Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач звернувся з цивільним позовом до суду про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та про відшкодування моральної шкоди. У позовній заяві вказував, що згідно з наказом № 22 від 08.04.2011 року він працював на посаді охоронця в ТОВ «Агрофірма «Насіння» (з жовтня 2014 року - ТОВ «Агрокласік 2014»). 16.12.2013 року він звільнився з займаної посади, однак, всупереч приписам ст. 116 КЗпПУ, в день звільнення йому не було виплачено всіх грошових сум, які йому належать. Відповідно до довідки, яка була видана ТОВ «Агрофірма «Насіння», станом на 01.05.2014 року заборгованість по заробітній платі становила 6744,25 грн. 06.08.2014 року Драбівський районний суд Черкаської області прийняв заочне рішення, яким постановив стягнути з ТОВ «Агрофірма «Насіння» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6744,25 грн. Дане судове рішення ним в апеляційному порядку не оскаржувалося. ТОВ «Агрофірма «Насіння» з заявою про перегляд відповідного заочного рішення не зверталося. Станом на дату звернення з цим позовом, рішення суду від 06.08.2014 року набрало законної сили. Тим не менш, станом на дату звернення з цим позовом, заборгованість по заробітній платі йому не виплачена ні в добровільному, ні в примусовому порядку. Ні в день звільнення, ні в інші дні заробітна плата йому не була виплачена. Рішення суду, яким стягнуто заборгованість по заробітній платі, не виконано, тобто заборгованість по заробітній платі в сумі 6744,25 грн. наявна. Можна дійти висновку, що строк затримки виплати заробітної плати йому становить понад рік, така невиплата обумовлена виною роботодавця (що встановлено заочним рішенням суду від 06.08.2014 року), тобто він має право на виплату компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, встановленої чинним законодавством України. Беручи до уваги наведене вище, борг відповідача по виплаті заробітної плати станом на 16.12.2013 року становить 6744,25 грн., період заборгованості з 16.12.2013 по 19.01.2015 року (дата звернення з позовом). З урахуванням того, що місяць, за який виплачується заробітна плата, до уваги не береться, то відповідна компенсація має нараховуватися з січня 2014 року. Таким чином, компенсаційна складова втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати становить 1601,75 грн. Має місце затримка у виплаті заробітної плати з боку відповідача, а тому він має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розмір заробітної плати за 2 повні місяці роботи перед датою звільнення: оскільки дата звільнення мала місце 16.12.2013 року, то для розрахунку потрібно брати розмір заробітної плати за: а) жовтень 2013 року - 1147,00 грн.; б) листопад 2013 року - 1147,00 грн., разом 2294,00 грн. Кількість відпрацьованих робочих днів: а) жовтень 2013 року - 23 робочі дні; б) листопад 2013 року - 21 робочий день, разом 44 робочі дні. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати становить 2294 грн./44 = 52,14 грн., кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати становить 274 дні. Виходячи з цього, розмір середньої заробітної плати за весь час затримки її виплати становить кількість робочих днів 274 х середньоденну заробітну плату 52,14 грн. = 14 286,36 грн. Таким чином, відповідач зобов'язаний на підставі ч.1 ст.117 КЗпПУ виплатити йому середній розмір заробітної плати за весь час затримки у її виплаті по день постановлення судового рішення включно. Під час судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути обраховану середню заробітну плату за час затримки за 274 дні. Підставами відшкодування моральної шкоди позивач вважає: 1) факт порушення його законних прав (при звільненні з посади охоронця не було виплачено належні йому грошові суми, що є прямим порушенням приписів трудового законодавства); 2) отримані ним моральні страждання, втрата нормальних життєвих зв'язків, потреба в додаткових зусиллях для організації свого життя (з моменту звільнення у 2013 році він не перебував у трудових відносинах з іншими роботодавцями та не мав будь-яких інших доходів, а тому невиплата йому заробітної плати за 11,5 місяців 2013 року та затримка у виплаті належних йому грошових сум понад 1 рік суттєво вплинуло на його матеріальне становище. Інших джерел доходів його родина не має. Крім того, невиплата заробітної плати протягом тривалого часу має наслідком погіршення стану його здоров'я. Він страждає на тяжкі хронічні захворювання, зокрема, цукровий діабет та аритмію. Також на його утриманні перебуває непрацездатна мати, яка також страждає на тяжкі хронічні захворювання - цукровий діабет. Крім того, протягом 2013 року відповідач не сплачував єдиний соціальний внесок, передбачений чинним законодавством як обов'язків платіж з метою забезпечення страхових виплат. Внаслідок цього йому не зараховано 1 рік до страхового стажу); причинний зв'язок між порушенням його законних прав та завданням йому моральної шкоди (обумовлений тим, що внаслідок порушення конституційного і трудового права на отримання грошової винагороди за виконану роботу відповідно до умов трудового договору, невиплату йому при звільненні всіх належних грошових сум, невиконання судового рішення з боку роботодавця, йому було завдано моральних страждань, він втратив нормальні життєві зв'язки та потребував додаткових зусиль для організації власного життя, оскільки внаслідок таких протиправних дій роботодавця він не отримує доходу протягом значного періоду); · вина відповідача (обумовлена вчиненням дій, які порушують норми чинного законодавства України в частині своєчасної виплати заробітної плати, своєчасної виплати належних працівнику сум при звільненні, а також невиконанням рішення суду про стягнення заробітної плати). Наведенні вище факти, перелічені підстави для відшкодування моральної шкоди, докази, якими вони доводяться, свідчать про наявність достатніх умов для відшкодування моральної шкоди на його користь з боку відповідача. Беручи до уваги викладене, він вважає, що розміром, достатнім для відшкодування йому моральної шкоди, є 3000,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позов, просив його задоволити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причин неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав, тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд дійшов до наступного. З копії трудової книжки позивача вбачається, що він працював охоронцем в ТОВ «Агрофірма «Насіння» з 08.04.2011 року по 16.12.2013 рік. Звільнений з роботи за ст.36 КЗпПУ за згодою сторін. Згідно витягу з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Агрофірма «Насіння» на даний час іменується ТОВ «Агрокласік 2014». Заочним рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 06.08.2014 року задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Агрофірма «Насіння», яким стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 6744 грн. 25 коп. Дана сума підтверджена довідкою ТОВ «Агрофірма «Насіння» від 15.05.2014 року № 50, копію, якої позивач надав суду. Щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати суд зазначає наступне. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108 компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплат» від 19.10.2000 року № 2050 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Позивачем проведено розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати за період з січня 2014 року по грудень 2014 року відповідно до ст.3 вказаного закону, виходячи з суми, яку відповідач заборгував перед звільненим працівником. Ст. 4 вказаного закону передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України у день звільнення працівникові провадиться виплата підприємством всіх сум, що належать йому на день звільнення. При цьому відповідальність за порушення строків виплати зазначених сум передбачена ст.117 даного Кодексу. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що сума, яка підлягає виплаті звільненому працівнику носить разовий характер, і на неї не розповсюджуються норми законів, що регулюють виплату компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Таким чином, суд вважає, що відповідач не має обов'язку щодо виплати компенсації звільненому працівнику втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати сум, які належать йому до виплати при звільненні, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідач середньої заробітної плати за весь час затримки у її виплаті суд зазначає наступне. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ст.116 даного кодексу встановлено, що виплата сум працівникові, що належить йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Як вказано вище і підтверджено рішенням суду від 06.08.2014 року відповідача не сплатив вчасно позивачу суми, що йому належать, тому останній має право на відшкодування йому середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні. Відтак, враховуючи вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 8 лютого 1995 № 100, кількість робочих днів у жовтні та листопаді 2013 року, заробітну плату за цей період, середньоденна заробітна плата згідно наданого позивачем розрахунку складає 52,14 грн., а всього сума, яка підлягає виплаті за 274 дні затримки складає 14286 грн. 36 коп. Позов в цій частині є обґрунтованим, тому підлягає задоволенню. Щодо відшкодування моральної шкоди суд дійшов до наступного. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що відповідач при звільненні позивача 16.12.2013 року не виплатив належних йому сум у розмірі 6477,25 грн. Даний факт свідчить про порушення законних прав позивача. Суд вважає, що протиправне позбавлення позивача його доходу у виді невиплаченої заборгованості по заробітній платі, змусило останнього вживати додаткових зусиль для організації свого життя, та життя своєї родини, що призвело до моральних страждань. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, характеру та обсягу страждань суд оцінює моральну шкоду завдану позивачу у сумі 1500 гривень. Судові витрати потрібно стягнути з відповідача відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial