Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути на свою користь з [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 гривень, що підлягають індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, який в послідуючому на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 було розірвано. Від шлюбу у сторін є малолітня донька [PERSON], [INFO], яка проживає та перебуває на утриманні позивача. На даний час позивач фактично самостійно утримує спільну з відповідачем доньку, оскільки добровільно взяті на себе зобовязання відповідач не виконує, належної матеріальної допомоги не надає, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 14.01.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. 21.01.2019 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 22.01.2019 року клопотання відповідача задоволено, призначено розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 01.02.2019 року відповідач надав суду відзив, зі змісту якого вбачається, що останній заперечує щодо стягнення аліментів у розмірі 5000 грн, вважає, що розмір аліментів є завеликим, визнає позовні вимоги частково, також зазначає, що не відмовляється від надання матеріальної допомоги, однак бажає купувати самостійно те, що необхідно донці. 04.02.2019 року позивач надала суду відповідь на відзив, в якому вказує на можливість надання відповідачем аліментів в зазначеному розмірі, матеріальну допомогу, яку надає відповідач вважає несистематичною та недостатньою для розвитку неповнолітньої доньки. 13.02.2019 року відповідач надав суду заперечення, відповідно до яких останній наголошує на справедливому розмірі аліментів, який на його думку становить 2000 грн, також зазначає, що обовязок утримувати дитину лежить на обох батьках, а при можливому стягненні судом аліментів у розмірі 5000 грн відповідач залишиться без засобів на існування, у зв'язку з чим він не має змоги сплачувати аліменти в розмірі визначеному позивачем. Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, але у розмірі 2000 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, в той час як в іншій частині задоволення позову просив відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов та у запереченнях. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (на 7 а.с.) Сторонами не заперечувалось, що донька сторін проживає разом із матір'ю. До правовідносин, які виникли, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України щодо обовязку батьків утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною першою статті 182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суд враховує вікову категорію малолітньої дитини та звичайні потреби дитини, особу відповідача платника аліментів, який являється молодою фізично здоровою людиною працездатного віку, працює приватним підприємцем, часткового визнання позову відповідачем. Суд критично відноситься до формулювання про стягнення аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки такий мінімум застосовується при визначенні аліментів, які стягуються у частці від заробітку (доходу) платника аліментів (ст. 183 СК України), які позивач не заявляла. А тому, враховуючи вище викладене та з урахуванням обовязку батьків в утриманні своєї дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача щомісячно аліментів в твердій грошовій сумі, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, в розмірі 3000 грн починаючи від дня предявлення позову тобто 27.12.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 461,04 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial