Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на автомобіль марки KIA PIKANTO, 2007 року випуску, легковий універсал, синього кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], кузов №KNEBA24337Т390166, шасі №YGLBA24337L000620. В обгрунтування позову зазначила, що 05.12.2007 року в автомобільному салоні, що розташований по вул. Залізнична в м. Херсоні придбала автомобіль марки KIA PIKANTO, 2007 року випуску, легковий універсал, синього кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], який був зареєстрований за відповідачем. Посилаючись на зайнятість, відповідач підписала розписку про отримання грошових коштів в розмірі 13000,00 доларів США та акт приймання-передачі автомобіля та документів до нього. В подальшому, в цей же день у приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], була оформлена довіреність на право продажу, зняття з обліку та інші дії, передбачені ст. 316 - 317 ЦК України. Фактично підписавши договір купівлі-продажу з відповідачем та вступив в право власност, на протязі всього часу 9 років, безперешкодно користувалась автомобілем, ремонтувала його, страхувала та зберігала в особистому гаражі. Вважає, що в силу ст. 344 ЦКУкраїни є добросовісним набувачем спірного автомобіля. Позивач та її представник підтримали вказаний позов, просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини не явки суду не відомі. Суд, заслухав пояснення позивача, її представника, дослідив матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до розписки від 05.12.2007 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 13000,00 доларів США за автомобіль марки KIA PIKANTO, державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ВТС №011113, зазначений автомобіль передано [PERSON] 05.12.2007 року з оформленням довіреності, претензій немає. З акту приймання-передачі від 05.12.2007 року вбачається, що [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла технічно справний легковий автомобіль марки KIA PIKANTO, 2007 року випуску, легковий універсал, синього кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], кузов №KNEBA24337Т390166, шасі №YGLBA24337L000620. Одночасно передано паспорт транспортного засобу. Згідно довіреності від 05.12.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої у реєстрі за №3305, [PERSON] зазначеною довіреністю уповноважила: [PERSON], [PERSON], [PERSON], експлуатовувати та розпоряджатись (без права дарування) належним їй на підставі свідоцтва про роеєстрацію транспортного засобу серії ВТС №011113 від 07.08.2007 року, автомобілем марки KIA PIKANTO, 2007 року випуску, об'єм двигуна 1086, шасі (кузов, рама) №YGLBA24337L000620 №KNEBA24337Т390166. Довіреність видана з правом продажу його за встановленим законом порядком, обміну, страхування, здачі в оренду, передачі в позичку, зміни номерних агрегатів і вузлів, поїздок за кордон, догляду на митницях. Відповідно до полісу АС/0247401 від 03.01.2013 р., договору №3014/28/314 від 18.12.2008 р. добровільного страхування наземного транспортного засобу, договору №32-31/28/882 від 17.12.2007 р. добровільного страхування наземного транспорту, полісу №АВ/1426523 від 29.12.2011 р., полісу АС/0247401 від 03.01.2013 р., полісу АЕ/3887337/2205/15 від 02.06.2015 р. позивач страхувала спірний автомобіль. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що їй не відомо як укладалась угода стосовно спірного автомобіля, проте позивач та її сімя постійно користувались даним автомобілем. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває права власності на це майно. Згідно з розясненнями п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» N 5 від 07.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Виходячи із змісту статті матеріального закону, на яку як на підставу для висунення позовних вимог посилається позивач, і розяснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, для отримання права власності на майно за набувальною давністю необхідно констатувати наявність сукупності передумов, однією з яких є добросовісність володіння чужим майном, тобто володіння за обставин, коли особа не знала і не могла знати про те, що вона володіє чужою річчю, а також є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою. Враховуючи наведене, судом встановлено, що позивачу відомо було, хто є власником спірного автомобіля, крім того, зазначений автомобіль вона отримала за розпискою, на неї була видана нотаріально посвідчена довіреність на право розпоряджатись спірним автомобілем. Доводи представника позивача з приводу того, що відповідач ухилялася від нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу автомобіля не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією субєкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між субєктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Відповідно до п.п. 2, 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власникам придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Отримання позивачем права розпорядження майном не може бути підставою для визнання права власності. Крім того, суд звертає увагу, що довіреність від 05.12.2007р. видану відповідачем на імя позивача з правом продажу транспортного засобу, що не позбавляло позивача у встановленому Законом порядку здійснити реєстрацію транспортного засобу. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання права власності на спірний автомобіль.

Outcome: dismissed