Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 18.08.2016 року обґрунтовуючи тим, що 02.08.2013 року відповідач під розписку взяла у неї в борг 60 000 грн. та зобовязалась повернути кошти до 22.02.2014 року. По закінченню зазначеного строку відповідач кошти не повернула та ухиляється від їх повернення, на звернення та дзвінки не реагує, зустрічі уникає. Тому, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь борг в сумі борг за договором позики в розмірі 60 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та зазначила, що їй відомі засоби звязку з відповідачем і вона неодноразово телефонувала їй з вимогою про повернення коштів, однак відповідач лише давала обіцянки і не повертала кошти. Розписка від 02.08.2013 року увесь час знаходилась у неї, тому що відповідач кошти за договором позики не повертала, інших розписок про повернення хоча б частини боргу вони не писали. Представник позивача, адвокат за договором, [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що згідно розписки від 02.08.2013 року відповідач взяла у позивача в борг кошти в розмірі 60 000 грн. до 22.02.2014 року, але не повернула їх, тому позивач вирішила звернутись до суду з даним позовом. У випадку повернення коштів за договором позики розписка від 02.08.2013 року мала б бути повернута відповідачу, однак вона залишилась у позивача та на даний час додана до позову, отже кошти відповідач не повернула і інших розписок про повернення коштів не складала. Щодо заперечень відповідача зазначила, що позивач строк позовної давності не пропустила, оскільки він розпочався з 22.02.2014 року і триває до 22.02.2017 року, а позов подано до суду 18.08.2016 року; надані відповідачем фотокопії з телефонних СМС повідомлень є неналежними доказами, оскільки належними доказами у даній справі є розписка позивача про отримання коштів за договором позики або наявність оригіналу розписки від 02.08.2013 року у відповідача, однак такі докази відповідачем не надано. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, подала до суду письмові заперечення та пояснила, що вона щомісячно телефонувала позивачу та направляла СМС повідомлення про зустріч для передачі коштів чи від інших осіб і позивач їх отримувала різними сумами, як відсотки протягом трьох років для того щоб позивач повернула розписку, а суму коштів в розмірі 60 000 грн. вона повернула позивачу ще 09.08.2013 року. До правоохоронних органів з приводу не повернення позивачем розписки не зверталась і письмового підтвердження про повернення коштів не має. Просила відмовити позивачу у задоволенні позову в звязку з пропуском строку позовної давності звернення до суду без поважних причин. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник забовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)... Договір позики є укладеним з моменту передання грошей... Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі... На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику... у такій самій кількості..., що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 02.08.2013 року [PERSON] уклала договір грошової позики з [PERSON], відповідно до якого відповідач отримала в борг кошти в розмірі 60 000 грн. строком до 22.02.2014 року, про що зазначила у розписці ( а.с. 2), але умови договору порушила і не повернула кошти у визначений строк. Факт укладення договору шляхом написання розписки відповідач в судовому засіданні не заперечувала, отже дані обставини не підлягають доказуванню відповідно до ч. 1 ст.61 ЦПК України. Відповідно до ст.610 ЦК України: невиконання зобов'язання є порушенням зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. ( ст.11 ЦПК України). Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень ( ст.60 ЦПК України). В судовому засіданні відповідач не довела належними та допустимими доказами свої заперечення на позов щодо повернення коштів позивачу в розмірі та в строк, згідно із розпискою, а позивач надала до суду належні та допустимі докази в підтвердження обставин справи та обґрунтувала позовні вимоги, тому суд, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення і стягує з [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь [PERSON], [INFO] ( ідентифікаційний номер [NUMBER]) борг за договором позики від 02.08.2013 року в розмірі 60 000 грн. Щодо наданих відповідачем до суду доказів в підтвердження заперечень, суд виходить з наступного. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як вбачається з наданих відповідачем доказів, а саме: фотокопії з телефонних СМС повідомлень датованих з травня по серпень 2015 року та телефонних дзвінків датованих вереснем 2016 року ( а.с. 21-26) вони не містять інформацію щодо предмета доказування та не підтверджують обставин щодо повернення відповідачем позивачу коштів за договором позики, тому суд не приймає їх до уваги. Також, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини на які посилається відповідач в підтвердження заперечень щодо сплати позивачу відсотків, оскільки в розписці, яку складала відповідач, умови щодо їх сплати не ставились. Суд, також, не приймає до уваги заперечення відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом. За ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності для захисту порушеного права встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Так, судом встановлено, що відповідач зобовязана була повернути кошти за договором позики 22.02.2014 року, однак не повернула їх у визначений строк. Отже, перебіг строку позовної давності розпочався з 23.02.2014 року, а позивач звернулась до суду з даним позовом 18.08.2016 року , в межах трирічного строку звернення до суду за захистом порушеного права. Відповідно до п.10. ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду даного позову, що підтверджено відповідним посвідченням ( а.с.4). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь держави судовий збір в розмірі 600 грн. ( 1% від задоволених вимог, з урахуванням п.1.ч.1 ст.2 Закону України «Про судовий збір»).

Outcome: approved