Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат, посилаючись на те, що сторони мають двох дітей, які проживають з позивачем і за рішенням суду на утримання останніх стягуються аліменти. Наразі син сторін досяг повноліття і стягнення аліментів припинено. Разом з тим, наразі визначеного розміру аліментів на малолітню доньку не достатньо для її належного утримання, враховуючи зріст цін та потреби дитини з урахуванням її віку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати, пов`язані з навчанням доньки англійської мови, фортепіано, танці, оздоровлення дітей в літній період, харчування у школі, які були понесені позивачем і документально підтверджені. Позивач зазначає, що майновий стан відповідача покращився, а тому останній може сплачувати аліменти у більшому розмірі. В судовому засіданні позивач та представник останньої позов підтримали та пояснили, що відповідач був власником прибуткової компанії, яку раптом вирішив відчужити, шляхом подарунку своєму співробітнику, в якого нібито позичав гроші для сплати боргу по аліментах. Такий вчинок відповідача не спростовує того, що останній може надавати допомогу дитині у більшому розмірі, оскільки зазначене вочевидь свідчить виключно про спроби створити штучні докази фінансової неспроможності. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково, а саме витрати на придбання закордонного паспорту, витрати на організацію дитячого відпочинку, витрати на придбання навчальних посібників, витрати для придбання речей для танців. Інші додаткові витрати представник відповідача не визнала, посилаючись на те, що потреба в останніх не доведена позивачем. Крім того представник наполягала, що позивачем не доведено покращення матеріального стану відповідача та можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Що стосується здійснення подарунку відповідачем власної компанії своєму співробітнику, в період як зазначає відповідач фінансової неспроможності, представник відповідача відповіді не надала. Разом з тим представник відповідача наполягала, що останній не має фінансової можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки для оплатити боргу по аліментах вимушений був позичити кошти в обдарованого, отримує невелику заробітну плату. Викладені доводи частково відображені у відзиву та відповіді на відзив наданих представниками сторін. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.08.1997, який було розірвано на підставі судового рішення 29.10.2014 /а.с. 10, 14 - 16/. Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с. 12,13/. За рішенням суду від 26.08.2016 з відповідача на користь позивача на утримання дітей було стягнуто аліменти по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17.05.2016 /а.с. 17/. За рішенням суду від 17.05.2018 з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, якій продовжує навчання стягнуто аліменти в сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 27.04.2017 по 30.06.2020 /а.с. 21, 11-114/. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 182 СК України, із змінами від 03.07.2018, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 прожитковий мінімум на дитину віком від 06 до 18 років встановлений з 01.01.2019 по 30.06.2019 - 2027 грн., а з 01.07.2019 по 30.11.2019 - 2118 грн., а з 01.12.2019 по 31.12.2019 - 2218 грн. Враховуючи наведене вбачається, що з часу призначення аліментів відбулись суттєві зміни в законодавстві, спрямовані на забезпечення необхідного та достатнього гармонійного розвитку дитини, шляхом підвищення рівня аліментних зобов`язань. Позивач вживає всіх можливих заходів для повноцінного всебічного розвитку доньки, що не спростовано відповідачем та представником останнього, проте на даний час присуджений розмір аліментів на утримання дитини не відповідає її життєвому рівню в цілому, зважаючи на вартість мінімального набору найнеобхідніших для повноцінного життя продуктів харчування, товарів непродовольчої групи та різноманітних послуг (споживчого кошику) /а.с. 23 - 26, 122 - 127/. Разом з тим, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки, матеріальний стан відповідача значно покращився. Так, у квітні 2018 року останній придбав частку ТОВ «АМТ-Україна» з розміром внеску 1793250 грн., яке з того часу взяло участь у 10 тендерах із застосуванням механізму державних закупівель очікуваної вартості 6523831,32 грн. Крім того, протягом 2018 року вище вказана юридична особа взяла участь у 8 тендерах із загальною вартістю пропозицій 3000000 грн. Також вказана юридична особа перемогла у трьох тендерах із загальною сумою контрактів 847556,70 грн. /а.с. 46-57, 86 - 88, 137/. Відповідно до виписки по банківському рахунку відповідача за 2018 рік оборот коштів становить 2182729,30 грн. /а.с. 151, 152/. Враховуючи зазначене, суд вважає неспроможними доводи відповідача та представника останнього в частині незмінності фінансового стану відповідача і навіть його погіршення. Так, відповідач та представник останнього зазначають, що відповідач з 04.12.2018 займає посаду менеджера у ТОВ «АМТ-Україна» та отримує заробітну плату 4202 грн. /а.с. 142, 159/. Суд вважає, що дані довідки не відображають дійсних обставин щодо фінансового стану відповідача, створені штучно з метою приховання реального доходу останнього. Зазначені довідки від 07.12.2018 та 07.03.2012 видані відповідачу, як власнику товариства директором ТОВ «АМТ-Україна», який 01.03.2019 позичив відповідачу - власнику товариства, кошти в сумі 60000 грн. /а.с. 160, 161/, як стверджує відповідач,для погашення боргу по аліментних зобов`язаннях /а.с. 100/ і якому 02.04.2019 відповідач подарував свою частку 99% у ТОВ «АМТ-Україна» /а.с. 196/. Договір позики та договір дарування, суд також вважає спробою відповідача приховати своє реальне фінансове становище, адже не є логічним, об`єктивним та обґрунтованим, що при наявності у відповідача боргового зобов`язання перед особою та незадовільного фінансового стану, останній здійснює кредитору не продаж своєї частки у ТОВ «АМТ-Україна» або взаємозалік, а дарує її (майновий внесок), фактично сторонній особі. Будь яких доводів на спростування висновків суду представник відповідача в судовому засіданні не надала, відсутні обґрунтування таких дій і у заявах по суті справи. З цих же підстав суд вважає неспроможними доводи відповідача та представника останнього про те, що погіршення фінансового стану відповідача мало місце у зв`язку з його звільненням з попереднього місця роботи /а.с. 97/, не виплатою дивідендів у ТОВ «АМТ-Україна» /а.с. 98/, зважаючи на відомості про рух коштів та прибутки ТОВ «АМТ-Україна» /а.с. 191- 194/. Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що переважна частина подій відображених у наданих відповідачем документах, зокрема відчуження майна, мали місце після звернення позивача до суду з даним позовом. Таким чином, суд вважає доводи позивача в частині того, що матеріальний стан відповідача значно покращився та можливість останнього сплачувати аліменти у більшому розмірі, що відповідатиме потребам доньки доведеними. Обставин, які б перешкоджали збільшенню розміру аліментів судом не встановлено. Разом з тим, виходячи з принципу рівності сторін в утриманні дитини, суд вважає, що витрати на утримання доньки мають бути покладені на обох сторін порівну. Суд вважає, що з наданих доказів витрат на доньку вбачається, що для забезпечення необхідного та достатнього гармонійного розвитку дитини, розмір витрат дорівнюватиме близько 8000 грн., половина яких підлягає стягненню з відповідача. Позивачем не доведено, що витрати на утримання доньки становлять 20000 грн., у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню 10000 грн., отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідачем визнано додаткові витрати сплачені позивачем на придбання закордонного паспорту, відпочинок дітей, придбання навчальних посібників, одягу для танців /а.с. 28 - 35, 39 - 45/, тому в цій частині останні окремо обґрунтуванню недоцільно. Разом з тим, суд вважає, що додаткові витрати сплачені за навчання доньки англійської мови, які не визнаються відповідачем, також підлягають стягненню /а.с. 36-38/, оскільки такі витрати зумовлені розвитком здібностей дитини і відповідачем дані обставини не спростовані. Те, що донька сторін вивчає іноземну мову у шкільному закладі, що покладено в основу заперечень відповідача, не може підтвердити того, що додаткові зайняття, пов`язані з поглибленим навчанням англійської мови та розвитком дитини не є необхідними і зайвими. Враховуючи зазначене половина сплачених та документально підтверджених додаткових витрат на дітей підлягає стягненню в розмірі 9667,50 коп. Суд звертає увагу, що вимоги в частині стягнення додаткових витрат підлягають задоволенню частково, оскільки інші витрати, про які зазначали позивач та представник останньої в судовому засіданні не відносяться до додаткових, а є поточними витратами і їх розмір враховуваний судом при обґрунтуванні аліментних зобов`язань. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі вище наведеного та

Outcome: partial