Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що перебувала з ним у шлюбі з 24.08.1996 року по 23.11.2010 року. У червні 2005 року ними на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2005 року було придбано житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку для його обслуговування розміром 0,0635га. \~ \~ \~ \~13.02.2008 року відповідач оформив договір дарування, згідно якого їх спільні діти [PERSON] та [PERSON] отримали в дар в рівних частках 43/100 частин житлового будинку та 0,0273 га земельної ділянки. У власності відповідача залишилось 57/100 частин будинку та 0,362 га земельної ділянки, які належать їм на праві спільної сумісної власності як майно подружжя. \~ \~ \~ \~Після розірвання шлюбу відповідач став проживати за іншою адресою, в травні 2019 року подав позов про поділ житлового будинку в натурі, вважаючи себе одноособовим власником 57/100 частин будинку. З подібним позовом звертався до суду в справі №2-1255/2011, подав заяву про залишення його без розгляду. \~ \~ \~ \~В добровільному порядку здійснити поділ спільного майна відмовляється. Довідавшись в травні 2019 року про порушення свого права як співвласника майна, звернулась з позовом про визнання придбаного в шлюбі майна спільною сумісною власністю. Вважає, що саме з вказаної події почався облік строку позовної давності, оскільки до цього порушення її прав на спільне майно не було. \~ \~ \~ \~Просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 57/200 часток житлового будинку [ADDRESS] та 0,0181 га земельної ділянки кадастровий номер 1810700000:02:007:0065. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~ Позивач та її представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення судового розгляду, в судові засідання 26.02.2021 р. та 29.03.2021 р. не прибули, пояснень не надали, хоча клопотали про розгляд справи з повідомленням сторін, що не перешкоджає судовому розгляду. \~ \~ \~ \~ 26.02.2021 року відповідачем подано письмові пояснення, в яких викладено заперечення проти позовних вимог. Зазначив про те, що після розірвання шлюбу до квітня 2019 року вони проживали разом, вели спільне господарство. 21.06.2005 року його батьки за власні кошти придбали йому будинок по [ADDRESS] . До будинку були здійснені прибудови, через що збільшилась його загальна та житлова площа. Дружина участі в придбанні будинку та добудовах не приймала, про те, що він є власником була обізнана. 43/100 частин його будинку було подаровано дітям, щоб позивач мала змогу продати належний їм інший будинок. Після розлучення ним було подано позов про розподіл житлового будинку, був намір поділити його добровільно. У квітні 2019 року повторно подав позов про розподіл будинку, оскільки позивач не допускає його в будинок, який є його власністю. \~ \~ \~ \~01.03.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив застосувати строк позовної давності, в задоволенні вимог відмовити, оскільки в лютому 2011 року ним було подано позов про поділ житлового будинку між співвласниками, який було залишено без розгляду, про що позивач була обізнана. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, його представник заявив про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки в 2011 році відповідачем подавався позов про розподіл майна. Вислухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя, який регулюється положеннями глави 7 Сімейного кодексу України (далі: СК України), ст.368, 370 Цивільного кодексу України (далі: ЦК України). Згідно ст.60,ч.2 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Закон (ст.368,ч.3 ЦК України) зазначає, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.70 СК України, ст.370 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони перебували в шлюбі з 24.08.1996 року до 23.12.2010 року. 21.06.2005 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Добролежею Л.Г., реєстр №3988, відповідачем як покупцем було придбано житловий будинок [ADDRESS] та 0,0635 га земельної ділянки для його обслуговування, право власності відповідача на нерухоме майно було зареєстровано 23.06.2005 року. За вказаним договором відповідач придбав житловий будинок загальною площею 82,1 кв.м., житловою 41,9 кв.м.. Дійсність вказаного договору сторонами не оспорюється, відповідачем або іншою особою вимогу про визнання одноособового права на придбане за вказаним договором під час перебування сторін в шлюбі майно не заявлено . За таких обставин, суд виходить з презумпції спільності майна, придбаного під час шлюбу, на умовах, зазначених в договорі про його придбання. В подальшому згідно договору дарування від 13.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Добролежею Л.Г., реєстр №1059, відповідач подарував [PERSON] та [PERSON] , від імені та в інтересах яких діяла позивач, в рівних частках 43/100 часток житлового будинку [ADDRESS] та 0,0273 га земельної ділянки для його обслуговування. Згідно вказаного договору відповідачем було відчужено кімнату 1-4 пл.10,9 кв.м, кімнату 1-5 пл.13,4 кв.м., веранду 1-6 пл.10,8 кв.м, коридор 1-7 пл.3,8 кв.м., що становило 38,9 кв.м. загальної площі, 24,3 кв.м. житлової площі. Загальна площа будинку становила 82,1 кв.м, житлова - 41,9 кв.м.. Право власності третіх осіб на 43/200 часток будинку за кожним було зареєстровано 14.02.2008 року. Позивач, діючи в якості законного представника неповнолітніх обдарованих, була обізнана про факт та умови укладення вказаного договору, що презюмує її згоду на укладення договору про безоплатне відчуження частини майна, придбаного в шлюбі з відповідачем. Після укладення договору дарування, у спільній сумісній власності сторін залишились 57/100 часток будинку, що становило 43,2 кв.м. загальної площі, 17,6 кв.м. житлової площі, та 0,0362 га земельної ділянки для його обслуговування. Суд звертає увагу, що подана позивачем копія технічного плану на спірний житловий будинок, виготовленого 23.06.2011 року після розірвання сторонами шлюбу , в частині загальної та житлової площі, розмірів приміщень будинку не відповідає відповідним розмірам відповідно до правовстановлюючих документів відповідача та третіх осіб. \~ \~ \~ \~ Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №159400959 від 13.03.2019 року зареєстрований за №1784226318107 житловий будинок [ADDRESS] має загальну площу 82,1 кв.м, житлову 41,9 кв.м.. Встановивши, що на час розірвання шлюбу в спільній сумісній власності сторін перебувало 57/100 часток вищевказаного будинку, що становило 43,2 кв.м. загальної площі, 17,6 кв.м. житлової площі, та 0,0362 га земельної ділянки для його обслуговування, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на 1/2 частину такого майна як спільного майна подружжя. Стороною відповідача заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності заявлення вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя, що обґрунтовано тим, що спір про поділ спільного майна сторін було порушено відповідачем ще у 2011 році, про що позивач була обізнана, тому трирічний строк позовної давності, який застосовується до такої вимоги, позивачем пропущено. Позивач в позовній заяві посилається на те, що про порушення свого права на спільне сумісне майно довідалась у травні 2019 року після звернення відповідача з позовом про поділ житлового будинку в натурі між власниками. Доводи сторони відповідача про звернення з позовом до позивача про розподіл спільного майна подружжя належним чином не обґрунтовані, оскільки подана стороною незавірена копія ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11.10.2011 року справі №2-1255/2011 про залишення без розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про поділ в натурі житлового будинку та допоміжних приміщень між співвласниками, враховуючи, що такими співвласниками після 14.02.2008 року являлись відповідач та неповнолітні та той час діти сторін, не доводить, що предметом розгляду вказаної справи являвся поділ спільного сумісного майна сторін у виді 57/100 часток спірного будинку та 0,0362 га земельної ділянки для його обслуговування. Відповідач визнав та підтвердив, що як до, так і після розірвання шлюбу, в тому числі і на даний час, позивач проживає в спірному майні. Згідно даних бази АСДС Коростенського міськрайонного суду Житомирської області на даний час в провадженні вказаного суду перебуває справа №279/2677/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі між власниками ( виділення частки), в якій позивач діє як законний представник неповнолітнього [PERSON] , а не у власних інтересах як співвласник майна, щодо якого заявлено вимогу про поділ. За таких обставин, підстав вважати пропущеним строк позовної давності щодо заявленої вимоги не вбачається, оскільки про порушення свого права позивач дізналась після відкриття провадження в справі №279/267/19. Враховуючи вищевказане, позов підлягає задоволенню. Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору, то понесені позивачем судові витрати на його сплату компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved