Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначає, що їй на підставі\~договору дарування\~від 04.08.2010\~року на\~праві приватної\~власності належить\~трьохкімнатна квартира\~ [ADDRESS] .\~Разом з\~нею,\~з 2010\~року,\~за цією\~адресою проживав\~її колишній\~чоловік,\~ [PERSON] .\~Через те,\~що між\~ними не\~склалися сімейні\~відносини,\~відповідач у\~червні 2017\~року зібрав\~всі свої\~речі та\~виїхав з\~вказаної квартири\~та більше\~не з`являвся.\~Рішенням Комунарського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~11\~вересня 2018\~року шлюб\~між ними\~розірвано.\~Позивач вказує,\~що наразі\~у спірній\~квартирі проживає\~вона та\~її донька\~-\~ [PERSON] .\~Відповідач до\~теперішнього часу\~ не\~проживає в\~даній квартирі,\~не сплачує\~комунальні платежі,\~в утриманні\~житла участі\~не бере,\~особистих речей\~в квартирі\~не має.\~Перешкод в\~користуванні жилим\~приміщенням ані\~він,\~ані їх\~донька відповідачу\~чинять.\~На підставі вищевикладеного, посилаючись на ст. 405 ЦК, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , а також зняти його примусово з реєстраційного обліку за даною адресою \~ \~ \~ \~Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2019 р. відкрито провадження по даній справі та призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті. \~ \~ \~ \~Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2019 р., подана відповідачем зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним, була залишена без розгляду, у зв`язку з пропущенням встановленого процесуального строку для її подання. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач в судовому засіданні заперечував відносно задоволення даних позовних вимог, вважає, що потім будуть порушені права їх спільної з позивачем неповнолітньої доньки, оскільки у разі зняття його з реєстраційного обліку позивачка може продати дану квартиру. Відповідач в судовому засіданні підтвердив факт не проживання ним в квартирі [ADDRESS] з серпня 2017 р.. Зазначив, що ключів від даної квартири він не має, витрати по комунальним послугам не оплачує, речей в даній квартирі його немає, мешкає за іншою адресою. Суд, вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та інші докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору від 04.03.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Яцемирською Т.В., копію технічного паспорту (а.с. 5-8). Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2019 р. розірваний (а.с. 9-10). З довідок Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, витягу з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.12, 13, 16) вбачається, що в квартирі за вищевказаною адресою зареєстровані позивач, відповідач та їх донька [PERSON] . Відповідно до Акту від 04.01.2019 року, складеного комісією з мешканців будинку [ADDRESS] , [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS] протягом півтора року. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з положеннями ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК України, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом і підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки відповідач з власної волі не мешкає за місцем реєстрації понад рік тому, фактично постійно мешкає за іншою адресою, дану обставину відповідач підтвердив. При цьому реєстрація відповідача у квартирі, що належить позивачці на праві приватної власності, перешкоджає їй у здійсненні нею права користування та розпорядження належною нею квартирою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тобто рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття з реєстраційного обліку, в зв`язку з чим суд вважає недоцільним задовольняти позовні вимоги в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

Outcome: partial