Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. В позовній заяві посилалась на те, що з 18 січня 21990 року по даний час вона проживає і користується квартирою [ADDRESS], утримує вказане майно, оплачує вартість комунальних послуг, здійснює ремонт квартири. Даним нерухомим майном користується відкрито та добросовісно. Але в силу обставин, що склалися, вона позбавлена можливості приватизувати вказану квартиру у встановленому законом прядку. Тому позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру №7, розташовану за адресою: [ADDRESS], за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач [PERSON]. та її предстаник адвокат [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, з клопотаннями щодо відкладення розгляду справи до суду не звертався, відзиву на позовну заяву не надав. Будь-які інші клопотання сторонами суду не подавалися. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, який в засідання не з'явився. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення виконкому Київської районної Ради народних депутатів м.Полтави від 18 січня 1990 року №2114 [PERSON] видано ордер від 24 січня 1990 року №29 на право вселення у квартиру за адресою: [ADDRESS] на склад сім'ї з трьох осіб: [PERSON] - квартиронаймач, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син (а.с.21). В подальшому [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.22). [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.7). Вселившись до спірної квартири на підставі наведеного вище ордеру, позивач більше десяти років постійно проживає та зареєстрована за адресою даної квартири (а.с.5,6). Житловий будинок, у якому розташована спірна квартира, перебував на балансі ЗАТ «Електрод», який визнано банкрутом та ліквідовано. Запис державної реєстрації припинення юридичної особи від 03 січня 2012 року №15881170010009153 (а.с.17). До даного часу будинок не прийнято до комунальної власності міста. Тому його мешканці позбавлені можливості у встановленому законом порядку приватизувати квартири, у яких проживають. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. На підставі викладеного чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. Судом встановлено, що [PERSON] вселилася до спірної квартири як член сім'ї квартиронаймача, тобто вона користується спірною квартирою на праві постійного користування житлом, що підтверджується відповідними документами - ордером, довідкою КП «ЖЕО №2» від 29 червня 2017 року №9712, даними паспорта громадянина України [PERSON] [NUMBER] щодо реєстрації місця її проживання за вказаною адресою з 13 вересня 1995 року, тощо. Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні, вона достовірно знає, про те, що вона не є власником квартири, якою користується. Тому за відсутності підстав, передбачених ст.344 ЦПК України, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed