Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, зазначила що їй та її чоловіку [PERSON], який помер 31 липня 2006 року, належить на праві власності домоволодіння по вул. Мохова,4 в м. Дніпрі та дві земельні ділянки розташовані біля будинку, розміром 0,1000 га та 0,0854га, 1/2 частина земельних ділянок площею 0,0500га та 0,0427га належить померлому чоловіку. Після смерті чоловіка позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно. 13 травня 2013 року позивачем було отримано свідоцтво на право власності на 1/2 частину домоволодіння, однак у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину земельних ділянок, було відмовлено у звязку із ненаданням правовстановлюючих документів, а саме державних актів на право приватної власності на землю. Позивачка звернулась до Управління Держземагенства у дніпропетровському районі Дніпропетровській області із заявою про видачу дублікатів державних актів на землю, та їй було видано дублікати державних актів на її частину, та ксерокопії актів які належали померлому із довідкою, що дійсно [PERSON] належать на праві власності земельні ділянки розміром 0,0427га та 0,0500 га по вул. Мохова,4 в м. Дніпрі. У звязку з чим просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину земельних ділянок розміром 0,0500 га та 0,0427га. по вул. Мохова,4 в м. Дніпрі . Позивач в судове засідання не зявилась, її представник надала заяву, якою просила суд задовольнити позовні вимоги та слухати справу у її відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, оскільки вважає, що сторонами відсутній спір. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, причини не явки суду не повідомили. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу та її чоловіку [PERSON], який помер 31 липня 2006 року, належить на праві власності домоволодіння по вул. Мохова,4 в м. Дніпрі та дві земельні ділянки розташовані біля будинку, розміром 0,1000 га та 0,0854га, 1/2 частина земельних ділянок належить померлому чоловіку площею 0,0500га та 0,0427га зареєстрованих в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №037245, №037243 кадастрові номера 1210100000:01:608:0007, 1210100000:01:608:0008. Після смерті чоловіка позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, спадкоємцями першої черги також були діти [PERSON] та [PERSON], які звернулись до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини. 13 травня 2013 року позивачем було отримано свідоцтво на право власності на 1/2 частину домоволодіння по вул. Мохова,4 в м. Дніпрі, однак постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON]С від 13 травня 2013 року., було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину земельних ділянок, у звязку із ненаданням правовстановлюючих документів, а саме державних актів на право приватної власності на землю. Позивач звернулась до Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровській області із заявою про видачу дублікатів державних актів на землю, та їй було видано дублікати державних актів на її частину, та ксерокопії актів які належали померлому із довідкою, що дійсно [PERSON] належать на праві власності земельні ділянки розміром 0,0427га та 0,0500 га по вул. Мохова,4 в м. Дніпрі. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України передбачено,що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що оскільки оригінали правовстановлюючих документів, які засвідчували право власності спадкодавця втрачені, та іншим порядком, крім судового, неможливо захистити права позивача, як спадкоємця, то позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved