Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

позивач звернулась в суд із позовною заявою в якій просить: зобов'язати відповідачів не чинити позивачу перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS]; виселити [PERSON] з спірної квартири без надання їй іншого житла та стягнути із відповідачів понесені судові витрати у розмірі 107,30 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що на підставі договору довічного утримання від 15.07.2005 р. є власником квартири [ADDRESS] та згідно з умов якого зобов'язується забезпечувати відповідача [PERSON] утриманням та доглядом довічно, що здійснювалась позивачем належним чином до лютого 2012 року. оскільки, у спірну квартиру без дозволу позивача, як власника відповідної квартири, поселилась та проживає відповідач [PERSON] У зв'язку із обставинами, що скалились відповідачі почали чинити перешкоду позивачу у користуванні квартирою шляхом заборони доступу до спірної квартири через зміну замка вхідних дверей згаданої квартири та відмови у наданні ключів від відповідного замка, та неправомірним проживання відповідача [PERSON] без дозволу на проживання якої позивач не надавав. Разом із тим покликається, що створені перешкоди унеможливлюють належне виконання зобов'язань за договором довічного утримання від 15.07.2005 р., а тому просить позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні позивач та його представники вимоги позовної заяви підтримали повністю. Додатково пояснили, що позивач є власником спірної квартири на підставі договору довічного утримання від 15.07.2005 р., який є чинним, а відтак наявні усі правові підстави для задоволення позовних вимог. Разом із тим, зазначили, що відповідачі замінивши замок у вхідних дверях квартири [ADDRESS] та недопускаючи позивача до вказаної квартири, фактично починаючи з 01.02.2012р. і до сьогоднішнього часу позбавили останнього об'єктивних можливостей виконувати зобов'язання, що передбачені умовами договору довічного утримання від 15.07.2005р. У судові засідання відповідачі та представники відповідача [PERSON] не з'являлись, хоча належним чином повідомлялись про час, місце розгляду справи, подані заяви відповідача/ представника відповідача [PERSON] про відкладення судового засідання у зв'язку із неможливістю участі представника [PERSON] та хворобою відповідача [PERSON] жодними доказами не підтвердженні та спрямовані на затягування розгляду справи, а тому зі згоди позивача та його представників, суд вважає можливим, провести заочний розгляд справи з дотриманням вимог ст.224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення суду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідка, дослідивши матеріали справи, матеріали про відмову у порушенні кримінальної справи №339-0626 та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15 липня 2005 року між [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач) укладено договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом першої Львівської державної нотаріальної контори Кутельмах О.Ф., згідно з яким позивачу передано у власність квартиру [ADDRESS], та остання зобов'язалась забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом - довічно. Разом із тим, вказаний вище договір відповідач [PERSON] просила розірвати у судовому порядку, однак рішенням апеляційного суду Львівської області від 18.11.2013 у позові відмовлено, а відтак право власності, що перейшло до позивача за спірним договором є чинним. Відповідно до ст.748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до ст.334 цього Кодексу, згідно з частини 4 якої право на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що на підставі договору довічного утримання у позивача виникло право власності на спірну квартиру, що вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 07.09.2005 та така є власником квартири [ADDRESS], згідно з довідки ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 13.02.2012 №441. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Так, ст.383 ЦК України закріплено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешканням для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ст.ст.386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.109 Житлового кодексу УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ст.150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Із матеріалів про відмову у порушенні кримінальної справи Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВСУ України у Львівській області встановлено, що у спірній квартирі, яка належить на праві власності позивачу невідомими особи змінено замки у помешканні, що вбачається із акта ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 03.02.2012. Разом із тим, [PERSON] будучи опитаною працівниками Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області показала, що проживає за адресою: [ADDRESS] з бабусею [PERSON] не дивлячись на те, що позивач, як власник спірної квартири не дає дозволу позивача на її проживання, що встановлено із постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 15.02.2012. Факт вчинення перешкоди у користування квартирою шляхом заміни замків у спірній квартирі невідомими особами у присутності відповідачів та проживання відповідача [PERSON] у згаданій квартирі підтверджений також у судовому засіданні показаннями свідка [PERSON], який є найближчим сусідом відповідачів та не зацікавлений у результаті вирішення даного спору, а відтак таким показанням свідка суд надає віри та приймаються останнім до уваги. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та обґрунтовані, оскільки позивач набула право власності у встановленому законом порядку, порушеного її право власності, а відтак, має право вимагати усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення; відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] змінивши замок у дверях спірної квартири; доведено факт, що відповідач [PERSON] проживає у спірній квартирі без будь-якої правової підстави - все це стверджується належними та допустимими доказами, а відтак суд приходить висновку, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі та зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні спірною квартирою позивачу та виселити відповідача [PERSON] із вказаної квартири. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з квитанцією, наявною у матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено 114 грн. 70 коп. судового збору, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі ст. ст.317, 334, 383, 386, 391, 748 ЦК України, ст.ст.109, 150 Житлового кодексу УРСР та

Outcome: approved