Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 19.02.2011 року по 10.03.2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що шлюбні стосунки фактично було припинено з грудня 2013 року та з цього часу позивач з відповідачем почали проживати окремо, дитина проживає разом з позивачем. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати разом з позивачем. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні. Після анексії АР Крим, позивач з дитиною переїхала проживати до міста Києва, де проживає з дитиною з грудня 2014 року. Відповідач відмовився від переїзду та залишився проживати на території АР Крим. Отже, відповідач самоусунувся від виховання та утримання сина, будь-якої участі у його вихованні не приймає. Фактично, відповідач припинив виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню малолітнього сина. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного просила позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання, У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасник судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно п. 1 ч. 3 цієї ж статті якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про розгляд справи без участі відповідача, за наявними в матеріалах справи доказами. Представник Органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника. Також, від Органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації надійшов висновок органу опіки та піклування від 24.12.2019 року №107-40/10237 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Врахувавши заяву позивача, висновок наданий представником третьої особи Органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.02.2011 року по 10.03.2015 року. Вказане підтверджується рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.03.2015 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі 27.08.2013 року. Позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на що слід зазначити наступне. Встановлено, що у грудні 2014 року громадянка [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] була вимушена переїхати з АР Крим до міста Києва, а батько дитини, громадянин [PERSON] , залишився проживати на тимчасово окупованій території України. Сімейні стосунки між подружжям не склалися та були розірвані рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10.03.2015 року. Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 12.11.2015, громадянка [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.08.2019 року, громадянка [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З матеріалів позовної заяви вбачається, що шлюбні стосунки позивача з громадянином [PERSON] фактично були припинені з грудня 2013 року. Батько дитини з того часу не цікавиться життям та станом здоров`я малолітнього [PERSON] . Він не виявляє бажання у спілкуванні з дитиною. Громадянин [PERSON] фактично самоусунувся від будь-якої участі у вихованні свого сина. Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.10.2019 року, громадянка [PERSON] та малолітній [PERSON] перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи з жовтня 2016 року. Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, громадянка [PERSON] та малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що [PERSON] та малолітній [PERSON] проживають у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Житлово-побутові умови проживання малолітнього [PERSON] створені належним чином, про що працівниками служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації складено відповідний акт від 04.12.2019 року. Дитина забезпечена всім необхідним для проживання, виховання та повноцінного розвитку. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою зокрема посадовими особами з питань, що стосуються її особисто; дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору зокрема при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. У бесіді з працівниками служби у справах дітей та сім`ї [PERSON] повідомив, що він проживає разом з матір`ю та батьком [PERSON] , який заводить, забирає його зі школи та супроводжує його на секцію. (Свого біологічного батька дитина не пам`ятає). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18.11.2015 року з відповідача [PERSON] , 1986 року народження, стягнуто на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмір 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.09.2015 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки батько дитини фактично проживає на тимчасово окупованій території України АР Крим, рішення суду про стягнення аліментів не виконується. Відповідно до довідки від 10.09.2019 року № 29, виданої дошкільним навчальним закладом № 789 Святошинського району м. Києва, малолітній [PERSON] , 2013 року народження, відвідував дошкільний заклад з 2016 року по серпень 2019 року. Розвитком та успіхами дитини в закладі цікавилася лише мати. Батько дитини в закладі не з`являвся. Згідно з характеристикою від 12.09.2019 року № 01-42/103, виданою середньою загальноосвітньою школою №162 Святошинського району м. Києва, малолітній [PERSON] , 2013 року народження, навчається в школі з 02.09.2019 року. Хлопчик зарекомендував себе як дисциплінований здобувач освіти. Він товаришує з усіма учнями класу. Неконфліктний, чуйний, поважає старших. Відповідно до характеристики від 27.11.2019 року, виданої тренером киокушин карате на базі середньої загальноосвітньої школи № 162 Святошинського району м. Києва, [PERSON] зарекомендував себе як дисциплінований, наполегливий, старанний та відповідальний спортсмен. Розвитком та успіхами [PERSON] цікавиться його мати, громадянка [PERSON] , та чоловік матері, громадянин [PERSON] Батько хлопчика [PERSON] жодного разу не з`являвся. Відповідно до довідки від 20.09.2019 року № 305/511, виданої фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України, громадянка [PERSON] дійсно проходить військову службу в Збройних Силах України на посаді військовослужбовця та має стабільний дохід. За місцем роботи вона характеризується з позитивного боку. В позовній заяві зазначено місце проживання батька дитини, громадянина [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що є тимчасово окупованою територією України. Згідно з пунктами 1,2 статті 157 Сімейного кодексу України, статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Відповідно до пункту 2 статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 150, статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; батьки зобов`язані поважати дитину Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що всі питання щодо виховання [PERSON] , [INFO] , вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її вихованні та утриманні. Відповідач не піклується про свого неповнолітнього сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Згідно висновку Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.12.2019 року за №107-40/10237 прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Як встановлено вище, відповідач по справі [PERSON] не займається вихованням сина, повністю усунувся та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до нього будь-якої батьківської уваги та турботи. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] , [INFO] , а тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно нього. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved