Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

позивач звернулась до суду з означеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: вул. Комсомольська, 11, с. Перещепино Новомосковського району Дніпропетровської області. У вказаному будинку, окрім позивача та членів її сім`ї зареєстровано колишню дружину сина позивача [PERSON], яка з 11 лютого 2013 року у будинку не проживає, проживає окремо, означеним житловим приміщенням не користується, не приймає участі в утриманні житла, чим порушує права позивача. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. Представник позивача надала суду заяву, згідно якої просить розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач, третя особа у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 травня 1998 року належить на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: вул. Комсомольська, 11, с. Перещепино Новомосковського району Дніпропетровської області. Право власності зареєстроване КП «Новомосковське міжрайонне БТІ» 24 червня 1998 року за № 2614. Також у відповідності до відомостей домової книги для прописки громадян, що проживають в будинку, розташованому за адресою: вул. Комсомольська, 11, с. Перещепино Новомосковського району Дніпропетровської області, довідки ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області вбачається, що за вказаною адресою з 10 липня 1998 року зареєстровано [PERSON] дружину сина позивача у справі, шлюб між якою та сином позивача розірвано 23 квітня 2013 року. Як вбачається з Акту комісії у складі депутата Перещепинської міської ради [PERSON]Л, членів комісії [PERSON], [PERSON] від 15 січня 2017 року, акту, складеного [PERSON] в присутності мешканців будинків № 9, 13, 50 по вул. Комсомольській в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області 22 серпня 2016 року, [PERSON] з 11 лютого 2013 року у будинку не проживає. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: вул. Комсомольській, 11 в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської відповідач не проживає більше року, а лише зареєстрована в ньому. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування будинком, належним позивачу, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 1 рік. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Водночас, не підлягають задоволенню вимоги позову в частині зняття з реєстрації позивача за адресою місця проживання, як такі, що заявлені передчасно, оскільки механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів станом на дату смерті спадкодавця встановлено Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» № 1077 від 22 листопада 2012 року. Зняття з реєстраційного обліку місця проживання здійснюється органами, уповноваженими державою на вчинення таких дій. Доказів відмови відповідних органів у знятті відповідача з реєстраційного обліку суду не надано, а тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 гривень, тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 551,20 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial