Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою в якій просить визнати недійсним заповіт подружжя, складений 29 грудя 2006 року нею та її чоловіком, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського нотаріального округу [PERSON] та скасувати накладену нотаріусом заборону відчуження майна згідно заповіту подружжя від 29.12.2006 року вказуючи, що вона та її чоловік [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.07.1993 року. Своїх дітей не мали. У грудні 2006 року чоловік запропонував їй скласти заповіт на ім.»я її племінниці [PERSON]. 29.12.2006 року вони уклали заповіт подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 1291, яким заповідали [PERSON] належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS]. 30 серпня 2012 року чоловік помер. Вона прийняла спадщину, бо мешкала разом з чоловіком на час відкриття спадщини, бажала отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка та розпорядитися своєю власністю , але при зверненні до нотаріуса їй стало відомо, що нотаріусом накладено заборону відчуження майна відповідно до укладеного заповіту подружжя від 29.12.2006 року. Чому був складений такий заповіт пояснити не може., адже вони з чоловіком вважали, що між ними немає різниці і лише тепер зрозуміла всі наслідки заповіту подружжя. Даний заповіт був ними укладений внаслідок помилки, оскільки під час його оформлення вважала, що після смерті одного із подружжя частка майна залишається тому із подружжя, який його пережив, а друга половина померлого за виключенням її обов»язкової частки,перейде у власність [PERSON] Заповідаючи квартиру відповідачці вона не мала намірів позбавляти себе права розпорядитися належною їй часткою в спільній сумісній власності, а також права змінити заповіт в разі потреби чи вирішення питання розпорядитися належною їй часткою у майні. За таких обставин вважає можливим визнати укладений нею та її померлим чоловіком спільний заповіт подружжя щодо розпорядження належним їм на праві спільної сумісної власності майном недійсним. Позивачка у судове засідання не з»явилась, причина невідома Від представника позивача [PERSON] надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, на задоволенні позову наполягає в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідачка у судове засідання не з»явилась, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином , про причину неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Третя особа приватний нотаріус Лисичанського нотаріального округу [PERSON] у судове засіадіння не з»явилась, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином , про причину неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. З 07.02.1948року позивач перебувала у шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] , виданим в м. Пролетарську Лисичанський район, Ворошиловградської області , актовий запис № 31 /а.с. 6/. [INFO] чоловік позивача [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 1059 /а.с. 7/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 липня 1993року /а.с. 9/. Згідно з п.1 ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадщину за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] спадкоємцию за законом є позивач, як дружина померлого. Відповідно до п.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно п.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. При зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадщини з'ясувалось, що позивач не має на це право оскільки 29 грудня 2006року вона та її чоловік [PERSON] склали заповіт подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського нотаріального округу Луганської області [PERSON], яким заповідали все належну їм квартиру [PERSON] /а.с. 8/. Згідно ст.1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності (п.1). У разі складання спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті (п.2). За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню (п.3). У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя (п.4). Таким чином, зі змісту ст.1243 ЦК України вбачається, що після смерті одного з подружжя відносини спадкування не виникають. На все майно, яке зазначено в заповіті подружжя, у разі смерті одного з подружжя, нотаріус накладає заборону відчуження. Тому вдова (вдовець) не стають власниками частки у праві спільної сумісної власності померлого з подружжя. Вони не мають права розпоряджатися не лише часткою померлого з подружжя, але після його смерті й своєю часткою у такому майні. У зв'язку зі смертю чоловіка позивач відмовитись від спільного заповіту немає можливості, оскільки заповіт подружжя може бути скасований одним з подружжя лише за життя обох з подружжя. Відповідно до ст.229 ч.1 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Згідно п.2, 4 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Таким чином, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання недійсним заповіту подружжя, оскільки заповіт був складений внаслідок помилки.

Outcome: approved