Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, вказуючи, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 12.01.1996 року, який був зареєстрований у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», належить квартира [ADDRESS] (Артема) в м. Маріуполі, проте оригінал вказаного договору та реєстраційного посвідчення був нею втрачений, та залишились лише незасвідчені копії цих документів. У Першій Маріупольській державній нотаріальній конторі позивачеві в усній формі повідомили, що надати дублікат або засвідчену копію вказаного договору немає можливості, оскільки документи знаходяться в нотаріальному архіві в м. Донецьку, а листом Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Маріупольського міського управління юстиції було відмовлено позивачки у реєстрації права власності на вказану квартиру, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру. На підставі викладеного позивач змушена звернутись до суду з даним позовом, яким просить суд визнати за нею право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] (Артема) в м. Маріуполі, житловою площею 40,6 кв.м., загальною площею 60,7 кв.м. Позивач надала суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності та задоволенням позовних вимог у повному обсязі. Представник Маріупольської міської ради також надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності та про не заперечення проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права і взаємини сторін, справа розглянута під час відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з копією договору купівлі-продажу від 12.01.1996 року, реєстраційний номер 5-125, посвідченого державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (Артема) в м. Маріуполі, житловою площею 40,6 кв.м., загальною площею 60,7 кв.м. Відповідно до дублікату реєстраційного посвідчення [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 12.01.1996 року, належить квартира [ADDRESS] (Артема) в м. Маріуполі, про що було зроблено запис у реєстрі за № 36224 22.01.1997 року. Також відповідно до технічного паспорту на квартиру від 07.12.2016 року позивач є власником вищевказаної квартири. Відповідно до довідок № 3851 від 09.12.2016 року та № 260 від 17.03.2017 року, наданих МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», квартира [ADDRESS] (Артема) в м. Маріуполі на підставі договору купівлі-продажу від 12.01.1996 року належить [PERSON] Рішенням Відділу Реєстраційної служби ММУЮ від 15.02.2017 року було відмовлено [PERSON] у державній реєстрації прав та їх обтяжень на вказану квартиру, у зв'язку із відсутністю в останньої оригіналів правовстановлюючих документів, а саме договору купівлі-продажу. Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного. Згідно з положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS] (Артема) в м. Маріуполі відсутній, то позивач не має змоги у здійсненні своїх законних прав та обовязків. З огляду на викладене, суд прийшов до твердого переконання, що належними та допустимими доказами доведені обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, а саме те, що вона є власником квартири [ADDRESS] (Артема) в м. Маріуполі, правовстановлюючий документ на яку був втрачений, що є підставою для задоволення даного позову. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить із положень ст. 1 ЦПК України, відповідно до яких задачами цивільного судового провадження є захист порушених та невизнаних прав свободі та інтересів фізичних осіб, а також положень Конституції України та Цивільного кодексу України згідно з якими власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Враховуючи наведене,

Outcome: approved