Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розділити майно, набуте під час спільного сумісного проживання з відповідачем, визнавши за нею право власності на 1/2 частину спільно набутого сумісного майна, а саме на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], виділивши їй вказану частину у натурі; стягнути з відповідача 1/2 частину коштів, які були сплачені за автомобіль марки ГАЗ-31105-801, д/н [NUMBER], у розмірі 47 127 гривень, залишивши автомобіль у власності відповідача; визнати за нею право власності на 1/2 частину сумісно придбаного майна, виділивши їй у користування: спальню біломармурового кольору, 2006 року, вартістю 1 500 гривень; холодильник «Samsung», білий корпус, 2007 року, вартістю 5 000 гривень; кухонний комбайн «Kenwodd», вартістю 1 200 гривень; меблі для ванної кімнати рожево-білого кольору, 2009 року, вартістю 1 000 гривень; м'ясорубку «Zelmer» білого кольору, вартістю 700 гривень; кухонні меблі «Луіза» біло-синього кольору, 2005 року, вартістю 2 000 гривень. Відповідачу виділити у користування стінку двотумбову, вільха, 2000 року, вартістю 2 000 гривень; телевізор «West», модель PDP4228WS, чорного кольору, вартістю 3 500 гривень; м'який куток бежевого кольору, 2006 року, вартістю 1 000 гривень; музичний центр з колонками, модель DVD-883, чорного кольору, вартістю 700 гривень; пральна машина «Indesit», білого кольору, 2003 року, вартістю 700 гривень; газову плиту «Indesit», 2005 року, вартістю 500 гривень, а всього на суму 8 400 гривень. В судовому засіданні позивач та її представник змінили позовні вимоги в частині не виділення 1/2 частини будинку в натурі, а визначення порядку користування житловим будинком у відповідності до І-го варіанту експертизи, надавши їй у користування кімнату 16,6 кв.м, стягнувши з неї 5 270 гривень різниці у вартості майна. Інші позовні вимоги залиши без змін. На задоволенні змінених позовних вимог наполягають у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково та пояснили, що не заперечують проти визначення порядку користування житловим будинком у відповідності до І-го варіанту експертиза та не проти розділу майна, а саме: виділити йому стінку двотумбову, вільха, 2000 року, вартістю 2 000 гривень; телевізор «West», модель PDP4228WS, чорного кольору, вартістю 3 500 гривень; м'який куток бежевого кольору, 2006 року, вартістю 1 000 гривень; музичний центр з колонками, модель DVD-883, чорного кольору, вартістю 700 гривень; пральна машина «Indesit», білого кольору, 2003 року, вартістю 700 гривень; газову плиту «Indesit», 2005 року, вартістю 500 гривень, а всього на суму 8 400 гривень, та стягнення з позивачки грошової компенсації за різницю у вартості майна. Однак, заперечують проти стягнення з нього на користь позивачки 1/2 частини сумісно виплачених грошових коштів за кредитним зобов'язанням, оскільки вважають, що розділ вказаного автомобілю повинен виходити з реальної його вартості на час розділу майна, а саме з 45 267 гривень у відповідності до звіту про вартість. Тому вважає, що з відповідача повинно бути стягненню 1/2 частина вартості автомобілю у розмірі 22 633,50 гривень. Що стосується позовних вимог в частині стягнення грошових коштів на правову допомогу, то вважають, що вони не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивачем не надано розрахунку роботи представника у відповідності до чинного законодавства. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 22.06.2002 року між сторонами відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міського управління юстиції в Запорізькій області було укладено шлюб, актовий запис № 401 /а.с.6/. Від сумісного проживання сторони неповнолітніх дітей не мають. Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 червня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано /а.с. 7/. Судом встановлено, що у період шлюбу на сумісні кошти сторонами спільно було придбано майно: спальню біломармурового кольору, 2006 року, вартістю 1 500 гривень; холодильник «Samsung», білий корпус, 2007 року, вартістю 5 000 гривень; кухонний комбайн «Kenwodd», вартістю 1 200 гривень; меблі для ванної кімнати рожево-білого кольору, 2009 року, вартістю 1 000 гривень; м'ясорубку «Zelmer» білого кольору, вартістю 700 гривень; кухонні меблі «Луіза» біло-синього кольору, 2005 року, вартістю 2 000 гривень, стінку двотумбову, вільха, 2000 року, вартістю 2 000 гривень; телевізор «West», модель PDP4228WS, чорного кольору, вартістю 3 500 гривень; м'який куток бежевого кольору, 2006 року, вартістю 1 000 гривень; музичний центр з колонками, модель DVD-883, чорного кольору, вартістю 700 гривень; пральна машина «Indesit», білого кольору, 2003 року, вартістю 700 гривень; газову плиту «Indesit», 2005 року, а всього на суму 19 800 грн. Крім того, судом встановлено, що сторонами спільно у період шлюбу за сумісні кошти за кредитним договором № 629300919045А від 24.04.2008 року, був придбаний автомобіль ГАЗ-31105-801, д/н [NUMBER], 2008 року випуску, який зареєстрований за [PERSON] /а.с. 23-25/. Вказаний автомобіль на теперішній час знаходиться у заставі на підставі договору застави № 9293009190401 від 24.04.2008 року /а.с.29/. Також, у період шлюбу сторонами на сумісні кошти було придбано житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2002 року, який зареєстровано за [PERSON] /а.с. 8/. При з'ясуванні факту придбання спірного майна у період шлюбу за спільні сумісні кошти сторін, суд виходив з доказів, отриманих під час судового розгляду та оцінених за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалось на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Відповідно до висновку № 5-14 судової будівельно-технічної експертизи від 14.03.2014 року, встановлено два варіанти порядку користування житловим будинком [ADDRESS]. У судовому засіданні сторони погодились визначити порядок користування вказаним житловим будинком у відповідності до І-го варіанту експертизи, а саме: І співвласнику виділити в окреме користування кімнату 1-5, площею 16,5 кв.м, у житловому будинку [ADDRESS], позначену на поетажному плані жовтим кольором; ІІ співвласнику виділити в окреме користування кімнату 1-3, площею 12,5 кв.м, у житловому будинку [ADDRESS], позначену на поетажному плані зеленим кольором, згідно з 1-м варіантом висновку № 5-14 судово-будівельної експертизи від 14.03.2014 року; коридор 1-1, площею 5,6 кв.м, кухню 1-2, площею 4,50 кв.м, кімнату 1-4, площею 15,3 кв.м, сарай В-1, водопровід №2, позначені на поетажному плані рожевим кольором, залишити в загальному користуванні. Крім того, сторони у судовому засіданні не заперечували, щоб за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину спільного майна, виділивши їй: спальню біломармурового кольору, 2006 року, вартістю 1 500 гривень; холодильник «Samsung», білий корпус, 2007 року, вартістю 5 000 гривень; кухонний комбайн «Kenwodd», вартістю 1 200 гривень; меблі для ванної кімнати рожево-білого кольору, 2009 року, вартістю 1 000 гривень; м'ясорубку «Zelmer» білого кольору, вартістю 700 гривень; кухонні меблі «Луіза» біло-синього кольору, 2005 року, вартістю 2 000 гривень. Відповідачу виділити у користування стінку двотумбову, вільха, 2000 року, вартістю 2 000 гривень; телевізор «West», модель PDP4228WS, чорного кольору, вартістю 3 500 гривень; м'який куток бежевого кольору, 2006 року, вартістю 1 000 гривень; музичний центр з колонками, модель DVD-883, чорного кольору, вартістю 700 гривень; пральна машина «Indesit», білого кольору, 2003 року, вартістю 700 гривень; газову плиту «Indesit», 2005 року, вартістю 500 гривень, а всього на суму 8 400 гривень. Різниця у вартості майна у розмірі 3 000 гривень підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення 1/2 частини боргових зобов'язань за кредитним договором № 629300919045А від 24.04.2008 року за автомобіль ГАЗ-31105-801, д/н [NUMBER], у розмірі 47 127 гривень підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Так, у судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що у період шлюбу та на сумісні кошти на підставі кредитного договору № 629300919045А від 24.04.2008 року був придбаний автомобіль ГАЗ-31105-801, д/н [NUMBER] /а.с. 23-25/. Відповідно до договору застави транспортного засобу № 9293009190401 від 24.04.2008 року, спірний автомобіль було передано у заставу до повного виконання усіх зобов'язань за кредитним договором № 629300919045А від 24.04.2008 року /а.с. 29-30/. Відповідно до довідки № 145 від 20.09.2013 року, виданою начальником Мелітопольського ТОБО АО «МетаБанк», за період з 24.04.2008 року по 01.07.2013 року клієнтом було виплачена заборгованість за кредитним договором у розмірі 89 865,93 гривень /а.с. 85/. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача в частині того, що розділу підлягають не сумісно виплачені кошти за кредитним договором, а вартість вказаного автомобілю на час розгляду справи, за наступними підставами. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Вказаний кредитний договір на придбання автомобілю укладався в інтересах сім'ї та використовувався для потреб сім'ї. Відповідно до ч.2 ст. 71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Отже враховуючи ту обставину, що кредитні кошти за вказаний автомобіль на теперішній час не виплачені в повному обсязі, річ є неподільною, то суд вважає за необхідне спірний автомобіль залишити в користуванні відповідача, стягнувши з нього на користь позивача 1/2 частину сплачених кредитних коштів за час перебування сторін у шлюбі. Враховуючи те, що кредитні зобов'язання не погашені, розділити вказаний автомобіль не можливо, суд приходить до висновку стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини сумісно сплачених грошових коштів по кредитному зобов'язанню. Виходячи з довідки про погашення заборгованості, сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 44 932,96 гривні (89865,93 грн. : 2 = 44 932,96). Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, у випадку поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ніяких договорів про правовий та юридичний статус сумісного майна або його поділ сторони не укладали. Таким чином, судом встановлено, що спірне майно, зазначене у позові, придбано сторонами у період шлюбу за спільні сумісні кошти, а тому позивачка, має право на 1/2 частину вказаного майна. З урахуванням, інтересів сторін, відповідно до ч.1 ст. 71 Сімейного кодексу України, суд вважає необхідним виділити у користування позивачки з сумісно придбаного майна подружжя: спальню біломармурового кольору, 2006 року, вартістю 1 500 гривень; холодильник «Samsung», білий корпус, 2007 року, вартістю 5 000 гривень; кухонний комбайн «Kenwodd», вартістю 1 200 гривень; меблі для ванної кімнати рожево-білого кольору, 2009 року, вартістю 1 000 гривень; м'ясорубку «Zelmer» білого кольору, вартістю 700 гривень; кухонні меблі «Луіза» біло-синього кольору, 2005 року, вартістю 2 000 гривень, а всього на суму 11 400 гривень. Відповідачу, суд вважає необхідним виділити у користування: стінку двотумбову, вільха, 2000 року, вартістю 2 000 гривень; телевізор «West», модель PDP4228WS, чорного кольору, вартістю 3 500 гривень; м'який куток бежевого кольору, 2006 року, вартістю 1 000 гривень; музичний центр з колонками, модель DVD-883, чорного кольору, вартістю 700 гривень; пральна машина «Indesit», білого кольору, 2003 року, вартістю 700 гривень; газову плиту «Indesit», 2005 року, вартістю 500 гривень, а всього на суму 8 400 гривень. Різницю у вартості майна в сумі 3 000 гривень стягнути з позивачки на користь відповідача. Також, су вважає, що позивачці необхідно виділити кімнату 1-5, площею 16,5 кв.м, а відповідачу кімнату 1-3, площею 12,5 кв.м, стягнувши з позивачки на користь відповідача 5 270 гривень за різницю вартості майна. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд, аналізуючи усі докази у сукупності та кожний окремо, приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] сплаченої нею суми судового збору у розмірі 1 591,63 грн., а також понесених витрат на оплату судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 3 500 грн. та на проведення оцінки житлового будинку у розмірі 1 200 гривень. Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то вони не підлягають задоволенню за наступними підставами. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За частиною 3 цієї статті до витрат, пов'язаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. Положеннями статті 56 ЦПК України визначено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. За змістом статті 12 ЦПК України правова допомога надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку встановленому законом. Відповідно частин 1,2 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначений розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, де передбачено, що така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно до статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи позивача про те, що понесені витрати на правову допомогу у сумі 2 500 грн. підтверджені квитанцією № б/н від 16 жовтня 2013 року, є неприйнятними, оскільки дані про здійснення такої оплати на виконання умов договору про надання правової допомоги від 31 серпня 2013 року в порядку, встановленому законом, в матеріалах справи відсутні, як і дані про кількість годин, які затрачені для надання правової допомоги та її обсяг. Крім того, вартість правової допомоги нормативно не обґрунтована (а.с. 212). Жодного розрахунку, щодо вартості наданої адвокатом правової допомоги, до позову не надано.

Outcome: partial