Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою в якому зазначила, що 18 квітня 2006 року між нею та відповідачкою був укладений договір позики. Згідно зазначеного договору відповідач взяла у борг 3 000 євро, які зобов'язалась повернути за першою вимогою позивача. 25 серпня 2012 року між нею та відповідачем було укладено ще один договір позики. Згідно з умовами даного договору відповідач взяла у борг 2000 євро, які зобов'язалась повернути позивачці рівно через рік, а саме 25 серпня 2013 року. В підтвердження отримання [PERSON] грошових коштів нею була надана боргова розписка. Взяті грошові кошти згідно договору від 25 серпня 2012 року у призначений строк, тобто 25 серпня 2013 року, сумі 2000 євро, відповідач не повернула. Повернути борг відповідач відмовилась. 04 вересня 2014 року вона направила відповідачці кур'єрською поштою письмову вимогу про повернення суми боргу за договором, укладеним 18 квітня 2006. Кур'єром лист з вимогою був доставлений [PERSON] 04 вересня 2014 року о 20 годині 30 хвилин, але остання відмовилась його отримувати, про що було вказано кур'єром в квитанції. 05 вересня 2014 року в зв'язку з відмовою відповідачки 04 вересня 2014 року отримати вимогу доставлену кур'єром , вона надіслала відповідачці ще два листа. Перший ще з однією вимогою повернути гроші взяті по договору 18 квітня 2006 року, а другий рекомендований лист з пропозицією повернути борг за договором від 25 серпня 2012 року в добровільному порядку до 04 жовтня 2014 року. Вона також запропонувала відповідачці повернути всю суму боргу в добровільному порядку. Відповідач не виявила бажання отримати ці листи, тому вони повернулись на її адресу після закінчення терміну зберігання. Таким чином, з моменту пред'явлення відповідачці вимоги, остання повинна була повернути суму боргу за договором позики від 18 квітня 2006 року до 05 жовтня 2014 року. Сума боргу на 11 листопада 2014 року, тобто на момент подачі позову, дорівнює 59 076 гривень 37 копійок В зв'язку з тим, що [PERSON] вже більше ніж на рік пропущено термін повернення боргу в розмірі 2 000 євро за договором від 25 серпня 2012 року, вона повинна повернути зазначений борг з урахуванням трьох відсотків річних та з урахуванням індексу інфляції. На 11 листопада 2014 року, тобто на момент подачі позову сума боргу за договором від 25 серпня 2012 року з урахуванням трьох відсотків річних та з урахуванням індексу інфляції складає 45 559 гривень 43 копійки. Загальна сума боргу складає 104 635 гривень 80 копійок. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлялась судом належним чином, причин неявки суду не повідомила. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику ( грошові кошти у тій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, в тій же кількості, того ж роду і якості, які були надані йому позикодавцем) в термін та в порядку, встановленими договором. Якщо договором не встановлено термін повернення позички або цей термін визначено моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України , якщо позивач своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму згідно зі ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочки, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено: 18 квітня 2006 року між позивачем та відповідачкою був укладений договір позики. Згідно зазначеного договору відповідач взяла у борг 3 000 євро, які зобов'язалась повернути за першою вимогою позивача. 25 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено ще один договір позики. Згідно з умовами даного договору відповідач взяла у борг ще 2000 євро, які зобов'язалась повернути позивачці рівно через рік, а саме 25 серпня 2013 року. В підтвердження отримання [PERSON] грошових коштів нею була надана боргова розписка. Взяті грошові кошти згідно договору від 25 серпня 2012 року у призначений строк, тобто 25 серпня 2013 року, сумі 2000 євро, відповідач не повернула. 04 вересня 2014 року позивачем на адресу відповідача направлено кур'єрською поштою письмову вимогу про повернення суми боргу за договором, укладеним 18 квітня 2006. На момент розгляду справи по суті зобов'язання не виконані, борг не сплачено. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором від 18.04.2006 року сума боргу складає 59076,37 грн ( 3000 єврох1969,2124 по курсу НБУ на 11.11.2014 року = 59076,37 грн) За договором від 25.08.2013 року сума боргу складає 39384,25 грн ( 2000 єврох1969,2124 по курсу НБУ на 11.11.2014 року = 39384,25 грн). 3% річних за договором від 25.08.2013 року становить 1437, 26 грн (39384,25 грн х 444 днів прос рочки виплати боргу: 365 днів:100%= 1437,26 грн ) Збитки від інфляції становлять 4737,92 грн. Загальна сума боргу становить 104635,80 (39384,25 грн +59076,37 грн+1437, 26 грн +4737,92 грн. =104635,80 грн У добровільному порядку заборгованість відповідачем на дату розгляду справи в суді не погашена. Таким чином, проаналізувавши у сукупності докази, надані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати-державне мито в розмірі 1046,36грн..

Outcome: approved