Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на її [PERSON] користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 (дві тисячі) гривень з дати звернення в суд і до досягнення ними повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В даному шлюбі народилися дочка [PERSON] , [INFO] . З серпня 2019 роки з відповідачем разом не проживають, коштів на утримання дітей він не надає, їхнім життям не цікавиться. На даний час позивач не працює дитина проживає разом з позивачем і перебуває на повному її забезпеченні, оскільки відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на її утримання, домовитись з про його участь в утриманні дочки не може, а тому, змушена звернутися в суд з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги підтримла у повному обсязі, просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечив проти стягненння з нього аліменти на утримання дочки, але у меншому розмірі. Погоджується сплачувати аліменти у розмірі 2000 гривень. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітніх дочки [PERSON] , [INFO] , матеріальної допомоги не надає. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України та абзацу 1 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів згідно до ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 12 закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання, і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч. 8 ст. 7 СК України), а також справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст. 7 СК України). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, згідно ч.1 ст.181 СК України, визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що позивач просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, при цьому відповідач офіційно не працевлаштований, постійного доходу не має, суд погоджується, що за таких обставин можливо визначити спосіб виконання відповідачем обов`язку по утриманню дитини у твердій грошовій сумі. На підставі ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд на підставі ст.12 СК України враховує матеріальний стан сторін, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, тому має можливість надавати допомогу дитині та виконувати покладені на нього законом аліментні обов`язки. Виходячи з викладеного, суд вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, що підлягає індексації, починаючи стягнення з дати звернення в суд і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, позивач в силу Закону України «Просудовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial