Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 04.11.2013 [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] свої зобов`язань за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів. Позивачу стало відомо, що [PERSON] помер. Вказує на те, що його спадкоємцем є відповідач. Станом на дату смерті [PERSON] , заборгованість за кредитним договором становить 5686,49 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. Третя особа, яка ухвалою від 08.09.2020 була залучена судом до участі у справі, в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи судом повідомлялася За таких обставин, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності усіх учасників процесу та за результатами розгляду ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи убачається, що 04.11.2013 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ КБ «ПриватБанк» відповідачеві [PERSON] , які він використав у повному обсязі. Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов`язок позичальника погашати заборгованість із сплати кредиту, відсотків за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом. Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, [PERSON] систематично не виконував взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, допустив заборгованість зі сплати кредиту у розмірі 5 686,49 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Водночас, відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Як убачається зі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 09.03.2018 Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, [PERSON] помер [INFO] (а.с.51). Згідно ч.1,2 ст. 1281 ЦК України (в редакції закону на момент відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. З матеріалів спадкової справи №630/2018, заведеної щодо майна померлого [PERSON] , убачається, що після його смерті його донька [PERSON] та матір [PERSON] (відповідач у справі) прийняли спадщину шляхом звернення із заявами 07.07.2018, підтвердження про отримання свідоцтв про право на спадщину відсутні. Відомостей про те, що спадкоємці були обізнані про наявність у спадкодавця перед позивачем заборгованості до 03.10.2018, матеріали справи не містять. Таким чином, судом встановлено, що позичальник за кредитним договором №б/н від [INFO] [PERSON] помер, його спадкоємці після його смерті спадкову масу прийняли. З претензії позивача від 03.10.2018 надісланої на адресу Одинадцятої київської державної нотаріальної контори 05.11.2018 убачається, що позивачу стало відомо про смерть [PERSON] . Відомостей про момент встановлення вказаної обставини претензія не містить, однак разом із претензією позивачем було надано копія свідоцтва про смерть спадкодавця. Як убачається з матеріалів справи, позивачем направлялась претензія від 09.09.2019 до відповідача [PERSON] щодо погашення заборгованості за кредитним договором як спадкоємця після смерті позичальника [PERSON] (а.с.60). Згідно претензії кредитора від 03.10.2018, адресованої Одинадцятій київській нотаріальній конторі убачається, що позивач просив включити його кредиторські вимоги на суму 9380 грн. у спадкову масу, повідомити про це спадкоємців та надати інформацію щодо спадкової справи. Зі змісту позовної заяви, убачається, що позивачем не зазначено час коли він дізнався про факт смерті позичальника [PERSON] . В матеріалах спадкової справи міститься також лист Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, адресований позивачу, щодо пропуску ним строку подачі претензії до спадкоємців померлого [PERSON] . Також у листі зазначено, що нотаріальна контора не може належним чином розглянути претензію, здійснити відповідні процесуальні дії та надати будь-яку інформацію, у зв`язку із несплатою банком нотаріальних витрат (а.с.127). Відповідно до частин 2, 3 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 3 ст. 1281 ЦК України (в редакції закону на момент відкриття спадщини) якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Як вже було зазначено, відомостей про момент отримання позивачем інформації про факт відкриття спадщини, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України (в редакції закону на момент відкриття спадщини) кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що ним вчасно пред`явлено претензію до спадкоємця померлого позичальника. Таким чином, судом встановлено, що позивачем як кредитором пропущено строк звернення до відповідача як спадкоємця з вимогами про погашення заборгованості за кредитним договором, що в свою чергу позбавляє позивача права вимоги. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed