Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача та просила, з урахуванням збільшених позовних вимог, надати дозвіл на тимчасовий виїзд громадянину України [PERSON], [INFO], у супроводі його матері [PERSON] за межі України до Сполучених Штатів Америки на період навчання 2018-2019 навчальний рік, а саме до 01.09.2019 року, без згоди та супроводу батька [PERSON] Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого вони мають сина [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу з відповідачем позивач уклала шлюб з [PERSON] якому запропонували роботу за контрактом у Сполучених Штатах Америки, у зв'язку із чим позивач разом з чоловіком та чином від шлюбу з відповідачем переїхали до США на час дії контракту. Таким чином, з 2016 року чин сторін [PERSON] проживає та навчається на території США, його утриманням та вихованням займається позивач та її чоловік [PERSON] Зазначила, що усі попередні поїзди до Сполучених Штатів Америки були погоджені з відповідачем, який надав нотаріально засвідчені заяви-згоди на виїзд сина за кордон у супроводі його матері, знаючи терміни та місце перебування. Від початку перебування неповнолітнього сина сторін [PERSON] в Сполучених Штатах Америки і дотепер він навчається у школі, в нього вже налагодилися сталі зв'язки з друзями, він повністю адаптувався до того середовища, де перебуває, значно підвищив свій рівень іноземної мови та постійно його вдосконалює. У 2018 році неповнолітній син сторін закінчив середню школу Northwood middle scool та на даний момент вступив до старшої школи Kentridge High Scool, навчається у 9-му класі, додатково відвідує репетитора з англійської мови, секцію футболу має успіхи у навчанні. Родина подорожує для розширення кругозору [PERSON] та святкує сімейні свята. [PERSON] подобається у Сполучених Штатах Америки разом з матір'ю, оскільки він має усталене коло спілкування, друзів, викладачів, вільно займається власним хобі, при цьому не розриваючи зв'язок з Україною, проявляє патріотичні схильності. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем значно погіршилися взаємовідносини, однак розуміючи в першу чергу значимість інтересів спільної дитини [PERSON], були досягнуті певні домовленості щодо його перебування разом з позивачем за кордоном. 28.08.2018 року позивачем було направлено електронний лист відповідачу в якому вона повідомила, що планує із сином приїхати на зимові канікули до м. Києва а тому просила оформити нову заяву-згоду на виїзд дитини за кордон. Однак, дане звернення було проігноровано відповідачем. Це було зумовлено тим, що між сторонами виник майновий спір щодо поділу майна, тому відповідач не надаючи згоду на виїзд дитини за кордон маніпулює своїми правами, намагається натиснути та вплинути на позивача задля задоволення своїх майнових вимог. При цьому, за весь час з моменту розірвання шлюбу відповідач не надавав кошти на утримання [PERSON], не пропонував фінансову чи іншу допомогу, свій обов'язок по утриманню сина повністю переклав на позивача. Таким чином, не надання відповідачем згоди на виїзд чина за кордон порушує його права, зокрема право на свободу пересування, право на вільний вибір проживання та право на освіту. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. від 05.10.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з ухвалою про відкриття спрощеного позовного провадження, однак конверт з поштовим відправленням повернувся на адресу суду з відміткою без вручення адресату «за закінченням встановленого терміну зберігання». Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2019 року головуючим у справі визначено Оксюту Т.Г. 19.02.2019 року через канцелярію суду представником позивача була подана заява про збільшення розміру позовних вимог. Зазначена заява була також направлена на адресу відповідача та третьої особи. Відзив від відповідача до суду не надійшов. Від третьої особи Служби у справах дітей та сім'ї Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи без участі її представника. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 12.04.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 8). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва (а.с. 9). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2014 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с. 10). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 14.03.2015 року позивач уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 11). Чоловіку позивача [PERSON] запропонували роботу за трудовим контрактом у Сполучених Штатах Америки, а тому позивач разом з ним та сином [PERSON] переїхали до США на час дії контракту (а.с. 23-29). Отже, починаючи з 2016 року неповнолітній син сторін проживає разом з позивачем, вітчимом [PERSON] та його сином, та навчається у Сполучених Штатах Америки (а.с. 30-31). У 2018 році неповнолітній син сторін [PERSON] закінчив середню школу Northwood middle scool та вступив до старшої школи Kentridge High Scool, навчається у 9-му класі (а.с. 14-16), додатково відвідує репетитора з англійської мови, секцію футболу (а.с. 17, 18, 19), має успіхи у навчанні. Родина подорожує для розширення кругозору [PERSON] та святкує сімейні свята (а.с. 20-22). [PERSON] подобається у Сполучених Штатах Америки разом з матір'ю, оскільки він має усталене коло спілкування, друзів, викладачів, вільно займається власним хобі, при цьому не розриваючи зв'язок з Україною, проявляє патріотичні схильності. Встановлено, що усі попередні поїздки до Сполучених Штатів Америки були погоджені відповідачем, який надава нотаріально засвідчені заяви-згоди на виїзд сина за кордон у супроводі його матері, знаючи терміни та місце перебування. Зокрема це підтверджується заявою відповідача [PERSON] від 28.01.2016 року, в якій він надає згоду на тимчасовий виїзд з України до Сполучених Штатів Америки в період з 04.02.2016 року по 31.08.2016 року сину [PERSON] у супроводі позивача (а.с. 12). Аналогічну заяву відповідач надав 18.05.2017 року якою дозволив виїзд за кордон дитини на період з 10.08.2018 року до 10.08.2018 року (а.с. 13). Позивач звертаючись до суду з даною позовною заявою зазначила, що на даний час відповідач не надає згоди на виїзд неповнолітнього сина [PERSON] за кордон. Це було зумовлено тим, що між сторонами виник майновий спір щодо поділу майна, тому відповідач не надаючи згоду на виїзд дитини за кордон маніпулює своїми правами, намагається натиснути та вплинути на позивача задля задоволення своїх майнових вимог. При цьому, відповідач порушує перш за все права дитини на вільний вибір місця проживання та право на освіту, у зв'язку із чим просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд громадянину України [PERSON], [INFO], у супроводі його матері [PERSON] за межі України до Сполучених Штатів Америки на період навчання 2018-2019 навчальний рік, а саме до 01.09.2019 року, без згоди та супроводу батька [PERSON], на що слід зазначити наступне. Ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У статті 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Встановлено, що позивач не має змоги отримати від відповідача згоду на виїзд дитини за кордон, що підтверджується тим, що 28.08.2018 року позивачем було направлено електронний лист [PERSON] в якому вона повідомляла, що планує приїхати на зимові канікули в м. Київ, тому просила оформити нову заяву-згоду на виїзд за кордон [PERSON] (а.с. 32-33). Зазначений лист був залишений відповідачем без уваги. Отже, відсутність згоди відповідача на виїзд сина сторін за кордон позбавляє його права на свободу пересування, вільний вибір проживання, порушує його право на освіту, порушує права на фізичний, духовний, емоційний розвиток дитини, на його оздоровлення, тощо. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до положень ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 визначено, що перетинання державного кордону для в'їзду/виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 - річного віку здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України осіб, уповноважених одним з батьків з нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тобто, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved