Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, просить визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. головного лікаря Комунального закладу Таращанської районної ради «Таращанська центральна районна лікарня» за №110-ОС від 01 вересня 2016 року «Про переведення [PERSON]Ю.», поновити її на попередній роботі на посаді заступника головного лікарня КЗ ТРР «Таращанська центральна районна лікарня», стягнути з відповідача на її користь різницю в середніх заробітках лікаря-інфекціоніста та заступника головного лікаря за весь період знаходження її на нижчеоплачуваної роботи, посилаючись на те що вона з 26 серпня 2014 року наказом №114-ОС головного лікаря КЗ ТРР «Таращанська центральна районна лікарня» була переведена на посаду заступника головного лікаря з медичної частини, яку вона займала до 01 вересня 2016 року. Її переведення на іншу посаду було проведено без її згоди та без відповідного повідомлення про це лише з посиланням на статтю Закону України «Про запобігання корупції», хоча вона вважає, що відсутній реальний конфлікт інтересів і вона особисто ніякої переваги перед іншими працівниками не має, хоча і дійсно керівником закладу, де вона працює, являється її чоловік, тому вона вважає, що переведення її було проведено незаконно, в звязку з цим і змушена звернутися з відповідним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали, посилаючись на вищенаведені обставини та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що питання про переведення позивача [PERSON] виникло на засіданні Таращанської районної ради, оскільки головним лікарем КЗ ТРР «Таращанська центральна районна лікарня» являється чоловік позивача, тому вона, виконуючи обовязки головного лікаря, 01 вересня 2016 року винесла наказ про переведення заступника головного лікаря [PERSON] на посаду лікаря-інфекціоніста на підставі ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», про те, що позивач буде переведена на іншу посаду вона її не попереджала, а тому щодо задоволення позову вона покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача та дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 26 серпня 2014 року була переведена з завідувача інфекційним відділенням на посаду заступника головного лікаря з медичної частини, що підтверджується копією наказу №114 ОС від 22.08.2014 року головного лікаря Комунального закладу Таращанської районної ради «Таращанська центральна районна лікарня». 01 вересня 2016 року [PERSON] було переведено з посади заступника головного лікаря з медичної частини на основну вакантну посаду лікаря-інфекціоніста кабінету «Довіра» відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», що підтверджується копією наказу № 110-ОС від 01.09.2016 року т.в.о. головного лікаря КЗ ТРР «Таращанська центральна районна лікарня» Київської області. Відповідно до ч.1 ст.32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Із п.31 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що відповідно до ст.32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді визначеній трудовим договором. Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 та ст. 240 КЗпП України, тому, установивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням визначеного законом порядку, суд зобовязаний поновити працівника на попередній роботі. В даному випадку, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що позивача було переведено з посади заступника головного лікаря на вакантну посаду лікаря-інфекціоніста кабінету «Довіра» КЗ ТРР «Таращанська центральна районна лікарня» без її письмової згоди, тобто з порушенням норм трудового законодавства, а тому наказ №110-ОС від 01 вересня 2016 року про переведення [PERSON] на іншу посаду слід визнати незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Крім того, відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо вимог позивача про стягнення на її користь різниці у середньому заробітку заступника головного лікаря та середнього заробітку лікаря-інфекціоніста, то суд вважає, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки переведення на іншу нижчеоплачувану роботу було проведено без згоди [PERSON], а тому були порушені її трудові права. Суд не розглядає на даний час питання про правомірність застосування вимог Закону України «Про запобігання корупції» при винесенні наказу про переведення позивача на іншу посаду в звязку з виникненням реального конфлікту інтересів (заступник головного лікаря [PERSON] - являється дружиною та підпорядкована по роботі в одному закладі своєму чоловікові головному лікарю [PERSON]В.), оскільки переведення на іншу посаду було проведено з порушенням чинного трудового законодавства, тобто порушена сама процедура цього переведення, а тому саме питання про подальше перебування позивача на посаді заступника головного лікаря та її переведення на іншу посаду може бути розглянуто повторно при наявності дійсного конфлікту інтересів відповідно до вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Із п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України видно, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконного звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.32, 233, 235 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» та

Outcome: approved