Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03 січня 2020 року вона домовилась з відповідачем про купівлю-продаж гаражу № [NUMBER] , який розташований за адресою [ADDRESS] . В той же день сторонами було укладено відповідний письмовий договір купівлі-продажу. Сторони домовились про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передала позивачу у власність обумовлене договором майно, а остання прийняла його, сплатила відповідачу обумовлену у договорі його вартість, та фактично вступила у володіння та користування цим майном. Через деякий час позивач звернулась до відповідача з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства - посвідчити договір в нотаріальному порядку. Однак відповідач повідомила, що не може цього зробити, оскільки вона хоча і є власницею гаражу, який вона успадкувала після смерті свого чоловіка, однак своє право власності не оформила належним чином та не отримала відповідного свідоцтва про право на спадщину. Про існування цих обставин, позивач до укладення договору не знала. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про визнання позову, в якій позивач також просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 03 січня 2020 року сторони домовились про купівлю-продаж гаражу № [NUMBER] , який розташований за адресою [ADDRESS] . В той же день ними було укладено відповідний письмовий договір купівлі-продажу. Сторони домовились про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передала позивачу у власність обумовлене договором майно, а остання прийняла його, сплатила відповідачу обумовлену у договорі його вартість, та фактично вступила у володіння та користування цим майном. Через деякий час позивач звернулась до відповідача з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства - посвідчити договір в нотаріальному порядку. Однак відповідач повідомила, що не може цього зробити, оскільки вона хоча і є власницею гаражу, який вона успадкувала після смерті свого чоловіка, однак своє право власності не оформила належним чином та не отримала відповідного свідоцтва про право на спадщину. Про існування цих обставин, позивач до укладення договору не знала. Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Позивач, як добросовісний набувач, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України набула право власності на спірне майно, оскільки придбала його у відповідача, яка не мала права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, суд приходить до висновку, що гараж № [NUMBER] , який розташований за адресою [ADDRESS] , не може бути витребуваний у позивача. Тобтопозивач правомірно володіє та користується спірним майном. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права. У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності. Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved