Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була її рідною тіткою. Вона проживала разом з нею з 2001 року і до дня її смерті в одному будинку за адресами: [ADDRESS] по 2005 [ADDRESS] [ADDRESS] - з 2005 року по 07.04.2007. Під час спільного проживання вона особисто здійснювала догляд за тіткою, оскільки вона потребувала стороннього догляду, брала на себе всі витрати, пов`язані з побутом, купувала їй ліки, після смерті здійснила її поховання. Проживаючи однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет. Через відсутність належного підтвердження спільного проживання вона не може реалізувати своє право на спадщину після смерті [PERSON] . В зв`язку з цим змушена звернутись до суду з даним позовом. Просить встановити факт її спільного постійного проживання із [PERSON] , померлою 07.04.2007 однаєю сім`єю з 2001 року по 07.04.2007 та вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до законодавства. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити. Також представник позивача додав, що [PERSON] померла в м.Тульчині. З осені 2001 року позивач допомагала останній, доглядала за нею, приходила до неї додому. До нотаріуса позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини в 2018 році. Позивач додала, що вона доглядала [PERSON] всюди, і в с.Шурі також. [PERSON] жила в с.Шурі, в с.Скрицьке та в м.Тульчині. В с. Шура жили [PERSON] і [PERSON] разом, а вона до них приходила і допомагала, в тому числі, прала, варила їсти, допомагала по господарству, робила все, що треба. З осені 2001 року вона була коло них, так як вони обоє були слабі. Вона ходила до них із с.Скрицьке, так вона проживала там. В с. [PERSON] в неї будинку не було. В с. [PERSON] вона залишалась ночувати у [PERSON] і [PERSON] частіше, ніж дома. Онучка забрала її в 2006 чи 2007 році, вона не пам`ятає. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просять відмовити в задоволенні позову. Також представник відповідача вказав, що в зазначений позивачем період [PERSON] та [PERSON] разом не проживали, а почали проживали лише з 2005 року. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що [PERSON] майже все своє життя проживала в с.Шура, Немирівського району в домогосподарстві [PERSON] , яка приходилась йому бабусею по лінії батька. Він, як онук, разом із батьками часто провідував їх в с.Шура, де його батьки допомагали їм по господарству, оскільки останні були похилого віку. Після смерті його батька, який помер [INFO] , в зв`язку із неможливістю часто приїжджати в с.Шура, на початку 2005 року [PERSON] переїхала проживати до його матері в с.Мазурівка, Тульчинського району, а [PERSON] переїхала на прожиття до племінниці [PERSON] . Тобто, [PERSON] та [PERSON] стали проживати разом після смерті його батька, а не у період з 2001 року по 2005 рік, як вказує позивач. Окрім того, рішенням Немирівського районного суду від 03.12.20018 [PERSON] у встановленні факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] було відмовлено. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] проживала в с.Скрицьке біля своєї племінниці [PERSON] з 2001 року, в 2005 році вони переїхали в м.Тульчин і в 2007 бабка померла. З 2001 по 2005 рік вони проживали в с.Скрицьке. До 2001 року [PERSON] проживала разом із [PERSON] в с.Шура, потім [PERSON] захворіла та її забрали в м.Тульчин, а бабушку забрали в 2001 році [PERSON] [PERSON] переїхала до [PERSON] навесні 2001 року. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] проживала в с.Шура, потім з 2001 року її привезли в с.Скрицьке. Вона носила їй пенсію, так як працювала листоношею. [PERSON] після смерті [PERSON] проживала в с.Скрицьке. Свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає в м.Тульчині по сусідству з позивачем. Бабку привезли в м.Тульчин в 2005 році. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є внучкою позивача. [INFO] до неї на прожиття в м.Тульчин забрали бабку [PERSON] та її тітку [PERSON] . До цього, з 2001 року, вони проживали в с.Скрицьке. [PERSON] жила в с.Шура з [PERSON] поначалу. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір`ю відповідача. [PERSON] проживала із свекрухою в с. [PERSON] . Після смерті її чоловіка в 2004 році, на початку 2005 року її привезли в с.Скрицьке до [PERSON] , потім [PERSON] та [PERSON] переїхали в м.Тульчин. Бевз разом з [PERSON] не проживали. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] проживала з [PERSON] все життя разом. Їм допомагав все [PERSON] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] забрала його жінка, а бабку, напевно, забрала [PERSON] . Їй про це відомо, так як її батьки жили в с. [PERSON] , по сусідству з ними, вона до них приїзджала. [PERSON] жила в іншому селі. Свідок [PERSON] суду показала, що вона познайомилась з [PERSON] в 2005 році, коли вони приїхали проживати в м.Тульчин. Бевз та [PERSON] проживали в одному будинку. До цього часу, де і з ким проживали їй не відомо. Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії паспорта від 09.04.199 серія [NUMBER] (а.с.4) [PERSON] зареєстрована в с.Скрицьке, Немирівського району, Вінницької області з 10.12.1980. Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 10.04.2007 серія [NUMBER] (а.с.5) [INFO] в м.Тульчині, Вінницької області померла [PERSON] , яка в свою чергу являлась рідною тіткою по лінії матері позивача, про що свідчить копія рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 03.12.2018 справа №140/1270/18, яке набрало законної сили 03.01.2019 (а.с.6-8). Згідно довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області від 01.07.2019 № 02-34-523 (а.с.11) [PERSON] , яка померла [INFO] проживала з 2005 року до дня смерті в [ADDRESS] , разом з нею проживала та вела спільне домашнє господарство її племінниця [PERSON] , яка проживає за даною адресою без реєстрації з 2005 року. Згідно копії спадкової справи №95/2010 до майна [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.115-142) вбачається, що 26.02.2010 [PERSON] звернувся до Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про прийняття спадщини та того ж дня відбулася реєстрація спадкової справи спадкодавця [PERSON] . Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 26.11.2009 справа №2-1063/09, яке набрало законної сили 07.12.2009, [PERSON] продовжено строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальних органів терміном до 3-х місяців, тобто до 26.02.2010, яка залишилась після смерті [PERSON] та [PERSON] . На ім`я [PERSON] [PERSON] залишила заповіт від 17.11.2000 року, згідно якого заповіла останньому належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВН [NUMBER] 010947 від 14.05.1996, виданий Немирівською райдержадміністрацією. Постановою державного нотаріуса Кнап Л.П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 319/01-12 від 16.03.2018 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, належне [PERSON] , померлій [INFO] , в зв`язку із неприйняттям спадщини на протязі встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю факту прийняття спадщини шляхом спільного проживання з померлим за однією адресою, та відсутність документів, які підтверджують родинні стосунки з [PERSON] , померлої [INFO] . 05.04.2019 [PERSON] подала до Немирівської державної нотаріальної контори заяву, де просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] 24.04.2019 державним нотаріусом Кнап Л.П. була надана відповідь на заяву останньої за №383/02-14 та рекомендовано їй звернутись до Тульчинської державної нотаріальної контори, так як місцем відкриття спадщини є м.Тульчин. 03.10.2019 [PERSON] звернулась до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою, де просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] 11.10.2019 завідуюча Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А. направила [PERSON] повідомлення про те, що видати свідоцтво не представляється можливим, так як нотаріус не має повноважень на встановлення факту проживання однією сім`єю та просила надати рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Через відсутність належного підтвердження спільного проживання однією сім`єю із [PERSON] позивач не може реалізувати своє право на спадщину після смерті останньої. В зв`язку з цим вона змушена звернутись до суду з даним позовом та просить встановити даний факт з 2001 року по 07.04.2007. Відповідач та його представник заперечують цей факт, при цьому, факт проживання [PERSON] та [PERSON] після смерті батька відповідача - [PERSON] , який помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 22.10.2004 серія [NUMBER] (а.с.43), а саме, після 2005 року не заперечують. Спір, що розглядається, стосується встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та реалізації права на спадкування. Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 за №7 зазначено, що якщо постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивач та його представник не надали суду належних та достатніх доказів проживання позивача з [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`єю у визначений позивачем період. Наявні в матеріалах справи копії виписок з погосподарської книги №1 та №4 Скрицької сільської ради за 2001-2005 роки факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] не підтверджують. Оглянута в судовому засідання пенсійна справа №120567 [PERSON] не містить будь яких належних доказів, які б підтвердили за якою саме адресою і у які саме періоди остання отримувала пенсію. Судом враховано, що відповідач сама підтвердила в судовому засіданні, що в с.Шура, Немирівського району разом проживали [PERSON] та [PERSON] , а вона з ними не проживала, а проживала в с.Скрицьке, Немирівського району та приходила до них домомагати до господарству та залишалась дуже часто у них ночувати. Також факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а тому до показів свідків [PERSON] та [PERSON] щодо того, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] в с.Шура суд відноситься критично. Лише факт спільного проживання однією сім`єю позивача разом із [PERSON] в період з 12.04.2005 по 07.04.2007 знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, а саме, підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та довідкою виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області від 01.07.2019 № 02-34-523, яка була досліджена раніше. До вказаного періоду вищевказаний факт в судовому ззасіданні належними та допустимими доказами не підтверджено. Аналізуючи вищевикладене, покази свідків, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимог позвача в заявлених нею межах та про наявність правових підстав для їх часткового задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. ( а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial