Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач звернулась до Дзержинского районного суду міста Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « СІ-ПІ-ЕМ» про визнання права власності. В обґрунтуванням позовних вимог посилається на те, що відповідно до Договору № 7/1 по закінченню будівництва та здачі в експлуатацію житлового будинку з об'єктами інфраструктури та підземною і надземною автостоянками, вона має отримати у власність паркувальне місце [NUMBER]. Відповідно до Декларації про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності від 28.09.2016 року, житловий будинок № 3 з об'єктами інфраструктури та підземною і надземною автостоянками по пр. Леніна у Дзержинському районі м. Харкова здано в експлуатацію. Об'єкту присвоєно адресу: [ADDRESS]. Так, 25 вересня 2016 року відповідно до акту прийому-передачі машиномісця позивачеві передано частину нежитлового приміщення підземної автостоянки для автомобілів [NUMBER], площею 33 кв. м. у житловому будинку № 3 з об'єктами інфраструктури та завершення підземної і будівництво надземної автостоянки третьої черги будівництва офісно-житлового комплексу з підземною та наземною автостоянками і об'єктами інфраструктури на [ADDRESS]. Машиномісце згідно з Договору №7/1 від 29 жовтня 2009 р. розміщено на 1-му верхньому рівні підземної автостоянки. За результатами роботи TOB «Харківського БТІ» машино-місцю присвоїли [NUMBER]. Проте, станом на день подачі позовної заяви до суду, паркувальне місце [NUMBER] позивачеві у власність не передано. Відповідач відмовляється виконати положення п.п. 4.2. Договору про участь у будівництві № 7/1 від 29.10.2009 року та передати позивачеві частину нежитлового приміщення- підземної парковки для автомобіля (паркувальне місце [NUMBER]), посилаючись на відсутність між сторонами договірних зобов'язань. Вказані дії відповідача порушують право позивача на результат інвестиційної діяльності у вигляді паркувального місця. В зв'язку з цим позивач просить визнати право власності на паркувальне місце [NUMBER], загальною площею 33 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER]. В судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задавлені позовних вимог. Представник відповідача не заперечувала проти задоволенні позовних вимог. Повідомив, що між позивачем та відповідачем відсутній договір, що може бути підставою для передачі у власність позивачеві вказаного паркомісця. Вислухавши думку сторін, дослідивши докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. На разі встановлено, що 29 жовтня 2009 року між позивачем та ТОВ « Макрокап Девелопмент Україна» було укладено договір № 7\\1 про участь у будівництві, предметом якого було будівництво офісно- житлового комплексу з підземною та надземною автостоянками та об'єктами інфраструктури за індивідуальним проектом. У подальшому між ТОВ « СІ-ПІ-ЕМ» та ТОВ « МКДУ» було підписано договір в редакції, де керуючим спільною діяльністю стало ТОВ « СІ-ПІ-ЕМ», і вже саме « СІ-ПІ-ЕМ» зобов'язувалось передати позивачеві збудовані об'єкти у відповідності до їх частки в спільній власності. Договір між ТОВ « СІ-ПІ-ЕМ» та позивачем на передачу вкладу відсутній. Тобто на разі сторони не перебувають в договірних відносинах. Згідно Закону України « Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року із змінами та доповненнями державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно - будівельна інспекція України та її територіальні органи. Встановлення факту готовності об'єкту до експлуатації і видача свідоцтва про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил відноситься до виключної компетенції територіальної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Із матеріалів справи вбачається, що Інспекція Державного архітектурно - будівельного контролю 28 вересня 2016 року зареєструвала Декларацію про готовність до експлуатації об»єкта. Який належить до 1-111 категорії складності. Проте будь - яких висновків цього органу ні позивач ні відповідач не надали. Як зазначає позивач відповідно до акту прийому- передачі паркомісця позивачеві передано частку нежитлового приміщення підземної автостоянки для автомобілів [NUMBER] площею 33 квадратні метри у житловому будинку № 3 з об'єктами інфраструктури та завершення підземної і будівництво надземної автостоянки третьої черги будівництва офісно- житлового комплексу з підземною та наземною автостоянками і об'єктами інфраструктури за адресою [ADDRESS]. Що ще раз свідчить про відсутність спірних правовідносин між позивачем та відповідачем. Відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 року спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК) У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на вказане паркомісце має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Позивач не є власником земельної ділянки, на якій збудоване вказане паркомісце. Відповідач звернувся до Інспекції Державного архітектурно - будівельного контролю з Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації. Проте, будь - яких рішень від відповідних органів не отримав. З адміністративним позовом на дії (бездіяльність) компетентних державних органів він не звертався. Оскільки будь - яких висновків компетентний державний орган позивач не надав, суд вважає, що звернення позивача до суду за захистом його права є передчасним, оскільки воно не порушено. Такого висновку суд приходить виходячи також з того, що відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги, тим самим повідомив, про відсутність спору між сторонами. Суд також зазначає, що у такий спосіб позивач намагається уникнути необхідної процедури щодо належного оформлення права власності на вказане майно. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed