Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що 29.07.2004 року зареєструвала шлюб з відповідачем, в якому у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. Проте подружнє життя не склалося, у зв'язку з чим позивачем подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. На даний час постало питання про утримання доньки відповідачем, оскільки жодних домовленостей у сторін з даного привожу немає. Відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець та займається роздрібною торгівлею в неспеціалізованих магазинах. В результаті роботи у даній сфері відповідач має значні доходи близько 15000 гривень. У відповідача немає інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні. Він є здоровою, працездатною, матеріально забезпеченою людиною та має змогу надавати матеріальну допомогу доньці. Окрім того, відповідачу на праві приватної власності належить двохкімнатна квартира. Позивач зазначила, що зареєстрована, як фізична особа-підприємець та займається ремонтом одягу, сума доходу в місяць сягає близько 3200 гривень. Також позивач несе витрати на оренду приміщення у розмірі 1000 гривень. Даної заробітної плати є недостатньо для забезпечення доньці всього необхідного для її фізичного, розумового, морального і соціального розвитку та одночасного здійснення усіх побутових витрат, у тому числі і оплати комунальних послуг. Тому позивач просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 28.09.2018 року через канцелярію суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, зменшені позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.7). Від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку [PERSON] зареєстрована, як фізична особа-підприємець (а.с.12-13). Згідно договору оренди нежитлового приміщення [PERSON] з 1 січня 2018 року орендує приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідач зареєстрований, як фізична особа-підприємець з 22.04.2015 року, що підтверджується копією витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.9-10). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, відповідачу на праві приватної власності належить двокімнатна квартира, загальною площею 39,11 кв.м. за адресою [ADDRESS] (а.с.11). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач є працездатною особою, зареєстрований, як фізична особа-підприємець, має у власності двокімнатну квартиру, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, і він спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дітей, визнання відповідачем позову, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дітей у розвитку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 704 гривні 80 копійок судового збору в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved