Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що відповідно до наказу №10-к від 1.10.2012 року була прийнята на роботу в ПП «Чистота плюс» прибиральницею, а наказом №19-к від 31.07.2013 року звільнена з роботи за угодою сторін. Починаючи з квітня 2013 року підприємство припинило виплачувати заробітну плату, заборгованість по якій становила 4566, 44 гривні та 856, 6 гривень компенсації за невикористану відпустку, що в загальному розмірі становить 5423, 04 гривні. Дані обставини підтверджуються рішенням Володарськ-Волинського районного суду Житомирської області від 17.12.2013 року. З виконавчим листом вона неодноразово зверталась у відділ ДВС Коростенського району про виконання рішення суду, про те виконавчий лист повертається через неможливість стягнення по причині відсутності майна у відповідача. Вироком Коростенського міськрайонного суду від 24.12.2014 року по кримінальній справі №279/4631/14-к [PERSON] визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ст.172 ч.2, 175 ч.1 КК України. Вона є потерпілою у даній кримінальній справі, вищевказана сума заборгованості встановлена судовим рішенням у справі. Оскільки цивільний позов в кримінальній справі вона не пред»являла, тому в порядку ст.56 ч.1 п.10 КПК України, положень ст.1166, 1177 ЦК України в порядку цивільного судочинства просить постановити рішення про стягнення з [PERSON] на її користь заподіяну кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 5423 гривні 04 копійки. Позивач письмово повідомила про розгляд справи у її відсутності Відповідач в судове засідання не з»явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленням про отримання судового виклику, про причини неявки не повідомила. Копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатком отримала 26.09.2017 року. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що вироком Коростенського міськрайоннного суду від 24.12.2014 року у справі №279/4631/14-к [PERSON] засуджено за ст.172 ч.2, 175 ч.1, 70, 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівни посади на підприємствах, установах, організаціях строком на 2 роки з іспитовим строком на 2 роки. Згідно вироку [PERSON], будучи засновником ПП «Чистота плюс» та директором вказаного підприємства згідно наказу №1 від 21.03.2011 року вчинила невиплату заробітної плати працівникам підприємства. Зокрема, зміст вказаного вироку суду містить інформацію про невиплату [PERSON] заробітної плати з квітня по липень 2013 року в сумі 4424, 73 гривні, а також, що цивільний позов у справі не заявлявся. Отже, предметом злочину за яким засуджено відповідача, є невиплата заробітної плати. Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17.12.2013 року у справі №276/1550/13-ц стягнуто з Приватного підприємства «Чистота плюс» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі і компенсацію за невикористану відпустку в сумі 5423, 04 гривні. Предметом спору у даній справі фактично є невиплачена заробітна плата, розмір якої ідентичний заборгованості, зазначеній у вироку. Згідно положень ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач, як на підставу позовних вимог посилається на ст.1166, 1177 ЦК України. Так, статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Позивач вважає шкодою розмір невиплаченої їй заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку в загальному розмірі 5423, 04 гривні. Спосіб захисту порушеного права обирає позивач. Позивач скористалась своїм правом шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 4566, 44 гривні та 856, 60 гривень, відповідно, що в загальному розмірі становить 5423, 04 гривні. В задоволення позовних вимог вказана сума була стягнута рішенням суду. Враховуючи те, що вид шкоди та її розмір складаються з суми невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, що вже було предметом судового розгляду з ухваленням відповідного процесуального рішення, тому підстав для повторного стягнення зазначених в позові сум на користь позивача не має, оскільки це призведе до подвійного виконання одного і того ж виду стягнення. Неможливість вирішення питання про стягнення визначеної судом суми у відділі Державної виконавчої служби не є підставою для задоволення даного позову з підстав, передбачених ст.1166, 1177 ЦК України.

Outcome: dismissed