Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON]. 1/2 частина квартири [ADDRESS] належить позивачу на підставі договору міни від 22 січня 2002 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № Д-118. [INFO] року [PERSON] померла. Померла залишила заповіт, який 22 січня 2002 року посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №-Д-122, яким належну їй частину квартири [ADDRESS] заповіла позивачу. Крім нього інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена не має. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] З метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріуса, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явився, хоча подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав в суд клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Додаткового протоколу до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов'язки до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ч. 1 ст. 1235 Цивільного кодексу України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Судом встановлено, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] належала на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності виданого 11 грудня 2001 року Бюро по приватизації державного житлового фонду м. Коломиї згідно з розпорядженням № 8124 від 10 березня 1998 року. Наведене підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів від 27 липня 2015 року № 53548. Однак дублікат свідоцтва про право власності втрачено. 1/2 частина квартири [ADDRESS] належить позивачу на підставі договору міни від 22 січня 2002 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № Д-118. [INFO] року, [PERSON] померла, про що 11 грудня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 594. Померла залишила заповіт, який 22 січня 2002 року посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №-Д-122, яким належну їй частину квартири [ADDRESS] заповіла позивачу. Крім нього інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена не має. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. З метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у зв'язку із відсутністю правовстановлювального документу нотаріус відмовив у видачі свідоцтва. Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст.ст. 328, 392, 1216, 1222, 1235, 1268 ЦК України та

Outcome: approved