Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Однак, 15 серпня 2015 року державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за померлим, як за головою колгоспного двору, частки померлого голови двору та інших членів колгоспного двору не виділено. Позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, хоча подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, однак подали в суд заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають повністю, просять позов задовольнити. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Додаткового протоколу до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов'язки до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 120 ЦК України, 1963 р. майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. А у статті 123 ЦК України, 1963 р. передбачено, що частки в майні колгоспного двору рівні. Відповідно до п. 6 п. «а» Постанови Пленуму Верховного Суду № 20 «Про судову практику у справах про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Судом встановлено, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди, за адресою: [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON], який [INFO] року помер. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Однак нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за померлим, як за головою колгоспного двору, частки померлого голови двору та інших членів колгоспного двору не виділено. На час ліквідації колгоспного двору, у дворі проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - відмовились від частки в майні колгоспного двору, і на спадкове майно не претендують. Відповідачі подали заяви в суд про те, що позов визнають. Відповідно до ст.ст. 346, 347 ЦК України особа може відмовитись від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на майно є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 328, 346, 347, 392, 1216, 1222, 1268 ЦК України та

Outcome: approved