Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду та просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 95/1803 від 30.10.1995 р., а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55,9 кв. м, житловою площею 30,7 кв.м., квартира складається з (2) двох кімнат, укладений між [PERSON] , як покупцем з одної сторони та [PERSON] , [PERSON] , з другої сторони, яка діяла на той час від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з другої сторони, зареєстрований на Одеській Універсальній товарній біржі GIP Біржі у відповідному журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, за номером № 95/1803 від 30.10.1995 року. При цьому позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 30 жовтня 1995 року між [PERSON] , як покупцем з одної сторони та продавцем [PERSON] , [PERSON] , та діючого на той час від імені неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з другої сторони, на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 95/1803, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55,9 кв.м., яка складається із двох кімнат житловою площею 30,7 кв.м., а також: коридору, кухні, ванної кімнати, туалету. Зазначена квартира належало [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 06.10.1995 року, виданого Комерчеським центром «Пріоритет», зареєстрованого в МБТІ м. Одеси під № 3110 стор. 24 кн. 154 пр. від 18.10.9. Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 95/1803 від 30.10.1995 року у відповідності до вимог Закону України «Про товарну біржу» був зареєстрований на Одеській Універсальній товарній Біржі GIP в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, за номером № 95/1803 від 30.10.1995 року, копії договорів були надані сторонам. Однак даний договір не був посвідчений нотаріально. На даний час у власника квартири [PERSON] виникла необхідність розпорядитися власним житлом, але вона дізналася, що нотаріуси відмовляють у реєстрації будь-яких правочинів за наявності таких договорів як у позивача, з тієї причини, що вважають договір, засвідчений біржею недійсним. За такої причини позивачка не може реалізувати своє право власності у повному обсязі, що і стало причиною звернення із зазначеним позовом до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 23 липня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачам строк\~для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачам було надано строк для подання\~відзиву на позовну заяву. (а.с. 19,20). Позивач в судове засідання не прибув та надав 14 грудня 2020 року на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. (а.с. 45). Відповідачі в судове засідання не прибули, про розгляд справи неодноразово повідомлялись за місцем реєстрації, причин неявки суду не сповістили та з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертались. (а.с. 30-33,39-44,46,47). Окрім того відповідачі про розгляд справи в суді повідомлялись на офіційному веб-сайті суду. (а.с. 35-37). Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою позивача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Так, судом встановлено, що 30 жовтня 1995 року між [PERSON] , як покупцем з одної сторони та продавцем [PERSON] , [PERSON] , та діючого на той час від імені неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з другої сторони, на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 95/1803, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55,9 кв.м., яка складається із двох кімнат житловою площею 30,7 кв.м., а також: коридору, кухні, ванної кімнати, туалету. (а.с. 10,11). Зазначена квартира належало [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 06.10.1995 року, виданого Комерчеським центром «Пріоритет», зареєстрованого в МБТІ м. Одеси під № 3110 стор. 24 кн. 154 пр. від 18.10.9. Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 95/1803 від 30.10.1995 року у відповідності до вимог Закону України «Про товарну біржу» був зареєстрований на Одеській Універсальній товарній Біржі GIP в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, за номером № 95/1803 від 30.10.1995 року, копії договорів були надані сторонам. (а.с. 11 на звороті). Однак даний договір не був посвідчений нотаріально. Реєстрація договору купівлі-продажу на товарній біржі була обрана сторонами угоди, оскільки такий спосіб оформлення відповідав як нормам чинного на той час законодавства, так і існуючій практиці укладення договорів відчуження нерухомого майна, що підтверджується реєстрацією БТІ за позивачем права власності на нерухоме майно на підставі такого договору. (а.с. 11 на звороті). Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачами було звільнено квартиру, вони знялись з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1995 році. На даний час у власника квартири [PERSON] виникла необхідність розпорядитися власним житлом, але вона дізналася, що нотаріуси відмовляють у реєстрації будь-яких правочинів за наявності таких договорів як у позивача, з тієї причини, що вважають договір, засвідчений біржею недійсним. За такої причини позивачка не може реалізувати своє право власності у повному обсязі. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги позивача правомірні, основані на нормах\~ст. 47 ч.2 ЦК України\~в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки позивач придбав вказану вище квартиру у свою власність у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі - продажу. А відповідачі виконали зобов`язання по передачі квартири позивачу та виїхали з неї. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] підставними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved