Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] 15000 гривень щомісячно. Також, позивач просила стягнути аліменти на її утримання в розмірі 5000 гривень щомісячно до досягнення донькою трирічного віку та 80000 гривень заборгованості по аліментам. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що відповідач не надає коштів на утримання їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідач є власником та засновником підприємства зі 100% іноземним капіталом «Азія», отримує прибуток від діяльності даного підприємства, також має рухоме та нерухоме майно. Додатково позивач пояснила, що відповідач вчиняє щодо неї хуліганські дії. В судовому засіданні позивач пояснила, що наполягає на стягнення аліментів саме в такому розмірі, оскільки самостійно забезпечує потреби малолітньої [PERSON] та має на утримання ще одного повнолітнього сина. Визначаючи суму аліментів позивач виходила з того що на дитячий садочок вона витрачає 6000 гривень на місяць, на послуги няні для [PERSON] 9000 гривень на місяць. Представники позивача позов підтримали в повному обсязі. Додатково представник позивача [PERSON] пояснив розмір аліментів тим, що позивач не бажає змінювати образ життя малолітньої [PERSON] і потребує саме такої суми грошових коштів на його підтримання. Також, представник зазначив, що заборгованість по аліментам в розмірі 80000 гривень була визначена за період часу з моменту розлучення до звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів. Представник позивача [PERSON] просила призначити аліменти саме в твердій сумі посилаючись на спроби відповідача приховати доходи. Відповідач позов визнав в частині стягнення з нього аліментів на утримання доньки, однак зазначив, що вважає безпідставним визначенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі. Також, відповідач зазначив про безпідставність стягнення з нього аліментів на утримання позивача, оскільки вона не потребує коштів. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позовних вимог в частині визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі посилаючись на відсутність для цього встановлених законодавством підстав. Вимоги позову про стягнення боргу та стягнення аліментів на утримання позивача він вважає безпідставними з огляду на те, що позивач [PERSON] має нерухомість, яку здає в оренду та отримує за рахунок цього великий дохід. Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. (а.с.5) Неповнолітня постійно проживає разом з матір'ю і перебуває на її утриманні. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до Довідки № 1 від 06 квітня 2016 року [PERSON] працює на посаді директора підприємства зі 100% іноземним капіталом «Азія» та має щомісячний дохід - отримує заробітну плату. (а.с.109) Відповідно до вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. ….. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Протягом судового розгляду справи стороною позивача не було надано доказів того, що відповідач має нерегулярний або мінливий дохід. Спростовуючи дане твердження як позивачем так і відповідачем було зазначено про те, що [PERSON] є не тільки директором, а й засновником та власником підприємства зі 100% іноземним капіталом «Азія», протягом більш ніж 20 років. Зважаючи на викладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Статтею 75 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок подружжя утримувати один одного. Відповідно до статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до пояснень відповідача, він не має інших, крім малолітньої [PERSON] утриманців. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме - матеріальне становище відповідача, який має постійний, стабільний дохід протягом тривалого часу, стан здоров'я відповідача - матеріали справи не містять інформації про захворювання, які б перешкоджали стягнення з нього аліментів, відсутність на його утриманні інших осіб, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на утримання позивача до досягнення малолітньою [PERSON] трирічного віку аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку доходу щомісячно. Вимога позову про стягнення заборгованості по аліментам не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Протягом судового розгляду стороною позивача дана вимога обґрунтована не була, доказів на її підтвердження стороною позивача не надавалось. Зважаючи на викладене суд позбавлений можливості дійти висновку про обґрунтованість заявленої позивачем вимоги про стягнення боргу в розмірі 80000 гривень, а саме по 20000 гривень протягом чотирьох місяців. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

Outcome: partial