Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що в грудні 2006 року досягнув домовленості із [PERSON] щодо всіх істотних умов придбання у нього будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку за вказаною адресою площею 0,376775 га, які належали останньому на праві власності. Після досягнення всіх домовленостей та сплати коштів у сумі 90\~000 грн він із сім`єю з того часу переїхав проживати у вказаний житловий будинок і живе досі. Для оформлення договору купівлі-продажу та його реєстрації [PERSON] оформив довіреність на право розпорядження будинком та земельною ділянкою на його матері [PERSON] . Зазначає, що у зв`язку із складними життєвими обставинами йому не вдалося належним чином оформити право власності на вказане нерухоме майно та нотаріально посвідчити укладений договір купівлі-продажу. [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку із чим він не має можливості нотаріально посвідчити договір та зареєструвати відповідним чином право власності на спірне нерухоме майно. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки та будинковолодіння за вказаною адресою та визнати за ним право власності на них. В судове засідання позивач не з`явився, подав письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, розгляд справи просить проводити в його відсутності. Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, подала заяву, про розгляд справи в її відсутності, щодо задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно не заперечила, та зазначила, що її покійний батько [PERSON] дійсно продав будинок та земельну ділянку [PERSON] . У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі продажу укладеного 20 лютого 1990 року з [PERSON] , зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20 лютого 1990 року, що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 лютого 2004 року № 2883726 (а.с. 1-14, 15). Також, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка 0,376775 га, в т.ч. 0,269678 га для ведення особистого підсобного господарства та 0,1071 га для обслуговування житлового будинку, про що йому видано Державний акт на право приватної власності на землю від 16 серпня 1994 року (а.с. 18). Із досліджених документів вбачається, що у грудні 2006 року між [PERSON] та позивачем укладено договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, досягнуто домовленості щодо його істотних умов. Позивач сплатив [PERSON] вартість нерухомого майна у сумі 90\~000 грн, останній передав йому всі правовстановлюючі документи на будинковолодіння та земельну ділянку, і позивач з сім`єю переїхали проживати за вказаною адресою. Крім того, [PERSON] оформив на ім`я матері позивача довіреність на розпорядження вказаними будинком та земельною ділянкою (а.с. 19). Із нотаріально посвідченої заяви дружини [PERSON] , [PERSON] від 28 грудня 2006 року, видно, що вона обізнана із вчиненням чоловіком дій по відношенню до спільного майна подружжя і дає свою згоду на продаж чоловіком на умовах і за ціною на його розсуд, набутих в зареєстрованому шлюбі вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6), внаслідок чого позивач позбавлений можливості посвідчити укладений між ним та [PERSON] договір купівлі-продажу, нотаріально. Спадкоємцем за законом на майно померлого є відповідачка, його донька, яка як уже зазначалося вище дані обставини визнає. Згідно висновку про вартість майна від 19 квітня 2021 р. вартість житлового будинку\~з господарськими\~будівлями по\~ [ADDRESS] .Вербіж становить 77\~913 грн. Відповідно до нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 16 вересня 2021 року № 1600,1601 нормативна грошова оцінка земельних ділянок площею 1071 кв.м, 2697 кв.м складає 126217,35 грн та 7622,27 грн. Стаття 328 ЦК України\~вказує, що при вирішенні питання про правомірність набуття права власності суд враховує презумпцію правомірності набуття такого права, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 07.09.2017, справа № 6-1288цс17. Згідно положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з того, що позивач набув право власності на вказане нерухоме майно та земельну ділянку у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, відповідач не заперечує факту укладення правочину та не претендує на вказане майно, суд вважає за можливе визнати правочин дійсним та визнати за [PERSON] право власності на вказане будинковолодіння та земельну ділянку, шляхом задоволення позову. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 220, 328, 392ЦК України,

Outcome: approved