Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 28.12.2016 року. Зазначає, що в даній квартирі зареєстрована її дочка - [PERSON] та відповідач [PERSON] , як колишній співвласник та яка не проживає у зазначеній квартирі з січня 2017 року. Після відчуження квартири шляхом договору дарування [PERSON] разом із членами сім`ї виселились з даної квартири. Спільне господарство у сторін відсутнє, у квартирі відсутні особисті речі відповідача. Добровільно відповідач не має бажання виселятись, будь-які контакти з нею втрачено, а реєстрація її місця проживання у належній квартирі створює позивачу перешкоди в користування та розпорядженні власністю. У зв`язку з цим позивач просить суд, визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 15.01.2020 року у справі відкрито провадження. Розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою судді від 20.03.2020 року підготовче провадження по справі закрито, призначений розгляд справи по суті. У судове засідання позивач не з`явилась, до початку розгляду справи по суті представник позивача подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житлова квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 28.12.2016 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрацію №9388/22 від 24.10.2019 року виданої Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці, у даній квартирі зареєстровані двоє людей, а саме: дочка позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , але не проживає, що підтверджується актом № 217 від 07.11.2019 року, який складений комісією з жителів будинку та затверджено директором ПП «Порядок в домі». Норми права, та мотиви їх застосування. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. З ч. 1 ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З ч. 2 ст. 319 ЦК України вбачається, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень гл.32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. [PERSON] вселилась у спірну квартиру як співвласник житлової квартири і набула право користуванням майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Однак [PERSON] уклавши договір дарування втратила право власності на зазначену квартиру, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК. Зазначений висновок відповідає правовим позиціям викладеним у постановах Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі №243/7004/17-ц. та від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved