Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що 03 листопада 1999 року помер її батько [PERSON], якому належав житловий будинок №34 по вул.. Виноградна с. Полєзне Великомихайлівського району Одеської області. Позивач вказує, що на час смерті батька вона була неповнолітньою, проживала разом із батьком, фактично прийняла спадщину, але в теперішній час не може оформити свої права на будинок у зв»язку з тим, що за життя її батько не оформив своє право власності на спадковий будинок належним чином. Позивач вказує, що спадковий будинок був побудований до 1986 року, батько позивача фактично був його власником, що підтверджується записами в погосподарській книзі Полєзненської сільської ради. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд визнати за нею за правом спадкування за законом після померлого батька [PERSON] право власності на житловий будинок 34 по вул.. Виноградна в с. Полєзне Великомихайлівського району Одеської області та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, виділену для обслуговування вказаного житлового будинку. Позивач в судове засідання не з»явився, надав заяву, в якій підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Представник Великомихайлівської селищної ради надав заяву, в якій визнав позов у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності. Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутністю сторін та ухвалити рішення на підставі письмових матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Із свідоцтва про народження позивача вбачається, що вона є дочкою [PERSON] та [PERSON], у зв»язку з реєстрацією шлюбу прізвище позивача було змінено на «Орєхова» (а.с.7). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу 25 лютого 1998 року шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.5). Згідно з копією свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 03 листопада 1999 року (а.с.8). Згідно з довідкою виконкому Великомихайлівської селищної ради №723 від 06.09.2016 року, [PERSON] до дня смерті проживав в [INFO]. Разом з ним проживали його колишня дружина Хорунженко та дочка [PERSON] (а.с.15). Таким чином суд вважає встановленим, що позивач, яка на момент смерті батька була неповнолітньою, є єдиним спадкоємцем на майно померлого [PERSON] та відповідно до положень ЦК України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, вважається такою, що прийняла спадщину. Позивачем надана копія рішення Полєзненської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області № 25 від 15.12.1996 року «Про оформлення прав власності на домоволодіння в селах Полєзне, Гіржове», відповідно до якого визнано право власності на домоволодіння в селах Полєзне, Гіржове Великомихайлівського району Одеської області за громадянами, в тому числі [PERSON], який згідно з довідки-витягу №1091 з по господарської книги від 21.11.2016 року рахувався господарем будинку 34 по вул.. Виноградна в с. Полєзне, особовий рахунок 432, рік побудови будинку 1986 (а.с.14, 16). Згідно вказаних довідок, за [PERSON] закріплена земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за зазначеною адресою. На підставі досліджених документів суд встановив, що позивач є спадкоємцем першої черги після померлого батька, належним чином прийняв спадщину, але оформити в нотаріальній конторі свої спадкові права на житловий будинок не має можливості у зв»язку з відсутністю у спадкодавця зареєстрованого права власності на нерухоме майно. Перевіривши посилання позивача на те, що спадкодавцю фактично на праві власності належав житловий будинок 34 по вул..Виноградна в с. Полєзне Великомихайлівського району Одеської області, суд дійшов до наступного. Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення будівництва. Із позову вбачається, що фактично житловий будинок був побудований в 1986 році. На час завершення будівництва питання набуття права власності регулювались Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, яка передбачала обов»язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до ст.. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об»єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, що набув чинності на час ухвалення судом рішення, внесені зміни, відповідно до яких для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності на об»єкти( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудовані до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради або відповідною архівною установою. Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності на об»єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудовані до них, що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені рахунки в по господарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої органом сільської ради або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Позивачем надані належні докази на підтвердження факту володіння батьком позивача спадковим житловим будинком, права спадкодавця на вказаний будинок підтверджені витягами з по господарської книги відповідної сільської ради за місцем знаходження нерухомого майна. На підставі наведеного суд вважає доведеним факт того, що померлому батьку позивача [PERSON] житловий будинок 34 по вул.. Виноградна в с. Полєзне належав на праві власності, і батько позивача мав право належним чином зареєструвати право власності на вказаний будинок, але свої права власника не реалізував. Відповідно до ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Дослідивши всі надані у справі докази, суд вважає доведеним, що позивач є дочкою спадкодавця [PERSON], якому на праві власності належав житловий будинок 34 по вул.. Виноградна в с. Полєзне Великомихайлівського району Одеської області; за життя спадкодавець належним чином не зареєстрував своє право власності на нерухоме майно, хоча мав на це право, у зв»язку зі смертю фактичного власника нерухомого майна реєстрація права власності в позасудовому порядку не можлива. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, який належним чином прийняв спадщину. Реалізувати свої спадкові права в позасудовому порядку позивач не має можливості у зв»язку з відсутністю зареєстрованого права власності спадкодавця на нерухоме майно. Враховуючи встановлені судом обставини суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на житловий будинок 34 по вул.. Виноградна в с. Полєзне Великомихайлівського району Одеської області за правом спадкування за законом після померлого 03 листопада 1999 року [PERSON]. Розглянувши позов в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, виділену для обслуговування спадкового житлового будинку, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позову в даній частині, оскільки порядок визнання права власності на земельну ділянку відрізняється від порядку визнання права власності на житловий будинок. Позивачем не надано документів на підтвердження приналежності спадкодавцю земельної ділянки, а саме державного акту про право власності на земельну ділянку, як це визначено Земельним Кодексом України. Позивачем не надано доказів на підтвердження встановлення меж земельної ділянки, виготовлення технічної документації. Крім того, визнання права власності на земельну ділянку не відноситься до компетенції суду, а належить органам місцевого самоврядування, в межах якого розташована земельна ділянка. Суд вважає необхідним роз»яснити позивачу її право на оформлення права власності на земельну ділянку, виділену під обслуговування житлового будинку, в загальному порядку, та відмовити в задоволенні позову в данній частині.

Outcome: partial