Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

позивач звернувся із позовом до відповідача, в якому просить стягнути моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що позивач з метою захисту своїх прав по питанню водокористування фермерським господарством 21.01.2011 року скеровано відповідачу звернення із вимогою надати відповіді, що стосуються конкретного водного об'єкту. Однак, відповідач вичерпної відповіді не надав, що в подальшому стало приводом для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, зокрема постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2011 року зобов'язано останнього надати вичерпну відповідь відповідно до вимог ЗУ «Про звернення громадян» та ЗУ «Про інформацію». Відтак, відповідачем допущено порушення законодавства України, а тому звернувся до суду за захистом своїх порушених конституційних прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій позов підтримав повністю та просить такий задовольнити. Представники відповідача в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, однак подав до суду свої письмові пояснення, в яких просить у задоволенні позову відмовити. На підставі ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити частково. Судом встановлено, що представник позивача 21.01.2011 року звернувся до відповідача із вимогою надати відповіді, що стосуються конкретного водного об'єкту та фермерського господарства. Так, 31.01.2011 року на зазначене вище звернення позивача, Державною екологічною інспекцією у Львівській області надано відповідь, яку постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2011 року визнано такою, що є необ'єктивною та надана не в повному обсязі, зокрема не надано відповідь в повному обсязі на поставлені питання та чітко не зазначено, на яке із питань дається відповідь. З огляду на наведене вище, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2011 року зобов'язано відповідача Державну екологічну інспекцію у Львівській області надати повну та вичерпну відповідь на звернення позивача Фермерського господарства «Бурка В.В.» від 21.01.2011 року відповідно до вимог ЗУ «Про звернення громадян» та ЗУ «Про інформацію». Разом з тим, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою від 05.12.2011 року з метою виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2011 року. В подальшому, Державною екологічною інспекцією у Львівській області повідомлено начальника ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області про те, що відповідь ФГ «Бурка В.В.» була надана листом від 16.12.2011 року, а відтак з цих підстав державним виконавцем винесено постанову ВП № 33138603 від 27.03.2014 року про закінчення виконавчого провадження. Не погодившись із рішення державного виконавця, позивач черговий раз звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів, в результаті чого, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.06.2014 року визнати протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ВП № 33138603 від 27.03.2014 року. Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено обов'язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України Ст.23 ЗУ «Про інформацію» передбачено, що інформаційна продукція - матеріалізований результат інформаційної діяльності, призначений для задоволення потреб суб'єктів інформаційних відносин. Інформаційною послугою є діяльність з надання інформаційної продукції споживачам з метою задоволення їхніх потреб. Згідно із приписами ст.27 ЗУ «Про інформацію», порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України. В силу вимог ст.31 ЗУ «Про інформацію», у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України Постановою «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 25.05.2001 року моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність факту такої шкоди; протиправність діяння її заподіювання; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; вини останнього в її заподіянні. Згідно з п.п.1, 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Отже для відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: а) Неправомірність поведінки особи; б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду). в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність усіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Позивачем не подано доказів на підтвердження того, що йому завдано саме моральної шкоди; позивач не вказав в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода та в чому полягало приниження ділової репутації і підриву довіри до діяльності фермерського господарства, не надав доказів на підтвердження своїх доводів, отже, в даному разі відсутні передбачені законом підстави для стягнення компенсації за заподіяну моральну шкоду. В силу змісту ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що необґрунтованою є вимога про відшкодування моральних збитків на суму 1000 000,00 гривень, оскільки позивачем не наведено обставин та не подано доказів, які підтверджують факт заподіяння збитків немайнового характеру внаслідок оскаржуваних рішень (дій) відповідача. З наведених міркувань та

Outcome: dismissed