Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

позивач звернулась в суд із позовом до відповідача, уточнивши позовні вимоги, просить розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами 01.08.1998р.; стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття, а у разі продовження нею навчання - до досягнення 23 років, а також на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття, а у разі продовження нею навчання - до досягнення 23 років. Позовні вимоги мотивує тим, що 01 серпня 1998 року сторони уклали шлюб, у якому у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Однак через різні погляди на сімейне життя та несумісність характерів з 2008 року між сторонами почали виникати конфлікти, що призвело до припинення з листопада 2012 року спільного життя. Вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе, примирення між ними не відбудеться, а тому просить шлюб розірвати. Разом з тим, оскільки діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, відповідач проживає окремо та участі у матеріальному забезпеченні дітей не бере, позивач не має можливості самостійно забезпечити в повному обсязі витрати необхідні для нормального розвитку дітей, тому просить також постановити рішення про стягнення на її користь аліментів на утримання дітей. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеним. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку по зареєстрованому місцю проживання, причин неявки суду не повідомив. Тому суд вважає, що відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, оцінивши представлені суду документи, суд встановив наступне. Сторони по справі зареєстрували шлюб 01.08.1998р., про що Відділом реєстрації актів громадського стану Львівського міськвиконкому зроблено актовий запис за №1328 (а.с.6). У відповідності до вимог ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам одного з них. В ході судового розгляду встановлено, що сторони припинили подружні відносини протягом часу, котрий можна вважати тривалим періодом, шлюбних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, примирення між ними неможливе, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім цього, судом встановлено, що [INFO] в сім'ї сторін народився син [PERSON], а [INFO] - [PERSON], батьками яких є [PERSON] та [PERSON], що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.9, 10). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом передбачена рівність такого обов'язку. Згідно з ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно зі ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Враховуючи вищенаведене, те, що малолітні діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, те, що відповідач є особою працездатного віку, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів до досягнення дітьми повноліття також є підставними, а тому їх слід задовольнити, та у відповідності до вимог ч.2 ст.183, ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але в розмірі на одну дитину не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 03.02.2014 р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача аліментів на утримання дітей до досягнення ними 23 років у разі продовження ними навчання, оскільки відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, оскільки на даний час діти є неповнолітніми, заявлена позивачем вимога про стягнення аліментів на повнолітніх дітей у разі продовження навчання є передчасною.

Outcome: partial