Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона, її чоловік [PERSON] та донька [PERSON] є власниками квартири, розташована за адресою: [ADDRESS]. Крім того, у вказаній вище квартирі, також зареєстрований відповідач [PERSON], комунальні послуги нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб, відповідач не сплачує вказаних платежів, тому позивач змушена сплачувати комунальні послуги сама, таким чином всі обов'язки, що випливають з утримання квартири відповідачем не виконуються. З 2003 року відповідач виїхав з спірної квартири. Його речі в квартирі відсутні, більше ніколи він не приходив в квартиру з метою проживання, житлом не цікавився, зв'язок з квартирою втратив, однак знятися з місця реєстрації у добровільному порядку не бажає. Все викладене вище і змусило [PERSON] звернутися до суду з даним позовом. Позивач та треті особи у судове засідання не з'явилися, проте надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, за таких обставин суд не має відомостей про причини його неявки, тому вважає потрібним відповідно до ст.224 ЦПК України, отримавши згоду позивача, вирішувати справу шляхом ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи, неявку належно повідомлених про час, місце та дату розгляду справи сторін, суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: з копії по квартирної картки вбачається, що відповідач по справі дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS], ( а.с.11), яка належить позивачу [PERSON] та членам її родини на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.11.1997 року ( а.с. 10). Згідно акта від 23.04.2015 року відповідач по справі за зазначеною вище адресою не мешкає з 2003 року ( а.с. 14). Як вбачається з матеріалів справи, причиною звернення до суду є те, що позивач вимушена безпідставно сплачувати поточні комунальні послуги за відповідача, оскільки відповідач виїхав зі спірної квартири та вивіз своїх особисті речі, але з реєстраційного обліку не знявся, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї, а згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад рік, без поважних причин, тому його можна визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved