Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач вказала, що відповідач за зазначеною адресою не проживає понад один рік без поважних причин, що порушує права та законні інтереси позивача, яка внаслідок цього вимушена переплачувати вартість комунальних послуг, які нараховуються з урахуванням кількості осіб, які зареєстровані у цій квартирі. Відповідач заперечень проти позову не надав і в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Судовий виклик направлявся відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресату за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції за поштовим повідомленням, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74, ст.77 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат [PERSON] - підтримали позовні вимоги та наполягали на задоволенні позову. Третя особа [PERSON] також підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши надані позивачем письмові докази та оцінивши їх у сукупності судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу та третій особі, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15.05.1997р. /а.с.3/. Відповідно до довідки №5569 від 08.09.2017р. виданої КП «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради, в даній квартирі зареєстровано троє осіб: [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON] /а.с.4/. Як вбачається з акту №46 від 08.09.2017р. складеного мешканцями будинку №78 по вулиці Толстого в місті Черкаси ([PERSON], [PERSON], [PERSON]П.) та засвідченого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Комітет мікрорайону «Калиновий», відповідач [PERSON] з 1979р. за адресою свого зареєстрованого місця проживання не проживає /а.с.5/. Зазначені особи були допитані судом в якості свідків і підтвердили ту обставину, що відповідач щонайменш протягом двох років не зявлявся за місцем проживання своїх батьків. На теперішній час адреса фактичного проживання відповідача невідома. У зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований в квартирі позивача, остання разом з чоловіком змушена сплачувати за нього комунальні послуги і не може реалізувати своє право на отримання державної субсидії на сплату комунальних послуг. Тож відповідач не виконує обовязків наймача житлового приміщення, чим порушує та обмежує права позивача як власника житлового приміщення, тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом. За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник із житлових правовідносин та відносин з права власності, які регулюються главою 6 Житлового кодексу України (далі ЖК), главою 32 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Статтею 150 ЖК встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК члени сім'ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Відповідач є сином позивача і набув право користування квартирою ([ADDRESS]) за згодою співвласників, як член сім'ї власників квартири, у звязку з чим зареєстрував своє місце проживання в даній квратирі 07.05.2016р.. Частиною 2 статті 405 ЦК передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні відповідач понад один рік не користується квартирою позивача і не виконує обовязків, передбачених ч.3 ст.156 ЖК. Натомість в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за цією адресою відповідач не бажає, чим порушує право позивача, як власника майна, на користування цим майном у спосіб, передбачений законом. Згідно ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Обраний позивачем спосіб захисту його прав шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, прямо передбачений ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Враховуючи, що відповідач не проживає понад один рік у спірній квартирі, не користується житловим приміщенням за призначенням без поважних причин, не виконує обовязки наймача житла, то позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд бере до уваги, що судові витрати по справі складаються з судового збору в розмірі 640грн, який підлягає сплаті за подання позову до суду. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved