Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що шлюб між сторонами було зареєстровано 26.10.2014 року виконкомом Велькорусавської сільської ради, Томашпільського району, Вінницької області за актовим записом № 5. Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] [INFO]. Спільне життя між позивачем та відповідачем не склалось і 20.06.2017 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області розірвано шлюб між ними. На даний час спільна донька [PERSON] проживає разом із матір'ю. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2017 року за позивачем визнано право власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою м. Вінниця, вул. Замостянська, 37/41. Згідно технічного паспорту вказана квартира складається з двох кімнат, кухні, вбиральні, ванни, коридору, кладової, а також балконом приєднаним до однієї з кімнат. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу проживати у спільній з відповідачем квартирі стало неможливо, внаслідок чого вона разом із своєю донькою переселились до батьків [PERSON] На даний час у позивача з її донькою відсутня можливість проживати спільно з її батьками та [PERSON] має намір проживати у вищевказаній квартирі з відповідачем, однак у сторін немає спільної згоди, щодо порядку користування. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд встановити порядок володіння та користування квартирою, що знаходиться в м. Вінниця, вул. Замостянська, 37/41 в наступним чином: виділити [PERSON] в володіння та користування кімнату 7, площею 17,3 кв. м. з обладнаним до неї балконом, а [PERSON] кімнату 6, площею 10,2 кв. м. залишивши кухню 5, площею 5,3 кв. м., вбиральню 3 площею 1,1 кв. м., ванну 4 площею 2,1 кв. м., коридор 1 площею 5,9 кв. м., кладову 2 площею 1,6 кв. м. у їхньому спільному користуванні. В судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав викладених в позовній заяві, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи не заперечувала проти даного позову, та просила суд врахувати інтереси неповнолітньої дтитини при винесенні рішення. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (на 8 а.с.). З пояснень позивача вбачається, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2017 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою м. Вінниця, вул. Замостянська, 37/41, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (на 11 а.с.). Іншим співвласником даної квартири являється [PERSON] Від шлюбу 22.09.2015 року у сторін народилася донька [PERSON], яка на даний час проживає разом із матір'ю за адресою вул. Івана Франка, 17, с. Велика Рустава, Томашпільського р-н, Вінницької обл. Згідно технічного паспорту виготовленого КП «ВМБТІ» 16.06.2017 року на замовлення [PERSON] квартира розташована за адресою м. Вінниця, вул. Замостянська, 37/41 складається з з 2 кімнат житловою площею 27,5 кв. м., у тому числі: 1-а кімната 10,2 кв. м., 2-а кімната 17,3 кв. м., кухні площею 5,3 кв. м., вбиральні (сполученої) площею 1,1 кв. м. , ванни площею 2,1 кв. м., коридору площею 5,9 кв. м., кладової площею 1,6 кв. м. Крім того дана квартира обладнана балконом 0,7 кв. м. Загальна площа квартири складає 44,2 кв. м. (на 9-10 а.с.). Ідеальна частка житлової площі кожного із співвласників помешкання ставить 22,1 кв. м. Як передбачено ст. 55 Конституції України, а також ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що співвласники вказаної квартири не можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками зі їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Оскільки частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними, то кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, тобто право кожного із співвласників поширюється на квартиру в цілому. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири; у протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. При вирішенні питання щодо встановлення порядку користування квартирою, суд враховує характеристики жилого приміщення, проживання з позивачем спільної доньки колишнього подружжя [PERSON] [INFO], той факт, що власниками по 1/2 частки квартири є сторони у справі, а також враховуючи основний принцип при вирішенні питання щодо встановлення порядку користування майном, визначений ст. 358 ЦК України (відповідність частці), вважає за доцільне та справедливе виділити в володіння та користування [PERSON] та [PERSON] наступні приміщення: [PERSON] - кімнату 7 площею 17,3 кв. м. разом з балконом площею 0,7 кв. м; [PERSON] кімнату 6 площею 10,2 кв. м; в спільному користуванні позивача та відповідача залишити: кухню 5 площею 5,3 кв. м., вбиральню 3 площею 1,1 кв. м., ванну 4 площею 2,1 кв. м., коридор 1 площею 5,9 кв. м., кладову 2 площею 1,6 кв. м. Вказаний порядок найбільш відповідає ідеальним часткам осіб у праві власності на квартиру, що відповідає змісту ст. 358 ЦК України, а також інтересам спільної дитини позивача та відповідача. Суд зауважує, що встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, такі частини не перетворюються в обєкт самостійної власності кожного з них та такі приміщення не завжди можуть точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Така ж правова позиція, викладена у Постанові Верховного суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12цс13, яку суд зобовязаний враховувати при виборі правової норми, що підлягає до застосування до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. При розподілі судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК України відповідно до якої з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати які складаються з 640,00 грн. судового збору.

Outcome: approved