Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача з вимогою визначити частки її покійних батьків [PERSON] та [PERSON] у спільному сумісному майні, а саме- житловому будинку у смт Новоархангельську по вул.Шевченка 5 та автомобілі ЗАЗ , державний номерний знак [NUMBER], мотивуючи свої вимоги тим, що 25.11.1950 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] Під час шлюбу останні набули вищезазначений житловий будинок та автомобіль. 14.10.2013 року померла [PERSON], а 07.11.2015 року помер [PERSON] Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] і після відкриття спадщини їй стало відомо про наявність заповіту покійного на користь [PERSON] Враховуючи те, що покійні були подружжям, однаково володіли та користувались майном, угод відносно власності на будинок та автомобіль між ними не було, тому їхні частки як співвласників у спільній власності є рівними і кожному із них належало право власності на 1/2 частку будинку та автомобіля. З метою недопущення порушення права спадкоємця на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] та [PERSON], позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Представник відповідача заперечила проти позовних вимог, пояснивши, що право на будинок [PERSON] набув після смерті [PERSON], автомобіль не належав йому, а був майном держави в особі органу соціального захисту. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог не заперчував проти задоволення позовнихї вимог, підтвердив, що автомобіль ЗАЗ , державний номерний знак [NUMBER], перебуває у його користуванні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружились 25.11.1950 року, про що свідчить відповідний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу. [PERSON] померла 14.10.2013 року, а 07.11.2015 року помер [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності від 22.04.2015 року [PERSON] має у власності житловий будинок у смт Новоархангельську по вул.Шевченка 5. Органом соціального захисту [PERSON], як інваліду війни, був наданий для користування автомобіль ЗАЗ , державний номерний знак [NUMBER], про що свідчить відповідний реєстраційний документ на вищевказаний автомобіль. 01.04.2014 року [PERSON] заповів все своє майно [PERSON], про що склав відповідний заповіт. Відповідно до інформації державного нотаріуса Новоархангельської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON], яка померла 14.10.2013 року відкрилась спадкова справа, заяви про прийняття спадщини надійшли від [PERSON] та [PERSON], свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Після смерті [PERSON], померлого 07.11.2015 року відкрилась спадкова справа, заяви про прийняття спадщини надійшли від [PERSON], [PERSON] та [PERSON], свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Від імені [PERSON] посвідчувався заповіт Новоархангельською районною ДНК Кіровоградської області 01.04.2014 року. Відповідно до довідки Новоархангельської селищної ради [PERSON] була зареєстрована та проживала до дня смерті 14.10.2013 року по вул.Шевченка 5 у смт Новоархангельську і в даному домоволодінні на момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав чоловік [PERSON] Відповідно до норм статтей 1268,1269 ЦК України після смерті [PERSON] спадщину прийняли спадкоємці першої черги- діти [PERSON], [PERSON] та чоловік [PERSON] Нотаріусом було відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] з підстав відсутності правовстановлюючого документу на житловий будинок на імя спадкодавця. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.ст.1217,1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом і до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві га момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Рівність часток у спільній сумісній власності, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду, передбачено нормою ч.2 ст.370 ЦК України. Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 71 Закону України «Про нотаріат» визначено умови видачі свідоцтва в разі смерті одного з подружжя та зазначено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Тобто, вищезазначеною нормою передбачено визначення частки майна, належного померлому на праві спільної сумісної власності за умови згоди другого з подружжя, який є живим і є учасником спірних правовідносин. Чинним ЦПК України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач звернулась до суду з вимогами визначити частки померлих батьків [PERSON] та [PERSON], однак вказані особи не є сторонами процесу, в зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, права померлих ніяким чином не порушуються. Аналогічні роз'яснення зазначені і у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, де у п.3.4 зазначено, що визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам ст. 3 ЦПК України, статтей 27-31 ЦПК, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. За вищевказаних обставин правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed