Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якому зазначила, що вона з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 02.06.2014 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що відповідач не має постійного місця роботи, має нерегулярний мінливий дохід, тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на її користь для утримання їх сина, щомісячно, в розмірі 2000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Позивач пояснила, що вона з дитиною мешкає окремо від відповідача та їй відомо, що відповідач раніше заробляв близько 3000 - 4000 грн. на місяць. В подальшому надали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач надав письмові заперечення на позов, в якому зазначив, що позивач отримує від держави грошову допомогу по догляду за дитиною та у відповідача є ще дитина від першого шлюбу, якій він добровільно надає допомогу на утримання, крім того його батько є пенсіонером, часто хворіє, у зв'язку з чим потребує допомоги на лікування, яку він також надає останньому. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково у розмірі 309,60 грн.. Також відповідач додав, що він не працює, інколи може заробити близько 500-600 грн., а інколи до 1000 грн. на місяць. Аліменти на дитину від першого шлюбу з нього не стягуються, він сплачує кошти на утримання цієї дитини, коли має можливість. Його батько отримує пенсію, але в якому розмірі йому не відомо. Також відповідач зазначив, що він особисто потребує лікування та йому потрібно шукати гроші на майбутнє лікування. В подальшому надали заяву про розгляд справи без їх участі. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, заслухавши сторони, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.8), який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] проживає окремо від відповідача. Шлюб між сторонами розірвано 02.06.2014 року за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (а.с.5-7). Позивач знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, отримує кошти від держави на утримання дитини, але не має можливості в повній мірі забезпечити належним чином життєві потреби малолітнього сина. Відповідач постійного місця роботи та постійного доходу не має. Від першого шлюбу відповідач має малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.24). Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Посилання відповідача, що останній надає кошти на утримання сина від першого шлюбу та кошти на лікування батька не підтверджено жодними доказами, крім того, в судовому засіданні відповідач підтвердив, що його батько отримує пенсію. Суд також критично ставиться до посилань відповідача на необхідність його особистого лікування в подальшому, оскільки останнім не надано доказів на його хворобливий стан здоров'я та необхідність в лікуванні. При визначені розміру аліментів, суду позивачем не надано належних обґрунтувань щодо заявленого розміру аліментів у сумі 2000 грн. Таким чином, враховуючи, що відповідач молода, працездатна особа, має можливість заробляти кошти, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з п.3 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.191 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: partial