Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду та просить визнати договір купівлі-продажу № 733/К від 05.09.2000 року квартири № 75, по вулиці Академіка Заболотного, будинок 35 у м. Одеса зареєстрованний на Одеській Товарній Біржі між [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Анатоліївичем, [PERSON], яка діяла особисто та від імені неповнолітніх [PERSON], [PERSON] - дійсним. При цьому позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 05 вересня 2000 року між відповідачами [PERSON], [PERSON] - та [PERSON], [PERSON] особисто та в інтересах неповнолітніх на той час [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна № 733/К квартири № 75, по вул. Ак. Заболотного, буд. 35 у м. Одеса, яка належали відповідачам на підставі свідоцтва про право власністі на 2/3 частину квартири, виданого УЖКХ Одеської міської ради від 17.04.1997 року, зареєстрований в ОМБТЇ та РОН 04.06.1997 року під № 56, стр.136, кн. 222 пр. та свідоцтва про право на спадщину 1/3 частини квартири, виданного Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою 23.08.2000 року, зареєстрованний в ОМБТІ та РОН 27.08.2000р. під № 56, стр.23, кн.372 пр. Договір був укладений на Одеській Товарній Біржі. Вищезазначена квартира у відповідачів куплена за 15 496 (пятнадцять тисяч чотириста девяносто шість) грн, які були одержані відповідачами повністю до підписання договору. Договір купівлі-продажу № 733/К від 05.09.2000 року квартири № 75, по вул. Ак. Заболотного, буд. 35 у м. Одесі зареєстрований [PERSON] 06.09.2000 року в Одеському МБТІ та РОН під № 56, стр.23, кн.372 пр. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачами були звільнена квартира, передані ключі, вони знялася з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. На час укладення договору в вересні місяці 2000 року ні позивач, ні відповідачі не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обовязків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 2000 році. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочинів в 2000 році, і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочини дійсними, законними і виконаними, позивач змушений звернутись з позовною заявою до суду, про захист своїх прав. Ухвалою суду від 05 червня 2018 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін по справі в судове засідання. Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову. Відповідачі в судове засідання не прибули, хоча про розгляд справи повідомлялись у встановленому порядку, причин неявки суду не сповістили, відгуків та пояснень по справі не надали та з заявами про відкладення розгляду справи до суду не звертались. Треті особи надали на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів. Зясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Так, судом встановлено, що 05 вересня 2000 року між відповідачами [PERSON], [PERSON] - та [PERSON], [PERSON] особисто та в інтересах неповнолітніх на той час [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна № 733/К квартири № 75, по вул. Ак. Заболотного, буд. 35 у м. Одеса, яка належали відповідачам на підставі свідоцтва про право власністі на 2/3 частину квартири, виданого УЖКХ Одеської міської ради від 17.04.1997 року, зареєстрований в ОМБТЇ та РОН 04.06.1997 року під № 56, стр.136, кн. 222 пр. та свідоцтва про право на спадщину 1/3 частини квартири, виданного Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою 23.08.2000 року, зареєстрованний в ОМБТІ та РОН 27.08.2000р. під № 56, стр.23, кн.372 пр. Договір був укладений на Одеській Товарній Біржі. Вищезазначена квартира у відповідачів куплена за 15 496 (пятнадцять тисяч чотириста девяносто шість) грн, які були одержані відповідачами повністю до підписання договору. Договір купівлі-продажу № 733/К від 05.09.2000 року квартири № 75, по вул. Ак. Заболотного, буд. 35 у м. Одесі зареєстрований [PERSON] 06.09.2000 року в Одеському МБТІ та РОН під № 56, стр.23, кн.372 пр. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачами були звільнена квартира, передані ключі, вони знялася з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. На час укладення договору в вересні місяці 2000 року ні позивач, ні відповідачі не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обовязків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 2000 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги позивача правомірні, основані на нормах\~ст. 47 ч.2 ЦК України\~в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки позивач придбав вказану вище квартиру у свою власність у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов'язання за договором купівлі - продажу. А відповідачі виконали зобов'язання по передачі квартири позивачам та виїхали з неї. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно ст.263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] підставними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved