overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] колишній чоловік позивача, у зазначеній квартирі не проживає з 2017 року, адреса фактичного проживання не відома. Вказуючи на те, що право на вільне користування та розпорядження власністю є порушеним, позивач просить визнати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 21.06.2019 року по справі відкрите спрощене позовне провадження. В судове засідання учасники не з`явились, про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заяви про можливість слухання справи у її відсутності. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності учасників, що відповідає положенню ст.ст. 211, 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно договору дарування квартири від 18.10.2011 року. Серед зареєстрованих за вказаною адресою є відповідач [PERSON] . Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 07.05.2018 року шлюб, який укладено між сторонами 20.01.2011 року, розірвано. У відповідності\~до п.2\~ч.1\~ст.\~57\~СК України\~ особистою\~приватною власністю\~дружини,\~чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , який набув права на проживання як члени сім`ї власника, фактично з липня 2018 року не проживає в житловому приміщенні без поважних причин. Вказане підтверджується дослідженим судом актом від 24.05.2019 року, складеним комісією КП «ВЖРЕП № 5» Житомирської міської ради. На час розгляду справи відповідачем не надано відзиву із запереченнями щодо фактичного не проживання за адресою протягом усього терміну. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Спірні правовідносини регулюються ч.2 ст. 405 ЦК України, у відповідності з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. \~ \~ \~ \~ За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними, вимога про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 01.02.2012 року. Відповідач [PERSON] - племінник позивача, є зареєстрованим за відповідною адресою з 2015 року, при цьому, протягом останніх років у квартирі фактично не проживає. Вказуючи на те, що у зв`язку з реєстрацією місця проживання відповідача у квартирі право на вільне користування та розпорядження власністю є порушеним, позивач просить визнати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 21.05.2021 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 01.02.2012 року. Серед зареєстрованих за вказаною адресою є відповідач - [PERSON] . Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично з 2016 року не проживає в житловому приміщенні без поважних причин. Вказане підтверджується дослідженим судом актом від 26.04.2021 року, складеного комісією ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир», про те, що [PERSON] не проживає за адресою з 2016 року. На час розгляду справи відповідачем не надано відзиву із запереченнями щодо фактичного не проживання за адресою протягом усього терміну. Спірні правовідносини регулюються ч.2 ст. 405 ЦК України, у відповідності з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними, вимога про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.03.2010 року. Відповідач [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає з 2017 року, мешкає за іншою адресою. Вказуючи на те, що у зв`язку з реєстрацією місця проживання відповідача розмір комунальних платежів є збільшеним, право на вільне користування та розпорядження власністю є порушеним, позивач просить визнати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 15.11.2019 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.03.2010 року. Серед зареєстрованих за вказаною адресою є відповідач - [PERSON] . Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , яка користувалась правом на проживання як члени сім`ї власника, фактично з квітня 2017 не проживає в житловому приміщенні без поважних причин. Вказане підтверджується дослідженим судом актом від 11.01.2019 року, складеного комісією ОСББ «Наш дім Житомир», про те, що [PERSON] не проживає за адресою з 23 квітня 2017 року, особистих речей особи членами комісії не виявлено. На час розгляду справи відповідачем не надано відзиву із запереченнями щодо фактичного не проживання за адресою протягом усього терміну. Спірні правовідносини регулюються ч.2 ст. 405 ЦК України, у відповідності з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними, вимога про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування частини будинку від 21.07.2003 року. Відповідач [PERSON] - колишній чоловік позивача, у зазначеній квартирі не проживає з 2018 року, адреса фактичного проживання не відома. Вказуючи на те, що у зв`язку з реєстрацією місця проживання відповідача розмір комунальних платежів є збільшеним, право на вільне користування та розпорядження власністю є порушеним, позивач просить визнати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 18.09.2019 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є співвласником 9/100 ідеальних частини будинку [ADDRESS] згідно договору дарування частини будинку від 21.07.2003 року. Серед зареєстрованих за вказаною адресою є відповідач - [PERSON] . Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 28.05.2019 року шлюб, який укладено між сторонами 20.08.1994 року, розірвано. У відповідності до ч.1 ст. 24 КпШС майно, яке належить кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , який набув права на проживання як члени сім`ї власника, фактично з липня 2018 року не проживає в житловому приміщенні без поважних причин. Вказане підтверджується дослідженим судом актом від 01.02.2019 року, складеного комісією КП «ВЖРЕП № 5» Житомирської міської ради, про те, що [PERSON] не проживає за адресою з липня 2018 року. На час розгляду справи відповідачем не надано відзиву із запереченнями щодо фактичного не проживання за адресою протягом усього терміну. Спірні правовідносини регулюються ч.2 ст. 405 ЦК України, у відповідності з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними, вимога про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування частини житлового будинку. Відповідач [PERSON] - колишній чоловік позивача, є зареєстрованим за відповідною адресою з 17.10.2014 року. Протягом останніх п`яти років вказана особа у квартирі не проживає, фактичне місце проживання позивачу невідомо. Вказуючи на те, що у зв`язку з реєстрацією місця проживання відповідача у квартирі розмір комунальних платежів є збільшеним, право на вільне користування та розпорядження власністю є порушеним, позивач просить визнати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 16.04.2021 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 2003 року. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 29.09.2020 року шлюб розірвано. У період шлюбу позивач [PERSON] на підставі договору дарування від 04.07.2015 року набула у власність Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . Згідно дослідженої судом будинкової книги з наявним у ній штампом Богунського РВ УМВС України в Житомирській області зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] значиться кв. [ADDRESS] . Датою реєстрації місця проживання є 10.11.2015 року. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , на протязі періоду понад одного року не проживає за відповідною адресою, комунальні платежі не сплачує. Вказане підтверджується дослідженим судом актом від 30.03.2021 року, складеного комісією ПП «ВЖРЕП 4». На час розгляду справи відповідачем не надано відзиву із запереченнями щодо викладених позивачем вимог. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними, вимога про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.2011 року. Зазначена квартира придбана у період перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] , при цьому, останнім, згідно поданої до нотаріуса заяви, підтверджено право позивача на одноособове визначення юридичної долі відповідного нерухомого майна. Вказуючи на те, що у зв`язку з реєстрацією місця проживання відповідача у квартирі розмір комунальних платежів є збільшеним, право на вільне користування та розпорядження власністю є порушеним, позивач просить визнати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 21.01.2021 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 2008 року. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 15.05.2020 року шлюб розірвано. У період шлюбу позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.2011 року набула у власність квартиру [ADDRESS] . За змістом поданої до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Сєтака В.Я. заяви [PERSON] надав згоду на придбання його дружиною [PERSON] у особисту приватну власність за її особисті кошти квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , на протязі періоду понад одного року не проживає за відповідною адресою, комунальні платежі не сплачує. Вказане підтверджується дослідженим судом актом від 26.02.2020 року, складеного комісією ОСББ «Перемоги 47», з відомостями про осіб, які фактично проживають у квартирі. На час розгляду справи відповідачем не надано відзиву із запереченнями щодо викладених позивачем вимог. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними, вимога про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2015 року. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які є матір`ю та сестрою відповідача відповідно, у зазначеній квартирі не проживають на протязі понад одного року. Вказуючи на те, що внаслідок реєстрації місця проживання відповідачів право на вільне користування та розпорядження власністю є порушеним, позивач просить визнати осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, зняти з реєстрації. В судове засідання учасники не з`явились, про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача надійшли заява про можливість слухання справи у її відсутності. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності учасників, що відповідає положенню ст. 211, п.3 ч.1 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2015 року . Серед зареєстрованих за вказаною адресою є мати позивача - [PERSON] , сестра - [PERSON] . Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідачі фактично не проживають в житловому приміщенні без поважних причин понад рік. Вказане підтверджується дослідженим в судовому засіданні актом, складеним комісією ТОВ «УК «ВЖРЕП № 14» від 14.05.2019 року. Спірні правовідносини регулюються ч.2 ст. 405 ЦК України, у відповідності з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними, вимога про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, підлягає до задоволення. Не підлягає до задоволення вимога про зняття з реєстрації як така, що є передчасною. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2001 року є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] - пасинок позивача, є зареєстрованим за відповідною адресою, при цьому, починаючи з 2013 року у квартирі фактично не проживає. Вказуючи на те, що у зв`язку з реєстрацією місця проживання відповідача у квартирі право на вільне користування та розпорядження власністю є порушеним, позивач просить визнати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 30.08.2021 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2001 року. Серед зареєстрованих за вказаною адресою є відповідач [PERSON] . Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , який набув право на проживання у квартирі як член сім`ї власника, фактично з 2013 року не проживає в житловому приміщенні без поважних причин. Вказане підтверджується дослідженим судом актом від 31.07.2021 року, складеним комісією ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир», про те, що [PERSON] не проживає за адресою з 2013 року. На час розгляду справи відповідачем не надано відзиву із запереченнями щодо фактичного не проживання за адресою протягом усього терміну. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Спірні правовідносини регулюються ч.2 ст. 405 ЦК України, у відповідності з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. \~ \~ \~ \~ За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними, вимога про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де зазначила, що є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є сином позивача. У зазначеній квартирі особа не проживає з грудня 2016 року, адреса фактичного проживання не відома. Вказуючи на те, що у зв»язку з реєстрацією місця проживання відповідача розмір комунальних платежів є збільшеним, право на вільне користування та розпорядження власністю є порушеним, позивач просить визнати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В судове засідання учасники не з»явились, про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача, представників третіх осіб надійшли заяви про можливість слухання справи у їх відсутності. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності учасників, що відповідає положенню ст.ст. 211, 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.06.2008 року за № 58056. Серед зареєстрованих за вказаною адресою є [PERSON], [INFO], який є сином позивача. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судо встановлено, що відповідач [PERSON], який набув права на проживання як члени сім»ї власника, фактично з грудня 2016 року не проживає в житловому приміщенні поважних причин. Вказане підтверджується дослідженим в судовому засіданні актом від 17.01.2018 року, складеного комісією КП «ВЖРЕП № 6» Житомирської міської ради, про те, що [PERSON] не проживає за адресою з грудня 2016 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Спірні правовідносини регулюються ч.2 ст. 405 ЦК України, у відповідності з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. \~ \~ \~ \~ За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними, вимога про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає до задоволення.

Outcome: approved