Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернуласть до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами було укладено 24.11.2007 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій обл. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO]. Починаючи з серпня 2017 року подружжя проживає окремо хоча і знаходиться у зареєстрованому шлюбі. Діти проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів сторонами не досягнути. Позивач вказує, що стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати його малолітніх дітей. Інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться. У звязку з вище викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох їхніх дітей в розмірі ? частки від заробітку до повноліття [PERSON] а в майбутньому у розмірі ? розміру заробітку до повноліття [PERSON], а вразі продовження ними навчання до досягнення ними двадцяти трьохрічного віку. Позивач судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач заперечував проти позову просив суд винести рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Судом встановлено, що 24.11.2007 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (на 3 а.с.). Від шлюбу у сторін є двоє малолітніх дітей: син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] (на 4-5 а.с.). Згідно довідки квартального комітету «Пирогово» від 20.11.2017 року № 1863 вбачається, що малолітні діти сторін зареєстровані та проживають разом із матір'ю за адресою м. Вінниця, 2-й проїзд Рембудівський, 22 (на 24 а.с.). Відповідно до довідки № а 8557/12-24 [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці, та отримала пенсію в розмірі: за 2011 рік 10616,00 грн., за 2012 рік - 11882,55 грн., за 2013 рік - 13835,00 грн., за 2014 рік - 14616,00 грн., за 2015 рік - 19378,83 грн., за 2016 рік 6568,97 грн. (на 36-37 а.с.). Діти проживають разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач у свою чергу не надає матеріальної допомоги на утримання своїх дітей, у звязку з цим [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України,ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно зі ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачем ані під час пред'явлення цивільного позову, ані під час розгляду справи, не було надано на розгляд суду належних та допустимих доказів в обґрунтування саме заявленого розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача. При визначенні розміру аліментів, суд приймає до уваги вікову категорію дітей та їхні потреби, стан здоров'я та матеріальне становища платника аліментів та враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище дитини, а також те, що відповідач має задовільний стан здоровя, він є дієздатним, інших утриманців не має, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, а саме відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача, на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки зі всіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. Прим цьому суд враховує ст. 128 КЗпП України, згідно якої при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку. Суд вважає, що в супереч вимог ст. 81 ЦПК України, позивач не надала доказів, що свідчать про необхідність стягнення аліментів в розмір 1\\2 частини доходу відповідача. Частиною 3 ст. 183 СК України передбачено, що в разі, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Отже законом передбачено порядок зміни розміру алвіментів при досягненні старшим з дітей повноліття, тому додаткового вирішення це питання не потребує. Згнідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Суд вважає, що позивач не надала доказів необхідності захисту права при досягненні старшою дитиною повноліття, та в разі продовження дітьми навчання рпісля досягнення повноліття до 23 років. Суд вважає, що позивач в разі настання вказаних обставин не буде позбавлен права звернення до суду і зможе захистити права дітей у визначений законом спосіб ( ст. 183, 199 СК України) . Так, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності певних юридичних фактів, одними із яких є: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання і потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визначення розміру стягуваних аліментів після досягнення старшим з дітей повноліття та в разі продовження навчання дітьми, які досягли повноліття належить відмовити. Вирішуючи питання про виконання судового рішення, суд керується п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України та вваажає необхідним допустити негайне виконання рішення - у межах суми платежу за один місяць. При розподілі судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача, таким чиним з відповідача на користь держави підлягає стягнення 640,00 грн. в рахунок відшкодування судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial