Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, зазначивши, що відповідно до Державних актів на право власності на землю серії [NUMBER] від 30 листопада 2010 року та серії [NUMBER] від 30 листопада 2010 року вона є власником земельних ділянок площами 1,7358га ріллі з кадастровим номером [NUMBER] та 16,4713га пасовища за номером [NUMBER] відповідно, що розташовані на території Святогорівської селищної ради Добропільського району. Відповідач за договором оренди землі від 03 березня 2011 року користується цими земельними ділянками. У зв'язку із закінченням терміну дії договору, який було укладено на 7 років, не маючи наміру продовжувати строк оренди, [PERSON] 21 квітня 2017 року на адресу відповідача надіслала заяву, якою виразила своє небажання продовжувати надалі дію договору і просила після закінчення строку його дії не засіювати землю та повернути її. Відповіді на заяву не отримала. 15 листопада 2017 року їй стало відомо, що Волноваською райдержадміністрацією 31 серпня 2017 року зареєстрований договір оренди б/н від 17.05.2017 року між нею та ПАТ «Екопрод» строком на 10 років. Позивач стверджує, що не укладала і не підписувала цей договір, а відповідач порушив ст.15 ЗУ «Про оренду землі», оскільки не надав ніяких документів, зокрема плану-схеми, акту визначення меж земельної ділянки в натурі, акту приймання - передачі об'єкту оренди тощо. Наведене свідчить про відсутність в договорі його істотних умов, що має наслідком його недійсність, так як сторони в належній формі не досягли згоди з усіх таких умов. Вважає, що ці дії підприємства порушили її права орендодавця, передбачені ст.25 ЗУ «Про оренду землі». Крім того, [PERSON] просила врахувати, що із заявою про державну реєстрацію спірного договору не зверталась. Просить визнати вказаний договір відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України недійсним. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала через свого рзаяву про розгляду справи в її відсутність, позов підтримує. Представник позивача в судовому засіданні заявлені [PERSON] вимоги повністю підтримав. Суду пояснив, що позивач особисто не укладала спірний договір, зверталась до ПАТ «Екопрод» із заявою про не бажання продовжувати дію договору, укладеного в 2011 році. Представник відповідача ПАТ «Екопрод» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив повністю відмовити [PERSON] в задоволенні її позову. Пояснив суду, що підприємство, яке він представляє, з 03.03.2011 року на підставі договору оренди із позивачем здійснює користування її земельними ділянками. Кінцевий строк дії договору - 03.03.2018р. Дійсно, у квітні 2017 року підприємство отримала заяву від [PERSON] з проханням не продовжувати дію договору. Після чого з нею особисто зустрілись представники ПАТ «Екопрод» у неї вдома, і запропонували в новому договорі більшу орендну плату, з 6 тис. грн. щорічно розмір збільшили до 29 тис.грн. Вона погодилась і власноруч підписала новий договір оренди від 17.05.2017р. При цьому, старий договір після укладення і реєстрації нового втратив юридичну силу. Акт прийому-передачі також складався. Реєстрацію нового договору здійснила реєстраційна служба Волноваської райдержамінстрації. Такі договори із власниками землі їх підприємство реєструвало також в Добропільській райдержадміністрації. Участі в реєстрації [PERSON] особисто не брала, і заяву таку не писала. Однак це не заборонено Законом, оскільки реєстрація договору здійснюється однією із сторін, в даному випадку представником ПАТ «Екопрод», і присутність [PERSON] при цьому не була обов'язковою. На виконання укладеного договору у листопаді 2017 року 27 числа позивач вже отримала збільшену орендну плату, про що є підтверджуючі платіжні документи. Вважає, що спірний договір від 17.05.2017р. укладений відповідно до вимог Закону, містить всі істотні умови, які погоджені між сторонами, підписаний власноруч і зареєстрований у встановленому Законом порядку, і не порушує права позивача чи будь-яких інших осіб. За цих обставин вважає доводи позивача безпідставними. Відповідач - Добропільська районна державна адміністрація Донецької області участі в розгляді справи не брала. Надала відзив, відповідно до якого просили відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв'язку з їх необґрунтованістю. Третя особа Святогорівська селищна рада Донецької області просила розглянути справу без участі їх представника. Проти позову не заперечили. Проаналізувавши зібрані у справі докази, вислухавши в судовому засіданні представників сторін і з'ясувавши їх письмову позицію та інших учасників справи, суд встановив наступне: Між позивачем [PERSON] і відповідачем ПАТ «Екопрод» з 03.03.2011 року на підставі відповідного Договору оренди землі виникли правові відносини щодо оренди земельних ділянок, а саме ріллі 16,4713га та пасовища 1,7358га (а.с.8). Власником цих земельних ділянок є позивач у справі, і цей факт в суді ніким не оспорюється. Однак, спір між сторонами насправді стосується договору оренди землі від 17.05.2017 року однієї з двох вище перелічених земельних ділянок, а саме ріллі 16,4713га, дійсність якого позивач оспорює. Згідно цього договору (а.с.10, 120-121), [PERSON] передала Приватному акціонерному товариству «Екопрод» в особі директора [PERSON] в оренду земельну ділянку загальною площею 16,4713га ріллі кадастровий номер [NUMBER] строком на 10 років із визначенням орендної плати в розмірі 29 тис. грн. Права оренди після укладення договору зареєстровано відділом реєстраційної служби Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, номер запису 22160402 від 31.08.2017 року, що підтверджується відповідною копією реєстраційної справи (а.с.114-122) Судом встановлено, що ця земельна ділянка була також одним з об'єктів оренди за вищезазначеним договором між сторонами від 03.03.2011р., строк дії якого закінчився 03.03.2018 року. Позивач писала заяву «про розірвання» цього договору від 21.04.2017 року, яку спрямувала підприємству та Добропільському відділу земельних ресурсів (а.с.12) Отримання цієї заяви відповідачем ПАТ «Екопрод» визнається. Вивчивши зміст заяви, суд зауважує, що статтею 31 Закону України «Про оренду землі» неведене чітке розмежування понять «припинення договору оренди землі» та «розірвання договору оренди землі», та вичерпно визначено підстави щодо кожної процедури окремо та забезпечено правовий механізм їх реалізації. Так, у відповідності до абз.2 ч.1 ст.31 цього Закону, договір оренди землі припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Процедура поновлення договору реалізована в порядку та за умов, визначених статтею 33 Закону. Частиною 3 статті 31 Закону унормовано, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому Законом. Перелік підстав для дострокового розірвання в примусовому порядку договору оренди землі визначено ст.32 Закону України «Про оренду землі», а також ст.ст.782-784 ЦК України і ст.143 Земельного кодексу України. Як бачимо, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку в силу імперативної норми ч.4 ст.31 Закону «Про оренду землі» не допускається. Своєю заявою [PERSON] від 21.04.2017р. мала на увазі саме односторонню відмову або одностороннє розірвання договору, що недопустимо в межах наявних і існуючих між сторонами орендних правовідносин. Бажання непродовжувати дію договору, тобто припинити його, повністю протирічить заяві [PERSON] «про розірвання» такого договору, і на думку суду, унеможливлює визначення дійсних намірів позивача в межах договору оренди землі від 03 березня 2011 року. Доводи [PERSON] про те, що спірний договір оренди землі б/н від 17.05.2017 року вона не укладала і не підписувала, також не знайшли свого доказового підтвердження. Статтею 81 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч.5, 6 цієї статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу прямої норми частини 2 статті 218 Цивільного кодексу України, заперечення однієї із сторін факту вчинення письмового правочину може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Обов`язок доказування обставин, які мають значення для справи, покладається згідно ч.1 ст.81 та ч.3 ст.12 ЦПК України на сторону, яка посилається на такі обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, позивачем жодних доказів, які б у будь-який спосіб підтверджували або спростовували твердження, що [PERSON] не підписувала і не укладала спірний договір, не наведено. З урахуванням вищевикладених мотивів, суд не сприймає заяву позивача про розірвання договору оренди землі, написану нею 21 квітня 2017 року, як належний доказ відсутності її волевиявлення під час розгляду спору про визнання договору від 17.05.2017р. недійсним, як таку, що не пов'язана із цією новою угодою. Заява стосувалась саме договору оренди від 03.03.2011р., який сам по собі містив зовсім інші умови і предмет договору. Цей договір не є предметом судового розгляду. Роблячи такий висновок, суд керується положеннями ст.77 ЦПК України про належність доказів. Поряд з цим, в обґрунтування недійсності договору оренди землі б/н від 17.05.2017 року позивач та його представник посилаються на порушення Відповідачами ст.ст.203, 215 ЦК України, статті 15 Закону України «Про оренду землі» в частині відсутності в договорі істотних умов. Істотними, в розумінні положень статті 638 ЦК України, визнаються умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, статтею 15 Закону України «Про оренду землі» однозначено і вичерпно встановлено перелік істотних умов договору оренди землі, серед яких: - об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); - строк дії договору; - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення та відповідальності за її несплату. Відтак, посилання позивача на неподання з боку ПАТ «Екопрод» плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастрового номера земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) в її використанні та встановлених земельних сервітутів, акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акта приймання-передачі об'єкта оренди; проекту відведення земельної ділянки згідно з Законом, не узгоджуються з положеннями ст.15 Закону, на яку він посилається, а тому є безпідставними і юридично неспроможними. Доводи представника позивача, що остання не брала участі в реєстрації спірного договору і це є підставою для визнання його недійсним, суд також не приймає, з огляду на таке: Приписами статті 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину, зокрема положеннями вказаної статті однозначно передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена Законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Укладення такого правочину, в розумінні п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, є належною і достатньою правовою підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків учасників правовідносин. А відтак, правомірність звернення сторони правочину, в якої на підставі укладеного договору виникло речове право або уповноваженої ним особи для проведення відповідної державної реєстрації набуття, зміни або припинення права в порядку статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» презюмується. Нехтування чи в будь-який інший спосіб ставлення під сумнів органами державної влади при проведенні державної реєстрації дійсності укладеного правочину в контексті приписів статті 204 ЦК України є прямим свідченням порушення державним органом прав та законних інтересів сторін правочину, а також грубим попранням базових засад державної реєстрації прав, визначених статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, згідно вимог ч.2 ст.22 цього Закону несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Таким чином, викладені в позовній заяві доводи щодо недійсності договору оренди землі б/н від 17 травня 2017 року суд вважає абсолютно необґрунтованими, юридично неспроможними та такими, що не підтверджують факт порушення прав та законних інтересів позивача. На доведення того, що договір між [PERSON] і ПАТ «Екопрод» діє і з боку відповідача не порушуються права орендаря, слугує беззаперечно той факт, що підприємство своєчасно і в розмірі, передбаченому угодою, сплачує на користь [PERSON] орендну плату, тобто виконує зі свого боку умови договору. В підтвердження тому надані належні платіжні документи від 27.11.2017р. (а.с.45,46). Факт неотримання ци сум чи відмови в отриманні сплаченої орендної плати в судовому засіданні представником позивача не оспорено, і, навіть, не висловлено. Отже, суд приходить до висновку, що спірний договір від 17.05.2017р. укладений відповідно до вимог Закону, містить всі істотні умови, які погоджені між сторонами, підписаний і зареєстрований у встановленому Законом порядку, і не порушує права позивача чи будь-яких інших осіб. За цих обставин вважає доводи позивача безпідставними, і тому в задоволенні позову слід повністю відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати в разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed