Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач звернувся суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача суму необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу у розмірі 40351,85 грн, а також судові витрати, в обґрунтування якого зазначив, що між ПАТ «Маріупольгаз» та відповідачем було укладено договір розподілу природного газу на об`єкт за адресою: [ADDRESS] шляхом приєднання відповідача до публічного договору, який є публічним, за своїми умовами повністю відповідає Типовому договору № 2498 та регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи; умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону і Кодексу ГРС; договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк. 25 травня 2020 року при огляді системи газопостачання за адресою: [ADDRESS] працівниками ПАТ «Маріупольгаз» було зафіксовано несанкціоноване втручання до газорозподільної системи, а саме: у повітряному газопроводі до вузла обліку виконаний отвір діаметром 10 мм, споживання газу через яке не обліковується комерційним вузлом обліку газу, що відповідно до п. 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРС є несанкціонованим газопроводом. 25 травня 2020 працівниками ПАТ «Маріупольгаз» в присутності чоловіка відповідача [PERSON] складено Акт про порушення № 08/149/20/1. 03 червня 2020 року за результатами розгляду Акту № 08/149/20/1, який проводився в присутності [PERSON] , комісією ПАТ «Маріупольгаз» прийнято рішення про його задоволення повністю та складено акт-розрахунок необлікованих об`ємів природного газу внаслідок виявлених порушень відповідно до п. 1 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГРС за нормами споживання природного газу населення з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв відповідача за період з 25.11.2019 року по 25.05.2020 року в розмірі 6419,43 куб.м. природного газу на суму 40351,85 грн, які позивач просить стягнути з останньої на його користь. Представник позивач [PERSON] надала письмову заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, розгляд справи просила провести за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом- ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 25 травня 2020 року при здійсненні обстеження газових мереж до вузла обліку природного газу (лічильника газу) за адресою:\~ [ADDRESS] , працівниками ПАТ «Маріупольгаз» зафіксовано несанкціоноване втручання до газорозподільної системи виконане шляхом прихованих заходів, а саме у повітряному газопроводі до вузла обліку виконаний отвір діаметром 10 мм, споживання газу через яке не обліковується комерційним вузлом обліку газу. На момент виявлення порушення вказаний отвір був заклеєний скотчем та зафарбований фарбою жовтого кольору (зафарбовано безпосередньо перед обстеженням), складено Акт про порушення № 08/149-20/1. Вказаний акт складено в присутності представника споживача [PERSON] , який ним підписаний. 03 червня 2020 року акт № 08/149-20/1 розглянуто комісією з розгляду актів про порушення ПАТ «Маріупольгаз» у складі членів комісії: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та у присутності споживача [PERSON] . За результатами розгляду акту про порушення на засіданні комісії прийнято рішення (протокол розгляду порушення від 03 червня 2020 року) про задоволення акту №\~ 08/149-20/1 повністю, порушення кваліфіковано як несанкціоноване втручання в систему газопостачання до вузла обліку природного газу (в повітряному газопроводі виявлено отвір, на момент перевірки отвір було заклеєно скотчем та зафарбовано свіжою фарбою (фарба не висохла). У відповідності до п. 1 гл. 3 розділу ХІ Кодексу ГРС проведено донарахування необлікованих обсягів природного газу за граничними обсягами споживання за період з 25.11.2019 року по 25.05.2020 року у розмірі 6757,24 куб.м., з яких належить до сплати ПАТ «Маріупольгаз» 6419,43 куб.м. на суму 40351,85 грн, а також до сплати діючому постачальнику 337,81 куб.м., які здійснені за розрахунками, наданими позивачем. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2020 року, яке набрало законної сили 01.02.2021 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Маріупольгаз» про скасування висновку комісії з розгляду актів про порушення. Встановленими та доведеними обставинами, викладеними у мотивувальній частині вказаного рішення суду, зокрема є те, що [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.04.2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2014 року. [PERSON] є споживачем природного газу, що підтверджується заявою-приєднання до умов договору розподілу природного газу, яка підписана останньою та є додатком до Типового договору розподілу природного газу побутовими споживачами, укладеного між ПАТ «Маріупольгаз» та [PERSON] . Згідно п. 5 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 (далі Правила № 2496) терміни, наведені в цих Правилах, вживаються в таких значеннях: оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою, до якої підключений об`єкт споживача; постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів; Згідно п. 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС споживач природного газу - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, в не для перепродажу. Тобто згідно п. 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС [PERSON] має статус споживача. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: не допускати несанкціонованого відбору природного газу. Частиною 3 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що у разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом. Згідно «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.15р. №2498 (далі - Типовий договір №2498), споживач зобов`язується, зокрема, не допускати несанкціонованого відбору природного газу; забезпечити належну експлуатацію власних газових мереж відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та акта розмежування балансової належності й експлуатаційної відповідальності сторін; дотримуватись інших вимог цього Договору та Кодексу газорозподільних систем. Згідно ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічне положення міститься у ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або уримання якого створює підвищену небезпеку. Так між ПАТ «Маріупольгаз» та [PERSON] було укладенодоговір розподілу природного газу на об`єкт за адресою: [ADDRESS] шляхом приєднання останньої до публічного договору. Отже, вищезазначений договір з розподілу природного газу є публічним і за своїми умовами повністю відповідає Типовому договору № 2498 та регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи (п. 1.1. Договору); умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону і Кодексу ГРС (п. 1.2. Договору); договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Відповідно до пунктів 2, 3, 8, 11 глави 5 розділу XI Кодексу ГРС акт про порушення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких лишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення. Представник оператора ГРМ перед складанням акта про порушення зобов`язаний повідомити споживача (несанкціонованого споживача) про його право внести зауваження та заперечення до акта про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень. Таким чином, під час складання Акту №08/149-20/1 працівниками ПАТ «Маріупольгаз» було дотримано всіх вимог Кодексу ГРС. Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу XI Кодексу ГРС до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів госягів) природного газу, належать: 1)наявність несанкціонованого газопроводу; 2)несанкціоноване відновлення газоспоживання; 3)несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу); 4)несанкціоноване підключення газових приладів на об`єкті споживача, який обліковується за нормами споживання; 5)несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку); 6)використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу. Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу XI Кодексу ГРС несанкціонований газопровід - це самовільно під`єднаний газопровід (газовий відвід, штуцер, патрубок), у тому числі без наявного відключеного газового обладнання, фізично з`єднаний, зокрема вварений, врізаний, з розподільною системою або газовою мережею внутрішнього газопостачання, витрата споживання) природного газу, через який не обліковується комерційним вузлом обліку лічильником газу). Пунктом 1 глави 3 розділу XI Кодексу ГРС встановлено, що у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого газопроводу або несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу розрахунок об`єму необлікованого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням (додаток 15 цього Кодексу) з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача (фізичної особи) за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. Враховуючи викладене, зважаючи, що згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, суд вважає, що оскільки відповідачем [PERSON] як споживачем послуг з газопостачання, було здійснено несанкціоноване втручання у газопровід, докази про що були надані позивачем, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved