Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з відповідною позовною заявою про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, зареєстрований 08.05.2013 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новокаховського міського управління юстиції у Херсонській області. Від шлюбу дітей не мають. В обґрунтування вимог позивач зазначила про те, що подружнє життя між нею та відповідачем не склалось з причини втрати почуття любові та поваги один до одного, внаслідок чого вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу неможливе. Спір про поділ спільного майна між подружжям відсутній. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, подала письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги позовної заяви підтримала із наведених підстав, наполягаючи на розірванні шлюбу. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, подав письму заяву про розгляд справи за своєї відсутності, визнавши позовні вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що відповідач визнає позов, таке визнання не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 08.05.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новокаховського міського управління юстиції у Херсонській області, сторони перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 08.05.2013 року, актовий запис №100. Сторони шлюбні стосунки не підтримують та разом не проживають внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. На підставі ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved