Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що станом на 01.07.1990 року в [ADDRESS] проживали її батьки [PERSON] та [PERSON] і їм на праві власності належав в рівних частках, по 1/2 частині кожному, житловий будинок, господарські будівлі та споруди в селі по зазначеній адресі. Тип двору господарства - колгоспний. Документ власності на дані будівлі відсутній і не зареєстровано в передбаченому законом порядку. [INFO] року померла мати [PERSON], після її смерті в управління спадковим майном вступив батько [PERSON], але юридично не оформив своїх спадкових прав. [INFO] року помер батько [PERSON] Після смерті батька відкрилась спадщина на все належне йому на день смерті майно, яке він ще за життя заповів позивачу. Позивач прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], частково оформила спадщину на земельну частку (пай) і бажає оформити спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами після смерті батька на своє ім'я. Для оформлення права власності після смерті батька вона звернулась до приватного нотаріуса Дузінкевич С.М. Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області. Їй нотаріусом видана постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою [ADDRESS] по причині відсутності правовстановлюючих документів - свідоцтва на право власності на житловий будинок. У зв'язку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. Позивач, належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, в прохальній частині позовної заяви просила розгляд справи проводити у її відсутності. Представник відповідача - Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що не заперечують щодо задоволення позову, позов визнають, справу просив розглядати у його відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов, підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги №1 виконавчого комітету Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області №722 від 27.11.2018 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] станом на 01.07.1990 року рахувався колгоспним двором, в ньому проживали та були зареєстровані: голова двору - [PERSON], чоловік- [PERSON] (а.с. 9) Згідно копії технічного паспорту від 29.11.2018 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою [ADDRESS], побудовані у період з 1959 по 1991 роки, а огорожа - у 1991 році (а.с. 5-7). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] 15.12.1950 року уклав шлюб з [PERSON], якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 17). Згідно свідоцтва про народження, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] 21.11.1981 року уклав шлюб з [PERSON], якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (по 1/2 частині кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавців, для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], успадкувавши належну їй 1/2 частину будинку за адресою [ADDRESS], оскільки вступив в управління спадковим майном, проживали разом, вели спільне господарство, проводив похорон, що підтверджується довідкою Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 764 від 14.12.2018 року (а.с. 8). Згідно відповідей Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 08/01-16 від 15.01.2019 року (а.с. 65), приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. № 931/01-16 від 21.12.2018 року (а.с. 29) та Дузінкевич С.М. № 01-16/71 від 05.02.2019 року (а.с. 69), спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12). Ще за життя [PERSON] посвідчив на ім'я [PERSON] заповіт, яким заповів їй все належне йому на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 27.02.2008 року (а.с. 10). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON], успадкувавши 1/2 частину будинку, що належала йому та 1/2 частину будинку, яку він успадкував після смерті дружини [PERSON], за адресою [ADDRESS], оскільки до дня смерті проживала разом з спадкодавцем, що підтверджується копією рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 12.11.2015 року у справі № 353/1087/15-ц (а.с. 46,47) та довідкою Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 8). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 210/2015 від 24.10.2015 року, заведеної приватним нотаріусом Дузінкевич С.М. Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області, з якої вбачається, що [PERSON] є єдиними спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] Позивачу в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS], після смерті [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи а саме Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Дузінкевич С.М. Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області №1188/02-31 від 11.12.2018 (а.с. 60). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов, з врахуванням уточнених позовних вимог, слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року), ст.ст. 548-549 ЦК України (в редакції 1963 року)

Outcome: approved