Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області із вищевказаним позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який обгрунтувала наступним чином. 06 червня 1998 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у виконкомі Турбівської селищної ради Липовецького району вінницької області. Від цього шлюбу вони дітей не мають. Причиною, що спонукала звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу, позивач вказує, що сімейні стосунки із відповідачем не склались в силу їх досить різних характерів, внаслідок чого між ними, як подружжям постійно виникають непорозуміння якого б питання життя це не стосувалось, які іноді переходять у суперечки та сварки. Вказані причини зумовили те, що вони з відповідачем припинили сумісне проживання, шлюбних відносин не підтримують, що є підставою для розірвання шлюбу. Також позивачка вказує, що наміру зберігати сім'ю вона не має, оскільки це суперечить її інтересам, тому просила суд їх шлюб розірвати та залишити їй для подальшого іменування прізвище чоловіка. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з'явився, в адресованій суду заяві позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, просив суд розгляд справи проводити у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 червня 1998 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис №17 та видано свідоцтво про шлюб. Від цього шлюбу сторони дітей не мають, однак не дійшли згоди про припинення шлюб через органи ДРАЦС. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, шлюбних відносин не підтримують, господарства спільно не ведуть. В своїх заявах не висловили наміру зберегти сім'ю. Правовідносини, що є предметом даного спору є сімейними, а відтак регулюються Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року N 2947-III. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 1 СК України передбачено, що сімейні відносини будуються на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Зі змісту ст.ст.104, 105, 110 СК України слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду шляхом пред'явлення позову одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню: шлюб між сторонами має бути розірваний, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Разом з цим, підлягає до задоволення вимога позивача про відновлення їй дошлюбного прізвища, оскільки це узгоджується з приписами ст.113 СК України. Крім цього, відповідач позов визнав. На підставі п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.104, 104, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved