Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що йому на праві власності належить 1/3 частка кв. [ADDRESS] , де зареєстровані відповідачі, які виїхали з такої квартири до РФ, де постійно по теперішній час мешкають та не збираються повертатись назад в Україну. Вказував, що малолітня [PERSON] мешкає в родині зі своїм батьком, [PERSON] , по [ADDRESS] , де має зареєстроване місце проживання. Таким чином відповідачі протягом 5-х років не мешкають за місцем їх реєстрації в Україні, що суттєво обмежує права позивача, як співвласника такого нерухомого майна, яке він збирається реалізувати, та змушує нести його витрати по сплаті додаткових комунальних послуг. Зазначав, що відповідач, [PERSON] , також є співвласником спірного житла, який однак надав нотаріально посвідчену згоду на зняття його з реєстрації та його доньки зі спірної адреси, а також уповноважив позивача на проведення реалізації належної відповідачу частки такої квартири. Оскільки відповідачі не мають бажання приїхати до України та самостійно знятись з реєстрації по [ADDRESS] , то позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Тому просив суд усунути перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження кв. [ADDRESS] шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування кв. [ADDRESS] , що є підставою для зняття їх з реєстрації з вказаної адреси. У судовому засіданні позивач, [PERSON] , заявлені позовні вимоги повністю підтримав, які просив суд задовольнити. Відповідач, [PERSON] , який також діє в інтересах малолітньої доньки, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим, від якого в матеріалах справи мається нотаріально посвідчена згода на його зняття та зняття його малолітньої доньки, [PERSON] , з реєстрації по [ADDRESS] . Третя особа, [PERSON] , в судовому засіданні просила задовольнити поданий [PERSON] позов. Представник третьої особи, який діє на підставі довіреності, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до судового засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням відкласти розгляд справи через необхідність надання висновку комісією органу опіки та піклування, засідання якої заплановано на січень 2020 року, щодо врахування інтересів малолітньої дитини. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В той же час суд зазначає, що у даному випадку відсутні підстави, перелічені у ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи. Таким чином суд, вислухавши учасників процесу, які з`явились, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що по 1/3 частки кв. [ADDRESS] належить на праві власності кожному співвласнику: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності у Маріупольському БТІ від 21 квітня 2005 року та свідоцтвом про право на житло від 15 квітня 2005 року. За відомостями від 11 вересня 2019 року Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг вбачається, що по [ADDRESS] серед інших також зареєстровані відповідачі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 24 листопада 2008 року Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області, вбачається, що [PERSON] , народилась [INFO] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1006. Судом також було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , отримав громадянство РФ 30 березня 2017 року та зареєстрований в [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченою копією такого паспорту громадянина РФ. При цьому зі свідоцтва про реєстрацію місця проживання вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , разом зі своїм батьком, [PERSON] . Також судом досліджено нотаріально посвідчена згода від 13 вересня 2019 року [PERSON] , [INFO] , на зняття його з реєстрації місця проживання та зняття його малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , з реєстрації місця проживання - [ADDRESS] . Крім цього в суді було досліджено нотаріально посвідчену довіреність від 13 вересня 2019 року [PERSON] , [INFO] , якою він уповноважив позивача, [PERSON] , [INFO] , на продаж належної відповідачу 1/3 частки кв. [ADDRESS] . В судовому засіданні свідки [PERSON] , сестра дружини відповідача [PERSON] , та [PERSON] , сусід родини позивача, вказували, що відповідач [PERSON] після обстрілів мікрорайону «Східний» в м. Маріуполі в січні 2015 року разом із своєю дружиною [PERSON] та малолітньою донькою [PERSON] виїхали на постійне проживання до Росії, де придбали житло та оселились у Воронезькій області, отримавши громадянство РФ та зареєструвавши своє місце проживання в с. Айдарово Роменського району Воронезької області, в тому числі відносно малолітньої [PERSON] . Свідки додавали, що після січня 2015 року до м. Маріуполя відповідач з донькою, [PERSON] , жодного разу не повертались та не збираються цього робити. Відповідно до ст. 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. Суд на підставі досліджених доказів встановив, що відповідач [PERSON] та малолітня [PERSON] фактично протягом останніх 5 років у кв. [ADDRESS] не мешкають без поважних причин. Суд зауважує, що за змістом ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд при цьому зазначає, що відповідач [PERSON] , як співвласник кв. [ADDRESS] висловив своє бажання бути знятим з реєстрації з такої адреси, маючи намір продати належну йому частину вказаної нерухомості. Враховуючи, що це є виключним правом власника розпоряджатися належним йому на праві власності майном, то суд не може на враховувати наявні у матеріалах справи нотаріально посвідчені згоду та довіреність від імені відповідача [PERSON] , де він висловив своє бажання бути знятим з реєстрації по [ADDRESS] . Суд також зазначає, що за ч. 6 ст. 56 ЦПК органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. На підставі ч. 4 ст. 19 СК при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно з ч. 5 ст. 19 СК орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що для розгляду справи щодо спору про позбавлення дитини права на користування житловим приміщенням, висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим, а обов`язкова лише участь представників такого органу. В свою чергу згідно із ч. 1, 4 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що малолітня [PERSON] , 2008 р. н., не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. При цьому суд встановив, що ані батько дитини, ані його мати по [ADDRESS] не мешкають, а така дитина зареєстрована та фактично мешкає разом зі своїм батьком в [ADDRESS] . Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житловому приміщенні з 2015 року малолітньої [PERSON] є свідомим вибором її батьків, які оселилися та зареєстрували своє місце проживання разом із дитиною в с. Айдарово Роменського району Воронезької області, РФ, отримавши громадянство такої держави. Вказані обставини на рівні із тим, що [PERSON] , як батько дитини, [PERSON] , висловив свою згоду на задоволення заявлених позовних вимог та фактично втратив згідно із ст. 405 ЦК право на користування спірним житлом, свідчить про відсутність порушення права малолітньої [PERSON] на житло у даному випадку. Таким чином суд вважає, що відсутнє порушення прав малолітньої [PERSON] , місце проживання якої на підставі ст. 29 ЦК визначено її батьками та зареєстровано в с. Айдарово, РФ, через що маються законні підстави для задоволення поданого позову шляхом позбавлення відповідачів права користування кв. [ADDRESS] . За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачі, залишаючись зареєстрованими у кв. [ADDRESS] , однак не користуючись зазначеним житловим приміщенням понад передбачені законом строки без поважних причин, є такими, що втратили право користування таким житлом. Суд також наголошує, що визнання за рішенням суду особи такою, що втратила на підставі ст. 405 ЦК право користування житлом, є підставою для зняття компетентними органами такої особи з реєстрації по [ADDRESS] .

Outcome: approved