Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд вселити її в квартиру . Встановити порядок користування квартирою, виділивши їй в користування житлову кімнату площею 17 кв.м., житлові кімнати площею 14 кв.м та площею 13 кв.м виділити в користування [PERSON]. Прихожу, кухню, ванну, туалет та коридор виділити в загальне користування. Зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою за вказаною адресою. Стягнути на її користь з відповідача в відшкодування моральної шкоди 6 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй, відповідачу та їх сину [PERSON] по справі на праві власності належить по 1\\3 частки вищевказаної квартири. При цьому відповідач [PERSON] їй перешкоджає у користуванні квартирою і не допускає її у квартиру. В квітні 2013 року відповідач привів у квартиру коханку, яка зараз проживає разом з ним, потім шляхом обману заволодів у неї ключами від квартири. Згоди щодо порядку володіння та користування квартирою між нею та відповідачем не досягнуто, тому звернулась до суду з зазначеним позовом. Крім того вона будучи позбавленою жити в квартирі, змушена тривалий час жити у своєї доньки. У неї порушився хід її життя, вона переживає нервовий стрес, погіршилося самопочуття , а тому вона вважає, що вказаними діями відповідач завдав її моральну шкоду. Яку вона оцінює 6 000грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач та його представник просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Від третьої особи [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], вважає, що позовні вимоги належать частковому задоволенню за наступних підстав. Так, судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності.(а.с.12). Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другійстатті 64 цього Кодексу. Відповідно постанови виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів та Президії Дніпропетровської обласної ради профспілок № 711 ви 27 грудня 1984 року середня забезпеченість громадян жилою площею в населених пунктах Дніпропетровської області вкладає 9 кв. м. на одну особу. З огляду на приведені норми закону, суд не має законних підстав для визначення порядку користування спірного жилого приміщення у спосіб зазначений позивачем. Як вбачається з технічного паспорту на квартиру, квартира [ADDRESS] : є трьохкімнатною і складається з трьох окремих жилих кімнат, площею 17 кв.м,11,50 кв.м та 13,40 кв.м. На час розгляду справи в квартирі постійно мешкає відповідач по справі. Як пояснила позивач в судовому засіданні, вона виїхала із квартири [ADDRESS] через наявність конфліктних стосунків з відповідачем [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є донькою позивача і відповідача. В неї теперішній час проживає мати. Також вона пояснила, що на прохання батько вона віддала ключі від спірної квартири десь приблизно в осені 2013 року. Тому, на сьогодні у матері - [PERSON] не має ключів, а тому вона не має можливості користуватися квартирою [ADDRESS]. У відповідності до вимог статті 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. Стаття 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою і суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], а саме про її вселення в квартиру [ADDRESS] та зобов'язання відповідача [PERSON] передати останній ключі від спірної квартири. Крім того, суд вважає, що порядок користування приміщеннями, який вказує позивач, є порушенням прав, свобод та інтересів всіх співвласників, оскільки позивачем не взято до уваги, що [PERSON] як співвласник цієї квартири має беззаперечне право на користування квартирою і тому не може бути прийнято судом. Аналізуючи докази у справі, суд вважає, що не має законних підстав для визначення порядку користування спірного жилого приміщення у спосіб зазначений позивачем, а тому вважає визначити наступний порядок користування приміщеннями квартири [ADDRESS]: житлову кімнату площею 17 кв.метрів виділити у користування [PERSON], житлову кімнату площею 11,50 кв.м - [PERSON], житлову кімнату площею 13,4 кв.м - [PERSON]. Залишити у спільному користуванні: кухню, ванну кімнату, туалет та коридор. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 6000 грн., то в цієї частині слід відмовити в задоволенні тому, що не знайшло підтвердження самого факту спричинення моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: partial