Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача з позовом про визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0634 кв. м., що розташована по [ADDRESS] , реєстровий номер 19040-98. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 14.01.1998 року уклав на Маріупольській універсальній товарній біржі контракт, згідно умов якого придбав в [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0634 кв. м., що розташована по [ADDRESS] , реєстровий номер 19040-98. На теперішній час вказана біржа не існує, нотаріально договір посвідчений не був, відповідач від його посвідчення ухиляється. Просив суд визнати право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0634 кв. м., що розташована по [ADDRESS] , реєстровий номер 19040-98. Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи. Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу [PERSON] , вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя з відміткою про отримання. Відповідач [PERSON] надала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Перешкод для розгляду справи немає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. 14 січня 1998 року на Маріупольській універсальній товарній біржі було укладено біржовий контракт №19040, згідно якого [PERSON] придбав в [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0634 кв. м., що розташована по [ADDRESS] , реєстровий номер 19040-98 (а. с. 5) Вказана земельна ділянка належала відповідачу [PERSON] на підставі державного акту на землю від 13.08.1997 року №220/1 (а. с. 6, 7) Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 224 Цивільного кодексу України(в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 128 ЦК України(в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 153 ЦК України(в редакції 1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. У ст.15 Закону України «Про товарну біржу» зазначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Частиною 2 ст. 220 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуальногокодексу України (далі ЦПК України)обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0634 кв. м., що розташована по [ADDRESS] , реєстровий номер 19040-98.

Outcome: approved