Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, який в судовому засіданні уточнила та обґрунтовувала тим, що 10.07.1999 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Шлюб розірвано за рішенням суду від 14 лютого 2017 року. З відповідачем згоди щодо утримання сина не досягнуто. [PERSON] є здоровим та працездатним чоловіком, інших утриманців не має, тому може та зобовязаний сплачувати аліменти. У звязку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], у розмірі 3000,00 щомісячно, починаючи з 20 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що уточнений \~ \~ \~ \~позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 075879, актовий запис № 232 (а.с. 15) 10.07.1999 року сторони зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КИ № 076000, актовий запис № 247 (а.с. 15), від шлюбу вони мають повнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Крім того, згідно зі свідоцтва про народження серії І-КИ № 555377, актовий запис № 925 (а.с. 9) 13 жовтня 2015 року у сторін народився син [PERSON], батьком якого записаний відповідач по справі, а позивач матірю. Дитина проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. З рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.02.2017 року вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8\~ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~зі ст.\~141\~Сімейного кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України\~визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення\~нею повноліття. Частиною 3 статті 181\~СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі\~вищевикладеного,\~враховуючи визнання\~уточнених позовних\~вимог відповідачем,\~та,\~приймаючи до\~уваги те,\~що відповідач\~є працездатною\~особою,\~наявність на\~утриманні інших\~осіб не\~встановлено,\~суд вважає\~за необхідне\~визначити розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі в\~розмірі 3000,00\~грн. з 20\~грудня 2018\~року і до досягнення\~сином повноліття,\~щомісячно, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов'язання щодо утримання. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позовних вимог на користь позивача, якого звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved