Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій з подальшим уточненням просить визнати за позивачем право вивозу малолітньої доньки [PERSON], [INFO] до Республіки [PERSON] на постійне місце проживання без згоди відповідача з правом оформлення всіх проїздних документів та дозволити позивачу одноосібно приймати рішення на території Республіки [PERSON] щодо виховання дитини [PERSON] (з питань навчання, освіти, оздоровлення, віросповідання, визначення місця її перебування, організації вільного часу та відпочинку), а також здійснювати законне представництво дитини у всіх правових діях повсякденного життя, відповідати за дитину, захищати її права та інтереси, виїзду на відпочинок до інших країн, але не виключно. В обґрунтування зазначених вимог посилається на наступне. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.09.2005 року по 15.06.2011 року. Від шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO] Фактично шлюбні стосунки припинились між позивачем та відповідачем в 2008 році. Відповідач не надає матеріальної допомоги для утримання дитини, лише декілька разів надав по 350 грн. У 2010 році позивач познайомилась з громадянином [PERSON] [PERSON], на утриманні якого з цього часу знаходяться позивач з дитиною. У відповідача своя родина, народилась інша дитина. Оскільки чоловік позивачки мешкає в [PERSON], то влітку 2014 року, позивач зі своєю донькою запланувала відпустку в [PERSON], на неодноразові вмовляння позивача, відповідач надав дозвіл на виїзд дитини на час з 16.06.2014 року по 05.08.2014 рік. 09.01.2015 року між позивачем та [PERSON] зареєстрований шлюб. Оскільки чоловік позивача є громадянином [PERSON] та має всі умови для утримання їхньої родини та зважаючи на дійсну економічну ситуацію, було прийнято рішення переїхати до Республіки [PERSON]. Тому позивач звернулась до суду з даним позовом, оскільки це відповідає інтересам дитини та їхньої родини. У судове засідання представник позивача [PERSON] та позивач зявились, уточнену позовну заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання зявились, проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, посилаючись, що в [PERSON] дитина не має нікого, позивачем не надано доказів того, що вона має необхідність переїхати до [PERSON], крім того, позивач не вказує, в якій школі буде навчатись дитина, де вона буде брати кошти на проживання, які дитина буде відвідувати гуртки та взагалі відповідач брав доньку до себе, відвідував з нею гуртки, розважальні заходи, має вищу освіту та здійснює господарську діяльність. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки це порушує права дитини та відповідача. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність та рішення просив ухвалити в інтересах дитини. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява\~\~підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач уклала шлюб з відповідачем 03.09.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ №013188. (а.с. 10). Від шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO]. (а.с. 12). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10.03.2009 року, шлюб між сторонами розірваний, що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 15.06.2011 року (а.с. 11) та визначено, що [PERSON] буде проживати з позивачем. (а.с. 32). 09.01.2015 року позивач уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с. 21). Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24) та знаходиться на утриманні [PERSON], який в своїй заяві вказує, що повністю утримує позивача з дитиною, має постійне місце роботи та взмозі утримувати свою падчерку та його щомісячний прибуток складає більше 5000 лір (1000 євро) (а.с. 19-20, 22), що не оскаржується відповідачем та його представником. Крім того, відповідно до довідки Харківської дирекції Поштамп-центр поштового звязку №1 від 19.05.2015 року № 09-07-869, за період з травня 2014 року по квітень 2015 року від [PERSON] на імя позивача за адресою: [ADDRESS] надійшли 3 грошові перекази: 13.11.2014 року на суму 700,00 грн., 11.02.2015 р. на суму 350,00 грн. та 25.02.2015 року на суму 350, 00 грн. Згідно відповіді адміністрації КЗ «ХСШ І-ІІІ ступенів №166 «Вертикаль» ХМР, позивач займається вихованням доньки, відповідач разом з позивачем відвідували батьківські збори в 1,2 класах систематично, [PERSON] відвідувала гуртки, театри, їздила на екскурсії, в 3-му класі відповідач батьківські збори не відвідував, але до школи приходив. Позивач була присутня на батьківських зборах, після хвороби [PERSON] відмовляється спілкуватися з відповідачем. Крім того, [PERSON] відвідувала індивідуальні уроки по класу гітари з жовтня 2013 року по травень 2014 року, за котрі домовлявся відповідач. Судом встановлено, що 27.01.2014 року у відповідача народилась друга донька [PERSON] та він проживає разом з іншою жінкою на цей час. Крім того, відповідач має вищу освіту та на диспансерному наркотичному обліку не перебуває. Відповідачем додані фотокартки, з яких вбачається, що дитина разом з родиною відповідача проводить дозвілля. В своїх запереченнях відповідач вказує, що до його дитини [PERSON] може ставиться погано, оскільки він вже звертався до цього приводу до ОВС з відповідною заявою, але постановою було відмовлено в порушення кримінальної справи від 03.03.2011 року, оскільки ці дані підтверджені не були, тому суд критично ставиться до вказаного обгрунтування щодо відмови в задоволенні позову, на яке посилається відповідач та його представник. 16.06.2014 року відповідач надавав згоду на тимчасовий виїзд з України за кордон до [PERSON], що підтверджується заявою відповідача, яка посвідчена 16.06.2014 року ПН ХМНО [PERSON] (а.с. 13). Судом встановлено, що у вересні 2014 року [PERSON], [INFO] знаходилась на лікуванні в КЗОЗ «ХМДП №23» з приводу захворювання шлунково-кишкового тракту, яка потрапила туди після того як відповідач забрав дитину зі школи. Позивач купляла ліки на лікування дитини, здійснювала за нею догляд, з відповідачем медичні працівники не знайомі та він до лікувального заходу не звертався. (а.с. 16-18). Згідно зі\~ст. 155 Сімейного кодексу України,\~здійснення батьками своїх права та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до психологічного висновку наданого Центром дитячої та підліткової нейропсихології на [PERSON], 27.02.2006 року, дитина не включає свого батька (відповідача) до кругу сімї, не сприймає його як значущу та авторитетну фігуру, відсутні ознаки поважного ставлення. Зі слів дитини, батько регулярно вживав до неї фізичні покарання. За результатами тестування позитивного емоційного звязку з батьком у дитини не виявлено та відчуває негативні емоції на його адресу. Крім того, дитина відносить вітчима до складу своєї сімї , відчуває до нього емоційну прихильність, дитина задоволена рівнем емоційної близькості з вітчимом та відчуває себе комфортно біля нього. (а.с. 33-37). Відповідно до довідки №77 від 22.05.2015 року виданої КЗОЗ «ХМДП №23», [PERSON] рекомендовано в літній період знаходитись в умовах морського клімату. Відповідно до\~ст. 313 ЦК України,\~фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до положення ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України», за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Крім того, відповідно до п.16 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, через відсутність згоди на виїзд одного з батьків неповнолітньої дитини за кордон, дозвіл може бути наданий судом. \~\~ Принципом 2 та 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року визначено: Дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумове, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Враховуючи викладене та виключно в інтересах дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач надала всі необхідні докази, що переїзд до [PERSON] не буде для дитини шкідливим та не створить стресову ситуацію у дитини, тим паче, суд також враховує те, що відповідач вже має іншу родину з іншою дитиною, яку також слід забезпечувати в матеріальному плані, а доходи відповідача в розмірі 1400 грн. на місяць не можуть в повній мірі забезпечити матеріально не тільки двох дітей, а і одну, тому пропозиція відповідача щодо залишення дитини [PERSON] в нього на 1 рік є неприйнятною. Посилання відповідача, що [PERSON] є мусульманською країною, а тому стосовно малолітньої дитини [PERSON] там будуть застосовані насильницькі дії є помилковим та таким, що знаходиться за межами здорового глузду. Україна має дипломатичні звязки з [PERSON], а тому інтереси громадян України захищені відповідними консульськими установами. Що стосується посилання відповідача на поганий політичний і економічний клімат в [PERSON], то воно необґрунтоване, оскільки економічний розвиток [PERSON] на декілька порядків вищий, ніж в Україні, а політична ситуація цієї країни також значно стабільніша, ніж в Україні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved