Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що 12.05.2007 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого у них народився син [PERSON] ,[INFO], який на даний час проживає з позивачем.Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06.10.2010 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач допомогу на утримання неповнолітнього сина добровільно не надає, і всі витрати по утриманню дитини позивачка несе одна. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, має змогу надавати фінансову допомогу на утримання дитини . Враховуючи вищенаведене, просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття . Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2ст. 247 , ч. 2 ст. 279 ЦПК України. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить задоволити. Відповідач у судове засідання не з»явився, однак подав суду заяву - пояснення, згідно якої розгляд справи просить провести без його участі, позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменити на утримання сина в розмрі 1000,00 грн. щомісячно . При винесенні рішення , просить суд врахувати його важкий матеріальний стан, так як він ніде не працює,являється інвалідом третьої групи загального захворювання , на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки - пенсіоненри, мати [PERSON],[INFO] та батько [PERSON], [INFO]. Будь-яких інших додаткових доходів у нього та його батьків не має. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, сторони перебували в зареєстрованому шлюбу з 12.05.2007 року , який рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області розірвано (а.с.6-7) та є батьками неповнолітнього [PERSON] ,[INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Неповнолітній син [PERSON] ,[INFO], проживає з позивачем [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 846 від 19.04.2018 року, виданною виконкомом Войнилівської селищної ради ОТГ (а.с.8). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що позовні вимоги відповідач визнав часково, майновий стан відповідача, те, що офіційно не працює, являється інвалідом третьої групи, на утриманні має батьків - пенсіонерів . Водночас, суд враховує, що відповідач є фізично здоровою особою і може працювати та виконувати обов'язок по утриманню сина [PERSON] ,[INFO], та сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес та розвиток дитини. При таких обставинах, враховуючи матеріальне становище та стан здоров'я сторін, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити часково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити учасникам процесу, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір»вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. з відповідача в дохід держави. В задоволенні решти позову відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 4, 5, 12, 13, 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial