Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець І.О., в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 17.07.2018 року, реєстраційний номер 3762. Позивач зазначає, що вона є матір`ю малолітньої [PERSON] , 2008 року народження, відповідач [PERSON] , є її батьком. З 29.08.2008 р. вона перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.11.2015 року. Відповідно до мирової угоди між нею та [PERSON] , затвердженої ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.11.2015 року, частково зміненою ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24.02.2016р. місце проживання доньки [PERSON] визначено з позивачем. 28.08.2008р. відповідач набув і зареєстрував право приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 23.04.2019р. позивачу стало відомо, що 17.07.2018р. відповідач здійснив відчуження спірної квартири на користь своєї матері [PERSON] , уклавши договір дарування. Договір посвідчив та вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Харківської області Ємець І.О. Вказані обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 165169242 від 26.04.2019р. Позивач вважає договір дарування спірної квартири недійсним на підставі ч.6 ст. 203, ст.215 ЦК України, оскільки внаслідок його укладання порушені житлові права дитини. Укладаючи договір дарування, відповідачі знали, що з 18.03.2011р. по сьогоднішній день у спірній квартирі зареєстроване місце проживання [PERSON] , що підтверджується довідкою Управління з реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 26.04.2019р. Відповідачі за взаємною змовою, з метою уникнути отримання дозволу органу опіки та піклування, вдалися до обманних дій, приховали від нотаріуса наявність майнового права дитини на відчужувану квартиру. Позивач просила визнати договір дарування спірної квартири недійсним. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.05.2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.06.2019 року відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Відповідачем 13.08.2019 року подано відзив, в якому він просив відмовити повністю [PERSON] у задоволенні її позову про визнання недійсним Договору дарування квартири за адресою: [ADDRESS] . Також зазначив, що позивачка неправильно зазначила у позові, що право власності на квартиру [ADDRESS] у нього виникло 28.08.2008 року. Згідно Свідоцтва про право власності власником вказаної квартири відповідач став 30.07.2008 року. 29.08.2008 року він одружився із позивачкою, яка на той час мала прізвище [PERSON] . 03.09.2008 року місце проживання позивачки за його згодою було зареєстровано в квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS] . Від шлюбу народилася донька - [PERSON] , [INFO] . З грудня 2014 року, після фактичного припинення шлюбних відносин, позивачка, забравши дитину, пішла із дому, і стала проживати за місцем своєї реєстрації сім`єю з іншим чоловіком - [PERSON] .. 09.11.2015 року їх шлюб був розірваний. Саме з цього часу позивачка перестала бути членом його родини, жодних угод між нами щодо проживання чи користування вказаною вище квартирою, як жилим приміщенням, не було. 22.12.2015 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] , взяла собі прізвище свого нового чоловіка, і проживала разом із ним не за місцем своєї реєстрації. Їхня донька проживала разом із позивачкою та її новим чоловіком. Після цього, у квартирі [ADDRESS] відповідач став проживати однією сім`єю з [PERSON] .. 10.03.2016 року місце проживання [PERSON] було зареєстровано в його квартирі. У лютому 2016 року він звернувся до Фрунзенського районного суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такої, що втратила права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку в квартирі. На той момент позивачка не проживала за місцем своєї реєстрації вже 14 місяців. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29.08.2017 року у справі №645/806/16-ц [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . В липні 2018 року відповідач вирішив подарувати свою квартиру своїй матері - [PERSON] . Причиною такого рішення стало те, що мати відповідача є людиною похилого віку, вона проживає в свої квартирі старого 5-ти поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] . Належна їй квартира знаходиться на 3-му поверсі, на який через стан здоров`я та похилий вік їй дуже важко підніматися, ліфт у будинку відсутній. Крім того, вказана квартира є трикімнатною, після смерті батька [PERSON] , житлова площа квартири для однієї матері стала завелика, що також тягло за собою невиправданий тягар по сплаті комунальних послуг. Належна відповідачу на той час квартира [ADDRESS] , є двокімнатна, знаходиться на 2-му поверсі, і повністю забезпечує житлові потреби матері, будинок обладнаний ліфтом. Тому, було вирішено, що він подарує свою двокімнатну квартиру своїй матері, а вона продасть свою квартиру і за вилучені кошти вони придбають нову квартиру відповідачу. 17.07.2018 року відповідач за Договором дарування подарував своїй матері свою квартиру [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. На той час в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані і фактично проживали лише відповідач та [PERSON] , інші особи, в тому числі і донька, [PERSON] , зареєстрованими не значились. Під час посвідчення приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. Договору дарування квартири, останній також перевірив реєстрацію місця проживання осіб за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей, які значилися в Реєстрі територіальної громади, станом на 17.07.2018 року за вказаною адресою були зареєстровані лише дві особи - відповідач та [PERSON] . Отже, під час здійснення правочину (дарування квартири) всі вимоги, встановлені ст.203 ЦК України, були додержані. У жодний спосіб договір дарування не суперечив правам та інтересам його малолітньої доньки - [PERSON] . Підстави, визначені ч.1 ст.115 ЦК України, щодо недійсності правочину на які посилається позивачка, відсутні. Спірна квартира ніколи не належала його доньці, він став власником квартири ще до одруження та народження дитини. Норми ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», на яку посилається позивачка, регулюють лише майнові права дитини, донька не мала жодних майнових прав щодо квартири [ADDRESS] . Оскаржуваний Договір дарування квартири не порушує норми ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», оскільки перед даруванням квартири та безпосередньо під час вчинення правочину перевірялася інформація щодо зареєстрованих осіб в квартирі [ADDRESS] , і за результатом перевірок інформація щодо зареєстрованих неповнолітніх осіб була відсутня. У справі №645/5569/15-ц саме за волею позивачки місце постійного проживання дитини було визначено судом «разом із матір`ю», а за рішенням суду позивачка на момент укладання договору дарування вже була позбавлена права проживати за адресою: [ADDRESS] . Тому вважав для укладання Договору дарування квартири від 17.07.2018 року отримання відповідного дозволу Органу опіки та піклування було не потрібним. Твердження позивачки, що він здійснив відчуження квартири навмисно, щоб уникнути її арешт через нібито наявну заборгованість по сплаті аліментів, є неправдивим, наразі у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів. 16.09.2019 року позивачкою подано відповідь на відзив, де позивачка зазначила, що відповідач [PERSON] у відзиві вказав неправдиву інформацію, надані ним докази не підтверджують обставини, якими він обґрунтував свої заперечення. Відповідач [PERSON] здійснив відчуження спірної квартири, в якій була зареєстрована і право користування якою мала його донька [PERSON] , без дозволу органу опіки та піклування, через відсутність відомостей про реєстрацію неповнолітніх осіб за адресою та через те, що місце проживання було визначене разом з матір`ю, яка вже за рішенням суду не могла проживати за вказаною адресою, посилаючись на судове рішення у справі №645/5569/15-ц, яким начебто встановлено інше місце постійного проживання дитини та надав довідки щодо начебто відсутності реєстрації місця проживання дитини в його квартирі на дату укладання спірної угоди. При цьому відповідач намагається фальсифікувати докази та перекрутити фактичні обставини. На підтвердження відсутності реєстрації малолітньої [PERSON] у спірній квартирі, відповідач [PERSON] надав копії інформаційних довідок з Реєстру територіальної громади м Харкова від 06 09.2017р. 27.02.2018р., 02.07.2018 р., також послався на довідку, отриману з Реєстру територіальної громади нотаріусом Ємцем І.О. на день укладання оскаржуваного договору - 17.07.2018р.. Довідки від 06,09.2017р., 27.02.2018р., 02.07.2018р. не підтверджують відсутність реєстрації [PERSON] у спірній квартирі. Відповідач вдається до обману. В кожній з зазначених довідок у графі «Дата реєстрації місця проживання» щодо [PERSON] та [PERSON] вказано «інформація відсутня». Звертає увагу суду, що посилання «інформація відсутня» не те ж саме, що «відсутність реєстрацій». Вказані довідки не можуть бути підтвердженням наявності або відсутності реєстрації осіб у спірній квартирі. Усі особи, які мали реєстрацію місця проживання у спірній квартирі, були зареєстровані в ній до 04.04 2019р. Нотаріус Ємець І.О. , перевіряючи документи, не міг не усвідомлювати, що у довідках з Реєстру територіальної громади відсутня інформація про реєстрацію, а не реєстрація місця проживання дитини. За таких обставин він не здійснив перевірку документів належним чином. Документів, з яких би вбачалося, що [PERSON] знята з реєстрації у спірній квартирі, відповідач [PERSON] не надав. Вважала, що для укладання оскаржуваного договору дарування квартири, [PERSON] за змовою зі своєю матір`ю та нотаріусом Ємцем І.О. вдалися до фальсифікації інформації щодо житлових прав малолітньої [PERSON] . 27.09.2019 року [PERSON] надано заперечення на відповідь на відзив, де зазначив, про безпідставність ствердження про змову із своєю матір`ю, [PERSON] , та нотаріусом Ємцем І.О., щодо фальсифікації інформації (довідок) щодо житлових прав малолітньої [PERSON] . Як і сам запит так і довідка мають встановлені форми із зазначенням у них певної інформації. Інформація про зареєстрованих осіб за адресою формується про всіх осіб, які зареєстровані за адресою, яка вказується у запиті про надання інформації. Отримати вибіркову інформацію про реєстрацію окремих осіб у формі саме таких довідок, неможливо. Під час посвідчення приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. Договору дарування квартири, останній також перевірив реєстрацію місця проживання всіх осіб за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей, які значилися в Реєстрі територіальної громади, станом на 17.07.2018 року за вказаною адресою були зареєстровані лише дві особи - [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не відомо коли і на підставі чого [PERSON] була знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , яка ніколи не мала жодного відношення до майнових прав на спірну квартиру. [PERSON] ніколи не був проти проживання своєї доньки разом із ним, навіть зміна власника квартири не є перешкодою для її там проживання, адже новим власником стала її бабуся, яка як і батько дуже хоче із нею бачитись та підтримувати стосунки. Твердження позивачки, що [PERSON] здійснив відчуження квартири навмисно, щоб уникнути її арешт через нібито наявну заборгованість по сплаті аліментів, є неправдивим, наразі у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Отже, під час укладання Договору дарування квартири [ADDRESS] не відбулося жодних порушень прав [PERSON] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.10.2019 року закрито підготовче провадження по даній справі, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Іван Олександрович, про визнання недійсним договору дарування квартири, призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, подала письмові пояснення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно на належним чином. Представник [PERSON] в судовому засіданні 10.02.2020 року проти задоволення позову заперечував, підтримав доводи викладені у відзиві на позов. В подальшому представник відповідача в судове засідання не з`являвся, неодноразово подав заяви про відкладення розгляду справу, у зв`язку із карантином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно на належним чином, відзив на позовну заяву не подала. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей в судове засідання не з`явився, надали заяву, в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності, прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням житлових та майнових прав дитини. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець І.О. в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно на належним чином. Дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що з 29.08.2008 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішення Фрунзенського районного суду було розірвано 09.11.2015 року. 15.11.2008 року від цього шлюбу в них народилася донька - [PERSON] , батьками якої в свідоцтві про народження Серії [NUMBER] від 26.11.2008 року записано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається з свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 22.12.2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.11.2015 року визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , за якою визначено постійне місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та встановлено такий спосіб участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , як спілкування з донькою з урахуванням висновків органу опіки і піклування - у першу та третю суботи місяця з 15-00 год. до 19-00 год., а також у другу та четверту неділі місяця з 15.00 години до 19.00 години, частково зміненою ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24.02.2016р., а саме виключено з мотивувальної та резолютивної частини ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.11.2015 року посилання на постійне місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Згідно наданих до суду доказів, квартира [ADDRESS] належала відповідачу [PERSON] на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності, № [NUMBER] , від 30.07.2008 року. На підставі договору дарування від 17.07.2018 року [PERSON] подарував цю квартиру своїй матері [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.04.2019 року та не заперечується сторонами (а.с. 17). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04.06.2019 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: відповідач [PERSON] , [PERSON] - донька з 28.03.2011 року та [PERSON] ( а.с. 32). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Вирішуючи питання про визнання договору дарування квартири недійсним, суд зазначає наступне. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою для визнання договору дарування недійсним позивач зазначила порушення вимог ч. 6 ст.203 ЦК України, згідно якої - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, а також положень ст. 215 ЦК України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Згідно ч. 4 до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Передбачене ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення. Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло. Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно, в інтересах дитини та не зловживати своїми правами законних представників дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Як вбачається з оспорюваного договору дарування квартири від 17.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., зареєстрованого в реєстрі за №3762, Дарувальник стверджує, що дарування здійснюється ним без будь-яких погроз, примусу чи насильства, а також, що вказана у цьому договорі квартира до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під забороною не перебуває, прав у третіх осіб, в тому числі малолітніх та неповнолітніх, як в межах, так і за межами України, немає (п. 3 Договору дарування). Судом встановлено, що 17.07.2018 року сторони уклали договір дарування, за умовами якого [PERSON] подарував відповідачу [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Ці обставини підтверджуються договором дарування вказаної квартири від 17.07.2018 року. З наданих нотаріусом Ємець І.О. копій документів, що були підставою для укладання договору дарування, наявна довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, згідно якої вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.161) Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено в ст. 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. За приписами ч.1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В даному випадку відповідач будучі власником спірної квартири мав право на розпорядження своєю власністю. При цьому, судом встановлено, що зареєстроване місце проживання та відповідно право на користування доньки [PERSON] , залишилось у спірній квартирі, що підтверджується довідкою отриманою судом від 04.06.2019 року, питання щодо визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою не розглядалось, укладений Договір дарування не порушує її прав на користування житлом, а відсутність дозволу органу опіки та піклування на дарування спірної квартири, не є підставою для визнання його недійсним. Суд вважає, що позивач не довів суду тієї обставини, що спірний договір дарування квартири є недійсним. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed