Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій після уточнення позовних вимог від 30.01.2020 року, просить стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 69\~927,00 грн. за період 01.03.2018 року по 01.12.2018 року. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що рішенням\~Київського районного\~суду м.\~Харкова від\~25.10.2010\~року з\~відповідача на\~користь позивача\~на утримання\~ [PERSON] стягнуто\~аліменти в\~розмірі ј\~частини з\~усіх видів\~його заробітку\~(доходу)\~але не\~менш одного\~неоподаткованого мінімуму\~доходів громадян\~щомісяця,\~починаючи з\~05.10.2010\~року і\~до досягнення\~дитиною повноліття,\~тобто до\~ [INFO] . Рішенням Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~25.07.2017\~року з\~відповідача на\~користь позивача\~стягнуто пеню\~за несвоєчасну\~сплату аліментів\~в сумі\~3\~782,96\~грн. Позивач зазначає,\~що на\~сьогоднішній день\~утримує доньку\~лише на\~свої кошти,\~їй доводиться\~з неповнолітньою\~донькою мешкати\~в орендованій\~квартирі,\~так як\~відповідач створює\~несприятливі умови\~для проживання. Враховуючи, що відповідач продовжує не сплачувати аліменти, позивач звертається до суду для захисту прав дитини. В судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача надав заяву, в якій просить слухати справу без їх участі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує, позов просить задовольнити. Відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового розгляду за відомою адресою місця проживання, в судове засідання повторно не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, відзиву проти позову не надав. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що в Київському ВДВС у м. Харкові відкрито виконавче провадження, в рамках якого, на підставі виконавчого листа №2-7741/10/02, виданого Київським районним судом міста Харкова 08.04.2011 року, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи з 05.10.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Крім того, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.07.2017 року по справі №640/2456/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 3 782,96 грн. Згідно розрахунку здійсненого старшим державним виконавцем Шепель О.Є. від 01.10.2019 року, заборгованість [PERSON] по аліментам за виконавчим листом №2-7741/10/02 станом на 01.03.2018 року складала 34\~682,91 грн., станом на 01.10.2019 року склала 74 325,66 грн. Даний розрахунок складено державним виконавцем у відповідності до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» і сторонами не оспорюється. Доказів протилежного суду не надано. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені, сформованого 03.07.2020 року, [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище на - [PERSON] , про що 01.08.2018 року складено актовий запис №111. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм ст. 549 ЦК України та ст. 196 Сімейного кодексу України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Наданий до суду позивачем розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з березня 2018 року по грудень 2018 рік відповідає вказаним вимогам чинного законодавства та зроблений з урахуванням положень ст. 196 СК України щодо неможливості перевищення розміру пені розміру заборгованості. За таких обставин, за період з березня 2018 року по грудень 2018 рік з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 69\~927,25 грн. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази як кожен окремо так і в сукупності, враховуючи, що факт наявності заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.03.2018 року по 01.12.2018 року підтверджується належними доказами - розрахунком заборгованості, що не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України та п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved