Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що їй на праві власності належала квартира [ADDRESS](надалі - Квартира). 16.09.2013 року [PERSON], разом з [PERSON], знаходячись у буд. 2 по вул.. Електроніки в м. Кривому Розі, таємно викрали ключі від належної позивачці Квартири, та цього ж дня проникли до неї, звідки таємно викрали належний їй паспорт, ідентифікаційний номер, а також договір купівлі-продажу від 29.09.1998 року, на підставі якого позивачка набула право власності на нерухоме майно та технічний паспорт на квартиру. 16.09.2013 року [PERSON], згідно попередньої домовленості з [PERSON], [PERSON], [PERSON]МС., [PERSON], знаходячись в будинку № 17 по вул.. Реріха в м. Кривому Розі, де [PERSON], шляхом заміни фотознімка [PERSON] на фотознімок [PERSON], підробив належний [PERSON] паспорт, та передав його [PERSON] і [PERSON]. 17.09.2013 року, [PERSON] разом з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], діючи таємно від [PERSON], та всупереч її волі, прибули до приміщення приватного нотаріуса [PERSON],де [PERSON] надала приватному нотаріусу завідомо підроблений паспорт позивачки із вклеєною у нього власною фотографією, переконавши приватного нотаріуса, що вона дійсно є [PERSON] Приватний нотаріус виготовила довіреність, що [PERSON] має право бути представником [PERSON] з усіма необхідними повноваженнями з подальшим продажем належної [PERSON] Квартири. Отримавши підроблену довіреність, [PERSON] передала її [PERSON], яка 18.09.2013 року, таємно, та в супереч волі власника нерухомого майна [PERSON], разом з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], прибули до приватного нотаріуса [PERSON], де [PERSON] надала нотаріусу вищезазначену підроблену довіреність від імені [PERSON] на імя [PERSON], та, використовуючи її, уклала нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу Квартири. Відносно вищевказаних осіб, які позбавили позивачку права власності на квартиру, були порушені кримінальні провадження та обєднані в одне провадження за № 12013040770003034 від 19.08.2013 року. У звязку з тим, що довіреність від [PERSON] на імя [PERSON] від 17.09.2013 року, вчинена поза волевиявлення [PERSON], та не відповідала її внутрішній волі, оскільки вона вказаний правочин не вчиняла, не підписувала, його вчинила інша особа по підробленому паспорту [PERSON], то вказана довіреність має бути визнана недійсною. На підставі вищевикладеного, вона просила: -визнати довіреність від 17.09.2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], виконаної на бланкові серії ВТМ № 350815 та зареєстрована в реєстрі за № 1059, виданої [PERSON] на імя [PERSON], недійсною; -витребувати у [PERSON], як у добросовісного набувача, квартиру [ADDRESS], та повернути її у власність [PERSON]; -відновити становище, яке існувало до порушення та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.. В судовому засіданні, що відбувалось раніше, представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та 22.03.2017 року надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 07 лютого 2017 року вимоги позовної заяви визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, пояснила, що підпис у довіреності від імені [PERSON] ставила не вона. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 07 лютого 2017 року, вимоги позовної заяви визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, пояснив, що відповідачу [PERSON], яка була стороною у договорі купівлі-продажу від 18.09.2013 року, грошові кошти за Квартиру були повернуті і жодних претензій вона не має. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судові засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки не повідомили. Третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] в судові засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки не повідомила. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалі справи, що [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 вересня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 7), технічним паспортом на квартиру (а.с. 8-9), довідкою Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №129007 від 11.10.2013 р. (а.с. 10). Також під час розгляд справи встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 вересня 2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1059 було посвідчено довіреність, згідно тексту якої [PERSON] за попередньо досягнутою усною домовленістю уповноважила [PERSON] бути її представником у відповідних органах та установах і підприємствах, що зазначені в довіреності, з питань продажу за ціну та на умовах на свій розсуд належної їй квартири [ADDRESS] (а.с.11). 18 вересня 2013 року між [PERSON], що діяв від імені [PERSON] на підставі зазначеної вище нотаріальної посвідченої довіреності, та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №4271 (а.с.33). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на спірну квартиру на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а.с.23). Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення\~\~ цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно положень ст.ст.237,244,245 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб'єктивне бажання особи, що реалізується через відповідну об'єктивно виражену форму виявлення (складання заповіту, прийняття спадщини, складання довіреності, підписання договору тощо). У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії (вчинки) особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.ч.1,2,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст.236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди. Разом з тим ч.3 ст.216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Так, відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння. Згідно із ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. При цьому за змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на те, що довіреність від 17.09.2013 року на імя [PERSON] на розпорядження належною їй квартирою №126 в будинку № 2 по вулиці Українська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, вона не видавала та не підписувала, не мала намірів відчужувати квартиру, гроші від продажу квартири не отримувала та особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] їй не відомі. Разом з тим, суд враховує, що висновок експерта є одним із видів доказів на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. А відповідно до ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення та суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. З матеріалів справи, зокрема з обвинувального акту (а.с. 12-14) та листа Судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 68) вбачається, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013040770003034 від 19.08.2013 року відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],\~ [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 358 КК України (а.с.68). З протоколу додаткового допиту потерпілого від 24 червня 2014 року (а.с. 27-29) вбачається, що [PERSON] є потерпілою по вищевказаному кримінальному провадженню. В рамках вказаного кримінального провадження за постановою слідчого СВ Центрально-Міського РВ КМУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] було проведено судову почеркознавчу експертизу, згідно висновку якої від 09.12.2013 року (а.с. 19-21), рукописний запис «Савенко Лариса Миколаївна» та підпис від імені [PERSON], розміщений в графі «підпис» довіреності від 17.09.2013 року, зареєстрованої в реєстрі за № 1059, виконаний не [PERSON], а іншою особою. В подальшому слідчим СУ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області [PERSON] було призначено судову почеркознавчу експертизу, згідно висновку якої за №58/04-203 від 25.12.2015 року (а.с. 15-18) вбачається, що «… рукописні записи, розташовані в графі «підпис» другого екземпляру довіреності на представлення інтересів та вчинення юридичних дій, виданій 17.09.2013 року гр. [PERSON] на гр.. [PERSON], яка виконана на бланкові серії ВТМ № 350815 та зареєстрована в реєстрі за № 1059 приватним нотаріусом [PERSON], виконані [PERSON]». Зазначені експертизи були призначені та проведені у передбаченому КПК України порядку в рамках відкритого кримінального провадження, з попередженням експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України. Враховуючи підстави та предмет позову, висновки експертиз містять інформацію щодо предмета доказування у розглядаємій цивільній справі, а тому, з огляду на положення ст.ст.58,59 ЦПК України, суд вважає ці висновки належними та допустимими доказами по справі. Вказані обставини та досліджені судом письмові докази в своїй сукупності безумовно свідчать про те, що довіреність від 17.09.2013 року позивачем на імя [PERSON] не видавалась, позивач не мав наміру відчужувати належну їй на праві власності Квартиру, відповідними повноваженнями [PERSON] не наділяв та укладений останнім в подальшому від імені позивача на підставі довіреності договір купівлі-продажу від 18.09.2013 року не схвалював, в звязку з цим належна позивачу на праві власності квартира вибула з володіння позивача поза його волею. Крім того, згідно з положенням ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням зазначеного, беручи до уваги, що позов визнано відповідачами [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині витребування на підставі ст.ст.387,388 ЦК України з чужого незаконного володіння [PERSON] спірної Квартири та відновлення становища, що існувало до порушення, шляхом визнання за позивачем права власності на Квартиру. В задоволенні позовних вимог про визнання недійсною довіреності від 17.09.2013 року позивачу слід відмовити, оскільки, як встановлено судом під час розгляду справи, вказана довіреність була видана на підставі документів, що мають ознаки підробки, позивачем не видавалась та не підписувалась, а тому, як односторонній правочин, з огляду на положення ч.2 ст.207, ч.2 ст.215, ч.ч.1,2 ст.228 ЦК України є нікчемною та не потребує визнання її недійсною в судовому порядку. Відповідно до ст.88 ЦПК України та пропорційно до задоволених вимог, з відповідачів на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 2091 грн. 50 коп. по 348 грн. 58 коп. з кожного з відповідачів. На підставі викладеного, та,

Outcome: partial