Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 05.06.2010 року, актовий запис № 95. Обґрунтовує свої вимоги тим, що життя з відповідачем не склалось. Шлюбні відносини між ними припинені. Спорів про місце проживання дитини та поділ майна між ними не ісунє. Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року відкрито провадження у данній справі та визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 06 травня 2019 року о 09:00 год. В підготовче засідання позивач не з'явилася. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутнісь. На позові наполягає, не заперчує щодо прийняття рішення у підготовчому засіданні. Відповідач в підготовче засідання не з'явився. Надав суду заяву про визнання позову в повнмоу обсязі. Просить справу розглядати у його відсутність, не заперечує щодо прийняття рішення у підготовчому засіданні. Згідно ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і оскільки відповідач визнає позов в повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно же ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2010 року. [INFO] в них народився син [PERSON], який проживає з матір'ю. (а.с.5,8). Судом встановлено, що сім'я сторін розпалася. Позивач в позові зазанчає, що основна причина розірвання шлюбу полягає в тому, що чоловік їй зраджує, має іншу жінку, через що збереження шлюбу неможливе і суперечить їхнім інтересам. Такі ствердження відповідачем не спростовані. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Суд, приходить до висновку, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, так як вважає, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дитини. Сторони не проживають однією сім'єю, обидва вважають, що шлюб необхідно розірвати. Суд вважає не можливим примусити їх зберегти шлюб. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 768,40грн. (а.с. 1). Позивач надала суду заяву в якій не наполягає на стягненні судового збору з відповідача. Проте ст.142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідачем визнаний позов до початку розгляду справи по суті, а тому є підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору в розмірі 384,20грн, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved