Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 03.06.2013 року мотивуючи тим, що з 11.08.2006 року по 11.03.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу вони придбали автомобіль ГАЗ 330202-414, н.з. [NUMBER] вартістю 40000грн., автомобіль «Хюндай» ІХ35, н.з. [NUMBER] вартістю 200 000 грн., та кондиціонер «Мідеа» вартістю 4000 грн., всього на суму 244 000 грн. В добровільному порядку спір вирішити неможливо, тому позивач просить поділити спільне сумісне майно подружжя виділивши їй автомобіль «Хюндай» ІХ35, н.з. [NUMBER] вартістю 200 000 грн., а відповідачу виділити автомобіль ГАЗ 330202-414, н.з. [NUMBER] вартістю 40000грн. та кондиціонер «Мідеа» вартістю 4000 грн., в рахунок компенсації різниці вартості майна позивач просить стягнути з неї на користь відповідача 82 000 грн. 19.09.2013 року представник позивача збільшив розмір вимог та надав до суду в порядку ст.31 ЦПК України позовну заяву, мотивуючи тим, що 11.08.2006 року уклала шлюб з [PERSON], відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.03.2013 року шлюб було розірвано. За період проживання у шлюбі вони придбали майно: ГАЗ 330202-414, н.з. [NUMBER] вартістю 40000грн., автомобіль «Хюндай» ІХ35, н.з. [NUMBER] вартістю 200 000 грн., та кондиціонер «Мідеа» вартістю 4000 грн., всього на суму 244 000 грн. Оскільки добровільної згоди на поділ майна з відповідачем не було досягнуто, вона звернулась до суду з даним позовом. Після подачі позову 27.06.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом було накладено арешт на спірні автомобілі. 09.07.2013 року на поштовому відділенні відповідачу була вручена копія ухвали суду про накладення арешту на спірне майно. З метою унеможливлення поділу спільного сумісного майна подружжя,09.07.2013 року відповідач без її згоди відчужив належні на праві спільної сумісної власності вказані автомобілі [PERSON] Оскільки правочини щодо продажу спірних автомобілів укладенні відповідачем без її згоди, вони виходять за межі дрібних побутових правочинів, тому такі правочини підлягають визнанню недійсними на підставі ч.1 ст.203,ч.1 ст.215,ч.2,4 ст.369 ЦК України, ч.1 ст.65 СК України, а вона має право на визнання права власності на такі автомобілі на підставі ст.ст.70,71 СК України, ст.ст. 368,369,372 ЦК України. Позивач просить: визнати об'єктом права спільної сумісної власності: автомобіль марки ГАЗ 330202- 414, номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, автомобіль марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску та кондиціонер марки «Мідеа», вартістю 4000 грн.; визнати недійсним правочин купівлі - продажу автомобіля марки ГАЗ 330202- 414, номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі довідки - рахунку ААВ № 066865 від 09.07.2013 року, виданої ТОВ «АТОРИС» м. Біла Церква; визнати недійсним правочин купівлі - продажу автомобіля марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску, укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі довідки - рахунку серії ААВ № 066864 від 09.07.2013 року, виданої ТОВ «АТОРИС» м. Біла Церква; поділити спільне сумісне майно, набуте за час шлюбу [PERSON] з [PERSON], залишивши майно у їх спільній частковій власності, визнавши за [PERSON] ідеальну частку в спільному сумісному майні подружжя без його реального поділу на : ? частину автомобіля марки ГАЗ 330202- 414, номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, вартістю 40000 грн., ? частину автомобіля марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску та ? частину кондиціонеру марки «Мідеа», вартістю 4000 грн., а за [PERSON] визнати ідеальну частку в спільному майні подружжя без його реального поділу на : ? частину автомобіля марки ГАЗ 330202- 414, номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, вартістю 40000 грн., ? частину автомобіля марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску та ? частину кондиціонеру марки «Мідеа», вартістю 4000 грн. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що до 2012 року в них з відповідачем були нормальні стосунки, тривалий час лікувались для того, щоб народити дитину і стати повноцінною сім'єю. В грудні 2012 року після відпочинку у батьків позивача в Росії, вона дізналась, що чоловік отримав в трьох банках міста кредити та програв гроші на гральних автоматах. 18.01.2013 року чоловік повернувся додому , був в нетверезому стані, побив її , однак в міліцію вона не зверталась, оскільки являється працівником правоохоронних органів і їй було соромно за такого чоловіка. Наступного дня вона зателефонувала матері відповідача і повідомила про те, що їх шлюб вже не може існувати, Коли мати приїхала, то частково сплатила за сина борги по кредитам. В лютому 2013 року вона подала позов про розірвання шлюбу, а 11.03.2013 року розлучились. В цей період часу вона дізналась, що відповідач протягом останніх чотирьох років зустрічався з [PERSON] і після розлучення він до неї переїхав проживати. За час шлюбу, за спільні кошти та кошти батьків вони придбали зазначені в позові автомобілі, а кондиціонер купили в 2011 році як подарунок від батьків на дні народження її та чоловіка. На автомобіль «ГАЗ» збирали кошти за період 2006 - 2008 роки близько 20 000 грн. та допомогли батьки, дану машину купували для того, щоб чоловік на ній працював та заробляв кошти для сім'ї, тому оформили на нього. На придбання другого автомобіля вони зібрали спільні кошти в сумі 40 000 грн., 35 000 грн. дали її батьки. Представник позивача за договором [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що вони одружились обманним шляхом, протягом сімейного життя кожен робив, що хотів, позивач тижнями не приходила додому, жила у батьків, були сварки, бійки, викликали міліцію. Батьки позивача їм не допомагали, автомобілі придбав його батько для себе, але оформив на нього оскільки сам проживає в Росії, а кондиціонер купили його батьки для себе для того щоб ним користуватись коли двічі на рік приїжджають до України. Спільних коштів у них з позивачем ніколи не було. Протягом семи років шлюбу були суцільні скандали, він неодноразово хотів розлучитись, оскільки не мав наміру створювати сім'ю, але його змусили. Позивач проходила лікування, на яке давали кошти його батьки, він також проходив обстеження в лікарні, але не для того щоб мати спільних дітей, а для власного здоров'я. Влітку 2012 року їздили сім'єю та з сестрою та її дітьми до моря, а до батьків в Росію їздили разом формально, а на справді не могли один одного терпіти. На гральних автоматах грав ,в зв'язку з чим в сім'ї були конфлікти, брав кредити, а сплачували їх батьки. Автомобілі продав [PERSON] так як вирішив переїхати до батьків, на базарі продаж відбувається довго, тому в розмові з [PERSON], яку знав по роботі, повідомив що продає автомобілі, на весні 2013 року вона дала завдаток, а оформили коли отримали транзитні номери. З [PERSON] в них ніяких тісних стосунків протягом останніх чотирьох років не було, а після продажу автомобілів, він навчав її водінню і стали складатись відносини. В судове засідання призначене на 11.02.2014 року та 21.02.2014 року відповідач не з'явився, в порядку ч.5 ст. 74 ЦПК України, в разі відсутності, осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованою адресою проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, крім того відповідач не надав до суду заяви про відкладення розгляду справи з повідомлення поважності причин неявки до суду. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та підтримала позицію відповідача [PERSON]. В судове засідання призначене на 11.02.2014 року та 21.02.2014 року представник відповідача не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, надала до суду клопотання про відкладення судового засідання в зв'язку з хворобою, однак без надання доказу в підтвердження даних обставин та клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Згідно ч.2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин не є перешкодою для розгляду справи, крім того, представником вже повторно заявляється таке клопотання без надання до суду відповідного підтвердження ( а.с.107, 248,249), що суд розцінює як затягування розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала до суду письмові заперечення та пояснила, що їй було відомо що [PERSON] був одружений, перед укладення договору купівлі - продажу автомобілів вона розмовляла з батьком відповідача який не заперечував про їх продаж. [PERSON] при випадковій зустрічі повідомив їй, що хоче переїхати до Росії, тому продає автомобілі, про спір щодо майна подружжя він не повідомляв. Вона передала йому гроші без отримання розписок та оформили купівлю - продаж автомобілів. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОРИС» в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи без присутності представника. Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). На підставі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. 11.08.2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1113 ( а.с. 7). 11.03.2013 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, рішення набрало законної сили 21.03.2013 року. ( а.с. 8). Згідно довідки Білоцерківського МРЕВ ДАІ при УДАІ ГУМВС України в Київській області ( а.с.9), за відповідачем [PERSON] було зареєстровано транспортні засоби: 26.09.2008 року - автомобіль марки ГАЗ 330202- 414, номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску та 17.09.2010 року - автомобіль марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску та згідно товарного чеку ( а.с.5), 01.05.2011 року було придбано кондиціонер марки «Мідеа», на суму 4680 грн. 27.06.2013 року, в порядку забезпечення позову [PERSON], судом було накладено арешт на транспортні засоби: 26.09.2008 року - автомобіль марки ГАЗ 330202- 414, номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску та 17.09.2010 року - автомобіль марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску(а.с.18) та направлено для негайного виконання до МВДВС Білоцерківського міськрайоного управління юстиції, ВРЕР ДАІ по обслуговуванню м. Біла Церква. Білоцерківського району, м. Сквира, Сквирського району та копію ухвали разом з позовом та додатками до нього відповідачу [PERSON], який отримав дані документи 09.07.2013 року ( а.с.26,62). На підставі довідки - рахунку ААВ № 066865 від 09.07.2013 року, виданої ТОВ «АТОРИС» м. Біла Церква ( а.с.158) [PERSON] продав [PERSON] автомобіль марки ГАЗ 330202- 414, номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску та на підставі довідки - рахунку серії ААВ № 066864 від 09.07.2013 року , виданої ТОВ «АТОРИС» м. Біла Церква ( а.с.157) продав автомобіль марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску. 28.08.2013 року Білоцерківський МРЕВ ДАІ при УДАІ ГУМВС України в Київській області надав довідку про те, що за [PERSON] транспортні засоби не значаться, а зазначені в ухвалі суду автомобілі зареєстровані 09.07.2013 року за [PERSON] ( а.с.61). Отже, суд приходить до висновку, що відповідач будучи повідомлений про спір щодо спільного майна подружжя, діючи недобросовісно та не визнаючи право позивача на дані транспортні засоби, здійснив відчуження спільного майна без згоди [PERSON]. Позивач в судовому засіданні довела, що придбане в період шлюбу майно: автомобіль марки ГАЗ 330202- 414, номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, автомобіль марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску та кондиціонер марки «Мідеа», вартістю 4000 грн. є спільним сумісним майном подружжя придбане за спільні кошти, що підтверджено копією трудової книжки ( а.с.56-57), довідками про грошове забезпечення ( а.с.58 - 59) та показами свідків, які зазначили, що дане майно було придбано в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] для їх потреб, за допомогою батьків, що також підтверджено виписками по рахунку [PERSON] ( а.с.65 - 85) та квитанцією (а.с.119). Оскільки до суду не надано доказів що спірне майно є особистою власністю [PERSON], а відповідач зустрічних позовних вимог щодо визнання даного майна особистою власністю не заявляв, суд приходить до висновку, що автомобіль марки ГАЗ 330202- 414, номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, автомобіль марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску, та кондиціонер марки «Мідеа», вартістю 4000 грн. є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбане в період шлюбу за спільні кошти. Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з положеннями ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до приписів ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Правовий аналіз ст. 65 СК України та ст. 369 ЦК України свідчить про те, що у разі, якщо одним із співвласників майна, що є у спільній сумісній власності, вчинено правочин щодо розпорядження цим майном, на вчинення якого не вимагається нотаріально посвідченої згоди інших співвласників, такий правочин може бути визнано недійсним у випадку, якщо особою буде доведено, що інша сторона правочину діяла недобросовісно, тобто знала або повинна була знати про відсутність згоди на вчинення такого правочину інших співвласників або одного з них. Встановлено, що відповідач [PERSON] знав, а відповідач [PERSON] повинна була знати про те, що існує спір між [PERSON] та [PERSON] з приводу їх спільного майна, набутого за час шлюбу, зокрема, автомобіля марки ГАЗ 330202- 414, номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску та автомобіля марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску. Вказані обставини свідчать про те, що відповідачі укладаючи спірні договори купівлі-продажу автомобілів діяли недобросовісно відносно інтересів [PERSON]. Крім того, суд вважає, що [PERSON] під час укладання спірних договорів купівлі-продажу автомобілів діяв недобросовісно, оскільки знав про відсутність згоди позивача на їх укладення, оскільки на момент вчинення даних правочинів вже отримав позовну заяву з ухвалою про накладення арешту на дане майно. За таких обставин, в порядку ч.1 ст.203, ст. 215 ЦК України, суд приходить до висновку про визнання недійсним правочину купівлі - продажу автомобіля марки ГАЗ 330202- 414, номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі довідки - рахунку ААВ № 066865 від 09.07.2013 року, виданої ТОВ «АТОРИС» м. Біла Церква та правочину купівлі - продажу автомобіля марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску, укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі довідки - рахунку серії ААВ № 066864 від 09.07.2013 року, виданої ТОВ «АТОРИС» м. Біла Церква, оскільки дану угоди суперечить вимогам ст. 65 СК України. Вимоги [PERSON] про зміну правовідносин шляхом зміни спільної сумісної власності на спільну часткову власність з визначенням часток співвласників без його реального поділу задоволенню не підлягають, оскільки встановлено, що дані автомобілі та кондиціонер марки «Мідеа є спільною сумісною власністю подружжя і відповідно до ч.2 ст.370 ЦК, ч.1 ст.70 СК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому суд вважає, що оскільки транспортні засоби вибули з володіння [PERSON] позивач має право на застосування правових наслідків недійсності правочину, передбачених ст.216 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не погодився з сумою вартості автомобілів, тому за клопотання позивача було проведено судову оціночну авто товарознавчу експертизу, якою було встановлено, що вартість автомобіля марки ГАЗ 330202- 414, номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, складає 55 397,23 грн., а вартість автомобіля марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску - 203 089,80 грн./, що підтверджено висновком № 7 від 22.01.2014 року ( а.с.215-235). Щодо вартості кондиціонера марки «Мідеа», то сторони погодили його вартість в сумі 4000 грн., тому вони мають право вирішувати питання щодо поділу даного майна шляхом сплати компенсації половини його вартості, оскільки дана річ є неподільною. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам, приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині та визнає об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] майно: автомобіль марки ГАЗ 330202- 414, номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, вартістю 55 397,23 грн.; автомобіль марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску, вартістю 203 089,80 грн.; кондиціонер марки «Мідеа», вартістю 4000 грн., визнає недійсними правочини купівлі - продажу автомобіля марки ГАЗ 330202- 414, номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі довідки - рахунку ААВ № 066865 від 09.07.2013 року, виданої ТОВ «АТОРИС» м. Біла Церква та купівлі - продажу автомобіля марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску, укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі довідки - рахунку серії ААВ № 066864 від 09.07.2013 року, виданої ТОВ «АТОРИС» м. Біла Церква. В порядку ст.88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, з відповідачів на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі в розмірі 582,02 грн. з кожного.

Outcome: partial