Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даною позовною заявою, якою просить усунути перешкоди в користуванні власністю, визнав відповідачку такою що втратила право користування будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що є власником будинку [ADDRESS] . Відповідачка по справі, [PERSON] , [INFO] , є її рідною донькою. З серпня 2011 року відповідачка зареєстрована у будинку, як член сім`ї власника та деякий час мешкала у ньому. В липні 2014 року, відповідачка забрала свої особисті речі, та виїхала до іншого міста проживання. З цього часу місце перебування відповідачки не відомо. Ніяких речей відповідачки в будинку не має, місце її знаходження або проживання їй не відомо. Просить суд усунути перешкоди в здійсненні права власності, визнавши [PERSON] такою що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 1 листопада 2019 року провадження по справі було відкрито, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, пояснила, що їй не відомо місце перебування її доньки. Вона іноді дзвонить їй на мобільний телефон, але кожного разу з різних номерів. Сама не говорить де вона знаходиться. Просила позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В подальшому надала суду заяву про розгляд справи за її відсутність. Представник позивача адвокат Афоніна В.С. в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. В подальшому надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Судова кореспонденція надіслана на адресу реєстрації відповідача повернулася до суду за закінченням строків зберігання. Разом із тим, вживши всі можливі заходи виклику відповідача, та виходячи з практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи; розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки [PERSON] та зі згоди позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши доводи позову та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, згідно реєстраційного посвідчення [NUMBER] , виданого 16 січня 1971 року [PERSON] ) бюро технічної інвентаризації, будинок [ADDRESS] належить на праві особистої власності [PERSON] на підставі договору про надання земельної ділянки посвідчений Четвертою Жданівською державною конторою. ( а.с.6) Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Маріупольської міської ради, № 05-147-1553 від 26 вересня 2019 року, в будинку [ADDRESS] , окрім позивачки [PERSON] зареєстрована відповідач [PERSON] ( а.с.9) Згідно домової книги на будинок, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в будинку [ADDRESS] з 16 серпня 2011 року. ( а.с.10-11) Згідно акту виданого 19 вересня 2019 року головою КСН «Первомайський», в будинку [ADDRESS] проживає одна [PERSON] , [INFO] , (а.с.12) З пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] які є сусідами позивачки, вбачається, що з 2014 року ніхто з них не бачив відповідачку [PERSON] .. При цьому свідок [PERSON] пояснив, що відповідачку знає ще зі школи. Якийсь період вона проживала разом зі своєю матір`ю - [PERSON] періодично приїжджала та уїжджала, а влітку 2014 року поїхала і більше її він не бачив. Свідок [PERSON] пояснив, що він проживає по сусідству з 2014 року, і взагалі ніколи не бачив відповідачку [PERSON] .. Його сусідка [PERSON] іноді казала що в неї є донька, але де вона знаходиться нікому не відомо. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Такий же принцип непорушності права приватної власності закріплений в ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Отже за змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб. Як зазначає позивач [PERSON] відповідачка [PERSON] є її донькою. Вона є повнолітньою та дієздатною. Місце її проживання їй не відомо. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Так, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже в аспекті ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Таким чином підстав піддавати сумніву наведені твердження позивача, суд не вбачає. Відповідач до суду не прибула, не побажавши таким чином скористуватись своїми процесуальними правами на спростування доводів позову. На підставі наведеного, враховуючи, що відповідачка понад встановлені законодавством строки відсутня за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням а саме будинком [ADDRESS] . У відповідності до положень ст.ст .133, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Проте позивач просила залишити судовий збір за її рахунок. На підставі наведеного,

Outcome: approved