Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, мотивуючи тим, що 02.10.2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.02.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Зазначає, що за ввесь час відповідач не бере матеріальної участі в житті сім'ї, ухиляється від покладеного обов'язку утримувати дитину. Він відмовляється добровільно надавати кошти на утримання малолітньої дитини, а зароблені гроші витрачає на свої потреби, інтересами сім'ї не цікавиться. Донька повністю знаходиться на утриманні позивача. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, морального та соціального розвитку, який не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Позивач одна такий рівень забезпечити не може, тому батько як здоровий та працездатний зможе оплачувати аліменти на рівні 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Також позивач вказує, що наразі не може реалізувати свої обов'язки у повній мірі, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Коштів, які надає держава на утримання дитини не вистачає, оскільки вони становлять суму 860 грн. (щомісячна допомога при народженні дитини). Сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання чоловіком-батьком малолітньої дитини незалежно від матеріального становища та за умови, що колишній чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач працює у ТзОВ «Рошен-Прикарпаття», має постійний дохід, перебуває у хорошому стані здоров'я, працездатний, інших дітей та дружини у нього немає, також немає на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. Позивач потребує матеріальної допомоги відповідно до ст. 75 СК України. Відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку. На підставі наведеного просила суд стягнути з відповідач аліменти в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття з 25.06.2018 року, стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн. щомісячно починаючи з 22.06.2018 року та до 29.04.2019 року, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, судові витрати стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в заяві обставини, просили позов задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, посилаючись на відзив (а.с.28-30), в якому відповідач зазначив, що бере участь в утриманні своєї дитини, не ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується копіями квитанцій про перерахування коштів. Відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1000грн., оскільки на даний час він не працює та не отримує доходів. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання, то зазначив, що надавати кошти на утримання дружини відповідач немає матеріальної можливості. Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.02.2018 року розірвано (а.с.9-11). Від шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER] (а.с.8), яка проживає з позивачем. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час судом встановлено, що відповідач на даний час не працює, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.33-34), він перераховує кошти позивачу на утримання дитини, про що долучено відповідні копії квитанцій (а.с.35,36,37,38). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, суд дійшов висновку, що позов в цій частині слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Доводи відповідача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не заслуговують на увагу в силу ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, яка визначає право на визначення розміру аліментів у частці від доходу або у твердій грошовій сумі за вибором позивача. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дочкою [PERSON], [INFO], а саме до 29 квітня 2019 року, то суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] працевлаштована у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, доходів не отримує (а.с.15), перебуває на обліку в Департаменті соціальної політики, та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860грн. щомісячно, що підтверджується копією довідки № 3269 від 15.05.2018 року (а.с.12), копією індивідуальної відомості про застраховану особу Пенсійного Фонду України (а.с.13-14). Вимога ч. 4 ст. 75 СК України передбачає, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України). Судом встановлено, що відповідач є працездатним, на його утриманні не перебувають непрацездатні батьки, інші малолітні чи неповнолітні діти, а тому з нього на користь позивачки на її утримання слід стягувати по 200,00 грн. щомісячно до досягнення [PERSON], [INFO] трьохрічного віку. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. з відповідача в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 75, 84, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 4, 5, 12, 13, 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial