Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.06.2012, мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Оскільки спільне життя між ними не склалося, вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, більше двох років проживають окремо та не ведуть спільне господарство, фактично їхня родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, позивач була змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 11.06.2018 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позові. Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав та зазначив суду про те, що вони з позивачем дійсно більше трьох років не підтримують шлюбно-сімейних відносин та загалом проживають окремо, а тому він не заперечує проти розірвання шлюбу в судовому порядку. При цьому, вказав на те, що наміру зберегти шлюб не має, строк на примирення їм не потрібен. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 16.06.2012 року було укладено шлюб, що зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (а/з №687), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). Також сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення сторін, вони не підтримують подружніх відносин, більше трьох років проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved