Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 03.10.2017 року мотивуючи тим, що з червня 2015 року проживала з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу, від спільного проживання вони мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні та виховується нею одноособово, батько, відповідач у справі, ухиляється від утримання сина і добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, працездатний, інших осіб на утриманні не має. Вона, [PERSON], на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трирічного віку, тому також потребує матеріальної допомоги відповідача, яку він в добровільному порядку не надає. Позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з відповідача на свою користь кошти на особисте утримання в розмірі 1/6 частина з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення сином трирічного віку тобто до 29.07.2019 року. 15.11.2017 року суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Протасовою О.М. було відкрито провадження у даній справі. 15.01.2018 року розпорядженням керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 188 від 15.01.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи, оскільки у головуючого судді Протасової О.М. 21.12.2017 року закінчилися повноваження в звязку зі звільненням судді за власним бажанням, тому справу 15.01.2018 року, відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу справи, 16.01.2018 року передано судді Бондаренко О.В., ухвалою від 18.01.2018 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи без його участі до суду не надав. Суд, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, ухвалив вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, від спільного проживання вони мають сина [PERSON], [INFO]. Також, встановлено, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на її утриманні, батько дитини добровільно матеріальної допомоги на сина не надає, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років був встановлений: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» дітей віком до 6 років встановлений: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, відповідач є здоровим та працездатним, іншим особам аліменти не сплачує, добровільно матеріальної допомоги на сина не надає, відзив на позов до суду не подав, тобто проти стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON], [INFO], не заперечує. Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації та отримує державну допомогу при народженні дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 860,00 грн. на місяць, інших доходів не має та потребує матеріальної допомоги, а відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання не надає, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача коштів на особисте утримання в розмірі 1/6 частина з усіх видів його заробітку ( доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення сином трирічного віку. Також, в порядку ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави стягується судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved