Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося із-за різних поглядів на життя. Від цього шлюбу у сторін є малолітня дочка [PERSON], [INFO] року. Між сторонами припинені шлюбні стосунки, спільне господарство осанні не ведуть, проживають окремо. Примирення між ними не можливо, а оскільки за таких обставин шлюб існує формально збереження його є недоцільним. В судове засідання сторони не з'явилися, до початку розгляду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримала, відповідач позов визнав. Суд дослідивши матеріали справи вважає встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 01.08.2007 року, зареєстрованому Печерським районним управлінням юстиції у м. Києві, актовий запис № 482 /а.с. 10/. Від цього шлюбу у сторін є спільна дитина, дочка [PERSON], [INFO] /а.с. 11/. Спільне життя між сторонами не склалося із - за різних поглядів на життя. Між сторонами втрачені почуття любові, сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно та поновлена бути не може, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх неповнолітньої дочки. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Дитина сторін проживає разом з позивачем, а відповідач в свою чергу не надає матеріальної допомоги на його утримання. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню частково, оскільки стягнення аліментів у розмірі 30% законодавством не передбачено, у зв'язку з чим суд вважає, що для забезпечення дитині належних матеріальних умов утримання, з урахуванням наданих сторонами доказів, буде достатньо стягнути аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial