Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - ТОВ Проперті Менеджмент Україна про визнання правочину недійсним та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона в усній формі домовилась з відповідачем [PERSON] про купівлю магазину № BKN, що знаходиться на території ТЦ «Барабашово». В підтвердження своїх намірів 18.09.2008 була складена розписка відповідно до якої позивач передав відповідачу кошти в розмірі 10 000 доларів США, в якості залогу для продажу вказаного магазину. Крім того, 30.09.2008 була укладена ще одна розписка, відповідно до якої позивач розрахувався з відповідачем грошима в сумі 50 000 доларів США та 10 000 доларів США. Також, в розписці зазначено, що вся сума грошей отримана відповідачем в розмірі 70 000 доларів США. Під час укладання розписок відповідач запевнив позивача про те, що вказаний магазин належить йому на праві приватної власності. Після того, як позивач передав усі кошти то розраховував на укладання з відповідачем договору купівлі-продажу в найкоротший строк, в чому його запевнила остання. Однак, відповідач всіляко відкладав укладання договору посилаючись то на погане самопочуття, то на довготривалі командировки, а згодом, взагалі припинив відповідати на телефонні дзвінки та почав уникати позивача. З посиланням на ст.ст. 11,202, 207, 208 ЦК України вважає, що розписка, яка була підписана відповідачем була спрямована на настання цивільних наслідків, а саме на укладання договору купівлі продажу магазину № BKN 214, про що зазначено в розписці. На початку вересня 2014 року позивач не маючи можливості тривалий час зв'язатись із відповідачем пішов на торгівельний майданчик, де розташований вказаний магазин. Там він дізнався, що вказаний магазин належить на праві приватної власності ТОВ «Проперті Менеджмент Україна», а відповідач його лише орендує. Таким чином, позивач дізнався про те, що відповідач взагалі не має права продати цей магазин. Після цього, дізнавшись що відповідач навмисно ввів його в оману, не повідомивши про відсутність права власності на магазин, позивач звернувся із проханням повернути кошти, але йому було відмовлено в грубій формі. Посилаючись на норми ст.ст.229, 230 ЦК України, вважає, що відповідач навмисно не повідомив позивача про відсутність права власності на вказаний магазин, у зв'язку із чим договір купівлі-продажу цього магазину не можливо було б укласти. Також, зазначив, що згідно ст. 230 ч.2 ЦК України відповідач повинен відшкодувати йому збитки у подвійному розмірі, що на день звернення до суду складає 70 000 доларів х 13,49 ( за курсом НБУ) х 2 = 1 888 600 грн. Просить визнати дійсною розписку від 18.09.2008 укладену між [PERSON] та [PERSON], визнати дійсною розписку від 30.08.2008 укладену між [PERSON] та [PERSON], стягнути з відповідача 1 888 600 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 3654,0 грн. Представник позивача [PERSON]. у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Також, в матеріалах справи міститься заява [PERSON]. про проведення заочного розгляду справи, внаслідок відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи ТОВ Проперті Менеджмент Україна у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. У зв'язку з неявкою відповідача та за згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, в матеріалах справи міститься розписка з якої вбачається, що 18.09.2008 [PERSON] отримав гроші в розмірі 10 000 доларів США як завдаток для продажу магазину [INFO], та 30.09.2008 [PERSON] була передана [PERSON] сума в розмірі 50 000 доларів США та 10 000 доларів США, загальна сума грошей складає 70 000 доларів США. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Правочин вважається таким, зо вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочин між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 ЦК України. Таким чином розписка на яку посилається позивач, як на доказ своїх позовних вимог, була відписана відповідачем та спрямована на настання цивільних наслідків, а асме на укладання договору купівлі-продажу магазину № BKN 214, про що чітко вказано в розписці. У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Так ч.1 ст. 299 ЦП України визначено, що істотне значення має помилка зокрема, щодо прав та обов'язків сторін. Відповідач навмисно не повідомив позивача про те, що магазин не належить йому на праві приватної власності, в зв'язку з чим договір купівлі-продажу неможливо було би укласти. У відповідності до ч.2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з в'яненням цього правочину. Так у відповідності до розписок від 18.08.2008 р., та від 30.09.2008 р. позивач передав відповідачу грошові кошти на загальну суму 70000 (сімдесят тисяч) доларів США. На день подачі позову до суду за курсом НБУ 1 доллар США - коштував 13,49 грн. Таким чином відповідач повинне сплатити позивачу кошти в розмірі: 70000 * 13,49*2= 1 888 600 (один мільйон вісімсот вісімдесят вісім тисяч шістсот) грн.. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved