Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою № 16 в будинку № 33 по просп. Юності в м. Вінниці та зняти її з реєстрації. Позов мотивований тим, що позивач є власником вказаної квартири. Крім позивача в квартирі також зареєстрована [PERSON], однак у ній не проживає з 2010 року, своїх речей в ньому не зберігає, участі в його утриманні та сплаті комунальних платежів не несе. Всі обов'язки по утриманню даного житла позивач несе самостійно. Реєстрація відповідача створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним майном. Вищевикладене стало підставою звернення позивача до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у ньому просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явилась про причини неявки до суду не повідомила, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило.За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою [PERSON] Знає, що [PERSON] є невісткою позивача. Після смерті свого чоловіка-сина позивача виїхала в Росію. [PERSON] декілька разів приїздила, однак свідок вже більше двох років відповідача не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що є сусідом позивачки, та що остання проживає одна. Останніх чотири роки [PERSON] не бачив. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (на 28, 29 а.с.). Крім позивача в даній квартирі також зареєстрована [PERSON] (на 6, 13 а.с.). Згідно акта МКП «ЖЕК № 7» від 01.06.2018 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] однак у ній не проживає з 2010 року (на 7 а.с.). Поясненнями позивача та показами свідків підтверджуються ті обставини, що відповідач не проживає в спірному будинку більше двох років. Відповідач договору найму в порядку, визначеному ст. 61 ЖК УРСР, не укладала, будь-яких витрат по утриманню будинку та оплаті комунальних послуг не несе. Разом з тим її реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй майном. Правовідносини, що виникли між сторонами, відповідають житловим, тому при вирішенні спору суд застосовує норми Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України щодо права особи вимагати усунення перешкод в користуванні своєю власністю. Згідно із ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України,ст. 311 ЦК України, право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача, як власника порушуються, та враховуючи ту обставину, що відповідач не проживає у будинку який належить позивачеві більше шести місяців, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, то суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити з наступних підстав. Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобовязувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягнення 704,80 грн судового збору, так як позивач була звільнена від його сплати. На підставі викладеного й

Outcome: partial