та утриманню дітей, передбаченні ст.ст. 150, 180 СК України, не виконує рішення суду від 10.10.13 року про стягнення аліментів. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 10.06.14 року, підготовленого державним виконавцем ВДВС Рівненського міського управління юстиції Левчук С.Ю., станом на 31.05.14 року, [PERSON] має заборгованість по виконавчому провадженню з приводу виконання рішення Рівненського міського суду від 10.10.13 року в сумі 25478,67 (двадцять п'ять тисяч чотириста сімдесят вісім гривень 67 коп.) гривень. Вважає, що за період з 01 травня 2013 року по 10 жовтня 2014 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на його користь складає 54528,45 гривень, про що подала відповідний розрахунок. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги повністю з підстав викладених в позовній заяві, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 54528,45 гривень. Відповідач та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги позивача заперечили, просять суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на ті обставини, що рішення Рівненського міського суду про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину набрало чинності 19.12.2013 року, відтак стверджувати про його вину в несплаті аліментів саме з квітня 2013 року, немає підстав. До подання в суд позову про стягнення аліментів на утримання дітей він добровільно сплачував обумовлену з позивачкою суму аліментів шляхом банківського переказу. З дня набрання рішення суду чинності та протягом 3 місяців [PERSON] не отримував ніякого доходу, вид діяльності, яким він займається носить сезонний характер. На даний час ним повністю погашено здійснений державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментам. Оскільки його вини в несвоєчасній несплаті аліментів немає, штрафні санкції у вигляді пені до нього застосовані не можуть бути. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що 10.10.2013 року Рівненським міським судом було ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] повністю та вирішено стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 03 квітня 2013 року до досягнення кожною дитиною повноліття. 19.12.13 року після апеляційного оскарження вищевказане судове рішення набрало законної сили. Як вбачається з тексту рішення Рівненського міського суду від 10.10.2013 року та ухвали апеляційного суду Рівненської області від 19.12.2013 року в судовому засіданні приймала участь представник [PERSON] Суд вважає, що [PERSON] знав про результат розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] про стягнення аліментів. Крім того, рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць судом допущено до негайного виконання. Таким чином заперечення відповідача та представника відповідача відносно того, що [PERSON] не міг сплачувати аліменти, оскільки не знав яку суму йому сплачувати спростовуються тим, що [PERSON] знав про результат розгляду справи, а в рішенні суду чітко визначено розмір аліментів, що становить 2000 гривень щомісячно. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 10.06.14 року, складеного державним виконавцем ВДВС Рівненського міського управління юстиції Левчук С.Ю., станом на 31.05.14 року заборгованість [PERSON] по виконавчому провадженню відкритому на виконання рішення Рівненського міського суду від 10.10.13 року становила 25478,67 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки рішення Рівненського міського суду від 10.10.2013 року набрало законної сили 19.12.2013 року, суд вважає, що у [PERSON] обов'язок по сплаті аліментів виник з моменту набранням рішенням законної сили, а саме з 19.12.2014 року. Згідно п. 22 Постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. В своїх заперечення відповідач та представник відповідача не покликались на неможливість сплати пені у зв'язку з матеріальним та сімейним станом платника аліментів, тому в суду нема підстав зменшувати розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів. З дослідженого в судовому засіданні розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів станом на 10.10.2014 року, судом встановлено, що розрахунок пені позивачем проведений з врахуванням сум аліментів стягнутих судом починаючи з 03 квітня 2013 року. Пеня позивачем нараховувалась з врахуванням даних сум починаючи з 19.12.2013 року і до моменту сплати аліментів. Суд вважає даний розрахунок обґрунтованим частково. Враховуючи те, що цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів розглядалась судами в період часу, з 03.04.2013 року по 19.12.2013 року, а розрахунок заборгованості по сплаті аліментів державним виконавцем ВДВС Рівненського міського управління юстиції Левчуком С.Ю був складений 10.06.14 року та враховуючи пояснення [PERSON] про неможливість одноразової сплати ним заборгованості по аліментам, суд вважає, що вини [PERSON] у несвоєчасній сплаті заборгованості по аліментам, яка утворилась за час розгляду справи в суді немає, тому позовні вимоги позивача в цій частині є недоведеними. Стосовно несплати [PERSON] аліментів в межах місячного платежу (2000 гривень) призначених судом до негайного виконання та несплати поточних платежів по аліментах, починаючи з 19.12.2013 року і до моменту погашення, суд вважає, що прострочення відбулось з вини [PERSON], а розрахунок пені є обґрунтованим. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватись щомісяця, необхідно з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з врахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, або погашення заборгованості, підсумовуючи розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити її загальну суму. МісяцьРозмір аліментівСтрок оплатиСума боргуПеріод простроченняПеняКількість прострочених днівСума нарахованої пеніДо нег. виконання200030.04.13200019.12.13-27.05.141 %1603200Грудень 2013р.200031.12.13200019.12.13-16.06.141 %1803600Січень 2014р.200031.01.14200001.02.14-24.07.141 %1743480Лютий 2014р.200028.02.14200001.03.14-27.08.141 %1803600Березень 2014р.200031.03.14200001.04.14-27.08.141 %1492980Квітень 2014р.200030.04.14200001.05.14-27.08.141 %1192380Травень 2014р.200031.05.14200001.06.14-27.08.141 %881760Червень 2014 200030.06.14200001.07.14-27.08.141 %581160Липень 2014200031.07.141630,77 369,23 01.08.14-27.08.14 28.08.14-22.09.14 1 %27 26540 94Серпень 2014200031.08.141630,77 369,2301.09.14-22.09.14 23.09.14-10.10.14 1 %22 18440 66,46Вересень 2014200030.09.14200001.10.14-10.10.141 %10200Всього 23500,46 Згідно наведеного розрахунку розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів становить 23500,46 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд вважає, що позивач довів свої позовні вимоги частково в сумі 23500,46 гривень, а заперечення відповідача про відсутність його вини у несвоєчасній сплаті аліментів є недоведеними. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривні. Стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає їх недоведеними, оскільки згідно ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Враховуючи те, позивач заяви про визнання його представника особою, яка надає правову допомогу не подавала, судом відповідна ухвала не приймалась, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу недоведеними. На підставі викладеного,

Outcome: approved