Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

позивач звернувся із позовними вимогами до відповідачів про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором від 13.07.2007 №2501/0707/88-361 у розмірі 23410,56 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 14703,64 долари США, заборгованості по відсотках в розмірі 8706,92 долари США. Понесені судові витрати у справі просить покласти на відповідачів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.07.2007 між відповідачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір № 2501/0707/88-361, правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] , за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 24 000,00 дол. США строком до 10.07.2017 зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 %, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту. Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, 12.11.2010 було укладено договір поруки між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно даних договорів ПАТ «Альфа-Банк» набув права вимоги до відповідачів. Позичальник [PERSON] взяті на себе зобов`язання по кредитному договору виконував не належним чином, у результаті чого було допущено утворення простроченої заборгованості, а тому банком направлялася відповідачам вимога щодо дострокового повернення кредиту, однак така станом на час звернення з позовом до суду виконана не була, що стало підставою для звернення з позовом до суду. А тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 16.03.2017 позовну заяву ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором, залишено без руху. Ухвалою суду від 04.04.2017 позовну заяву повернуто позивачу, яку на підставі ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.06.2017 скасовано і передано для вирішення питання про відкриття провадження для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 10.07.2017 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. У зв`язку з припиненням повноважень судді Атаманюка Р.І., ухвалою суду від 15.09.2017 суддею Бучинським А.Б. прийнято до свого провадження матеріали справи та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Протокольною ухвалою суду від 22.12.2017 розгляд цивільної справи продовжено за правилами чинного ЦПК України. Ухвалою суду від 16.01.2018 витребувано у позивача оригінали письмових доказів у цивільній справі. 24.04.2018 судом постановлено ухвалу про тимчасове вилучення у позивача ПАТ «Альфа-Банк» для дослідження судом письмові докази. Ухвалою суду від 24.07.2018 призначено в справі судово-економічну експертизу, на час проведення якої зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 09.10.2018 поновлено провадження у справі на час розгляду клопотання експерта про витребування додаткових матеріалів. Ухвалами суду від 26.11.2018 витребувано письмові докази у цивільній справі, необхідні для проведення експертизи. На підставі ухвали суду від 25.02.2019 повторно скеровано матеріали цивільної справи для проведення експертизи згідно ухвали Верховинського районного суду від 24.07.2018. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 03.06.2019 поновлено провадження в справі та призначено до судового розгляду. Представник позивача АТ «Альфа-Банк» Матвійчук М.З. в судовому засіданні 25.02.2019 позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві, вказав, що позивачем на підтвердження заборгованості за кредитним договором представлено суду всі наявні у нього докази. В останнє судове представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, а тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у відсутності позивача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, вказали, що позивачем не представлено жодних належних доказів, які б підтверджували наявність заборгованості за кредитним договором у встановленому в позовній заяві розмірі. Встановлений рішенням суду розмір заборгованості за кредитним договором під час розгляду іншої справи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, не може підтверджувати розмір заборгованості за договором при розгляді даної справи, оскільки предмети позову різняться і підлягають доказуванню різними способами доказування. Крім того, позивач реалізував своє право на відновлення своїх порушених прав шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено. Просять в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 28.11.2017 відповідач позовні вимоги не визнала, вказала, що банком не доведено у встановленому законом порядку розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, за кредитним договором вже звернуто стягнення на предмет іпотеки. В останнє судове засідання відповідач не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, а тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у її відсутності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд задовольняє позов частково з таких підстав. Судом встановлено, що згідно кредитного договору №2501/0707/88-361, укладеного 13.07.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] , останній отримав кредит в сумі 24 000,00 дол. США строком до 10.07.2017 зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 % (а.с.49-53 том 1). Факт отримання кредитних коштів у визначеній сумі стороною відповідача в судовому засіданні визнавався. В подальшому, 03.11.2010 та 12.11.2010 було внесено зміни та доповнення до кредитного договору, про що підписано відповідні договори (а.с.53-56, 57-63 том 1). Зокрема, договором від 12.11.2010 на дату його укладення сторони домовились, що розмір строкової заборгованості за кредитною лінією, що не поновлюється, складає 17 584,18 дол. США, а прострочена заборгованість за кредитом відсутня. Тому відповідно кредитний договір викладено в новій редакції та зазначено, що його предметом є надання позичальнику грошових коштів у вигляді кредиту у розмірі 17 584,18 дол. США на строк до 10.07.2020 зі сплатою 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Згідно графіку погашення також погоджено суму щомісячного платежу в розмірі 151,59 доларів США. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №2501/0707/88-361, 12.11.2010 між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №2501/0707/88-361-Р-1 (а.с.70 том 1). Відповідно до п.1 вказаного договору поруки, Поручитель зобов`язалася перед Банком за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих Банком Позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором №2501/0707/88-361 від 13.07.2007, у сумі 17584,18 дол.США, строком до 10 липня 2020 року, з процентною ставкою 12,5 % річних за їх використання. Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання Позичальником умов основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами (п.2 Договору поруки). Також, п.4 договору поруки визначено, що у разі невиконання Позичальником умов Основного зобов`язання в строк, Поручмитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення Позичальником коштів, наданих в межах основного зобов`язання та процентів за користування кредитом за першою вимогою Банку протягом 3-х банківських днів з моменту отримання Поручителем надісланої Банком письмової заяви про невиконання Позичальником своїх зобов`язань, передбачених Основним зобов`язанням. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта-Банк» (а.с.74-91 том 1), а 15.06.2012 між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» (92-101 том 2) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і кредитним договором №2501/0707/88-361. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до положень ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч.1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Позивач вважає, що взяті на себе зобов`язання за умовами кредитного договору відповідачем виконувалися не належним чином у зв`язку із чим допущено заборгованість, яку він просить стягнути солідарно із позичальника та поручителя у розмірі 23410,56 дол. США, яка складається зокрема з: 14703,64 дол. США - заборгованість за кредитом; 8706,92 дол. США - заборгованість по відсотках. Дійсно, згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з ч. 1 cт.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із представленого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.102 том 1), станом на 27.02.2017 банком нараховано заборгованість відповідачу за кредитом у сумі 14703,64 доларів США та заборгованість по відсотках в сумі 8706,92 доларів США. Проте, як вбачається із висновку експерта за результатами проведення економічної експертизи від 24.05.2018 №700/18-28 (а.с.223-228 том 2), призначеної на підставі ухвали суду за клопотанням сторони відповідача, судовим експертом у зв`язку з відсутністю в матеріалах цивільної справи банківських виписок за період з 18.06.2012 по 27.02.2017 та інших документів, які б підтверджували погашення кредиторської заборгованості, надати відповідь на питання чи відповідає розмір заборгованості по тілу кредиту та процентах за користування кредитом, визначений ПАТ «Альфа-Банк» в позовних вимогах дійсному розміру заборгованості по кредитному договору №2501/0707/88-361 від 13.07.2007 станом на 27.02.2017 відповідно до первинних бухгалтерських документів, який розмір заборгованості тіла кредиту та процентів за користування кредиту має місце за кредитним договором №2501/0707/88-361 від 13.07.2007 станом на 27.02.2017 відповідно до первинних бухгалтерських документів, чи є достовірним та чи відповідає умовам кредитного договору №2501/0707/88-361 від 13.07.2007 наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості станом на 27.02.2017, не виявилося можливим. В той же час, як встановлено судом, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.12.2013 задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2501/0707/88-361 від 13.07.2007, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] , в розмірі 124 881,42 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 117 526,19 грн., заборгованість по відсотках -7 328,83 грн., заборгованість по пені 26,40 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 30 квітня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Верховинської районної державної нотаріальної контори Павлюк І.І., зареєстрованого в реєстрі за №310, та земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована [ADDRESS], яка належить відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010530000579, кадастровий номер земельної ділянки № [NUMBER] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки у спосіб, передбачений ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Визначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації не нижче 282 119,52 грн., з них: житлового будинку - 190 270,52 грн., земельної ділянки - 91 849,00 грн. Дане рішення суду набрало законної сили. З мотивувальної частини рішення суду вбачається, що судом за участі сторін встановлено факт існування заборгованості [PERSON] перед кредитором за умовами кредитного договору №2501/0707/88-361 від 13.07.2007, розмір якої станом на 01.12.2012 становив в сумі 15650,58 доларів США, що відповідав представленим у матеріалах справи розрахункам заборгованості та випискам по особовим рахункам. При цьому, вказана заборгованість складалася з заборгованості за кредитом в сумі 14703,64 дол. США, за відсотками в сумі 916,91 дол. США, та пені 30,03 дол. США. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). В ході судового розгляд даної справи відповідач визнав, що з часу винесення рішення Апеляційним судом Івано-Франківської області, а саме з 20.12.2013, кошти на погашення заборгованості за кредитним договором №2501/0707/88-361 від 13.07.2007, ним та відповідачем [PERSON] не вносилися, заборгованість по кредитному договору не погашалася. За таких обставин, оскільки рішенням суду у іншій цивільній справі встановлено обставини існування заборгованості [PERSON] перед кредитором та її розмір станом на 01.12.2012 за цим же кредитним договором, де відповідач безпосередньо брав участь, які у відповідності до ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, і в судовому засіданні на даний час відповідач визнав, що з цього часу ні він, ні поручитель жодних платежів за кредитним договором не здійснював, заборгованість не погашали, тому суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в частині існування на даний час заборгованості позичальника за кредитним договором №2501/0707/88-361 від 13.07.2007, яка становить 14703,64 дол. США - заборгованість за кредитом, та 916,91 дол. США. - заборгованість за відсотками. Щодо вимоги про стягнення відсотків за кредитним договором нарахованих позивачем в сумі 8706,92 дол. США, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 10.07.2020 включно. Відтак, у межах строку кредитування до 10.07.2020 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 20 числа кожного місяця. Починаючи з 14.07.2007, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові № 444/9519/12 від 28.03.2018. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №310/11534/13-ц від 04.07.2018, а саме, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Таким чином враховуючи правові висновки Верховного Суду, нарахування позивачем ПАТ «Альфа-Банк» відсотків за кредитним договором №2501/0707/88-361, починаючи з 20.12.2013, а саме з часу винесення Апеляційним судом Івано-Франківської області рішення у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке засвідчує зміну порядку, умов і строку дії кредитного договору, є неправомірним. А тому, враховуючи, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.12.2013 встановлено розмір відсотків за кредитним договором в сумі 916,91 дол. США, підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача відсотків у визначеному, згідно розрахунку заборгованості розмірі, а саме в сумі 8706,92 дол. США, підстав не має. З врахуванням наведеного, не зважаючи на той факт, що стороною відповідача не визнається розмір заборгованості перед банком внаслідок неналежного виконання ними своїх зобов`язань за умовами кредитного договору №2501/0707/88-361 від 13.07.2007, та того що позивачем, в порушення вимог ст.60 ЦПК України розмір такої не доведено належними та допустимими доказами, суд вважає, що розмір такої встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили та не доказується при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. А тому позов слід задовольнити частково та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2501/0707/88-361 від 13.07.2007 в сумі 15620,55 доларів США, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 14 703,64 доларів США та заборгованості за відсотками в розмірі 916,91 доларів США. При цьому, доводи сторони відповідачів про те, що позивач ПАТ «Альфа-Банк» реалізував своє право щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, а тому повторне звернення банку про стягнення солідарно заборгованості за цим же кредитним договором є безпідставним, судом не враховуються, оскільки здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Крім того, встановлено, що ухвалою Верховинського районного суду від 22.08.2016, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.10.2016, відстрочено виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області по справі №340/173/13-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки від 20.12.2013 на час дії Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-VІІ, що свідчить про те, що зобов`язання за кредитним договором на даний час відповідачами перед позивачем не виконано. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial