Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 15.11.2008, актовий запис № 2096. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалось. Шлюбні відносини припинили своє існування. Спільне господарство не ведеться. В сімї часто виникали сварки і суперечки з суттєво важливих питань. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаєморозуміння. Подальше сумісне життя і збереження сімї неможливе. Після розірвання шлюбу дитина залишається з матірю. З приводу майна спору не виникає. Примирення з відповідачем неможливе. В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Уточнила, що шлюбні відносини припинені з січня 2016 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ст. ст. 224-226 ЦПК України, суд ухвалив справу розглянути у відсутність відповідача за наявними доказами в матеріалах справи в порядку заочного розгляду. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 15.11.2008, у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 2096 (а.с.4). Від сумісного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Шлюбні відносини припинили своє існування з січня 2016 року. Спільне господарство не ведеться. Спору з приводу розділу майна між сторонами не має. Дитина, після розірвання шлюбу, залишаються з матірю. Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї за бажанням відповідача буде нічим іншим, як примушуванням позивача до збереження шлюбних відносин. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved