Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів та додаткових витрат посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували в шлюбі з 22.08.2008 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач за усною домовленістю зобов'язався надавати кошти на утримання дитини. Але, протягом 2016-2018 років він неодноразово затримував та переносив терміни сплати коштів, корегував суму виплат на власний розсуд. Через відсутність довіри до відповідача, звернулась до суду з даним позовом, та просила стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 8 000,00 грн. з вересня 2018 року і до повноліття дитини. Просила врахувати, що має боргові зобов'язання, та те що вона самостійно виховує дитину, допомоги не від кого не отримує. Відповідач працює менеджером в іноземній компанії, та має статус фізичної особи-підприємця. В процесі розгляду справи уточнила вимоги, та просила стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини доходів відповідача з вересня 2018 року та додаткові витрати на навчання та розвиток дитини у розмірі 2 000,00 грн. В судовому засіданні позивач обставини викладені в позовній заяві та позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що дитина ходить на додаткові заняття. З вересня місця отримала лише 1 000 грн. В судовому засіданні відповідач вимоги визнав частково, аліменти згоден сплачувати, але сума має відповідати реальності. На сьогоднішній день він не працює. З вересня 2018 року він сплатив на дитину десь 22 000 грн. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 31.10.2018 року. Ухвалою від 12.11.2018 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 13.02.2019 року за клопотанням позивача судом постановлено ухвалу про витребування доказів. Втім, відповідь на вимогу суду не надходила, позивач наполягала на завершенні розгляду справи без отримання витребуваних документів. В суді встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбі, та мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. В даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Позивач просить стягнути аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини доходів відповідача. починаючи з вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач з заявленим розміром аліментів не погоджується. Однак, доказів того, що він не працює, не має можливості сплачувати аліменти у вказаному розмірі, що не є фізичною особою-підприємцем, до суду не надав. Враховуючи надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходів відповідача з дня подачі позову до суду. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати в сумі 2 000,00 грн., які пов'язані із навчанням та розвитком дитини. Однак, до матеріалів справи позивач не надала жодного доказу на підтвердження своєї вимоги. У зв'язку з чим, в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial