Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом 05.06.2018 року обґрунтовуючи тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05.06.1993 року, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 15.01.2016 року шлюб між ними розірвано. Під час спільного проживання в них народилося двоє дітей:[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відразу після укладення шлюбу вони з відповідачем проживали в його батьків, де і народилася їх дочка [PERSON], після чого на початку 1997 року вони переїхали проживати в частину будинку № 6 по вулиці Чкалова в с. Трушки, і в цьому будинку народився їх син [PERSON]. Проживаючи в даному будинку, 29.10.1998 року батько відповідача - [PERSON] подарував їхній сімї 29/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: с. Трушки, вулиця Чкалова, 6. Договір дарування частини будинку був оформлений на [PERSON]. Загальна площа подарованої їм частини будинку (квартири №1) складала 31,50 кв.м., крім подарованої частини будинку біля нього нічого не було. Після переїзду в дану частину будинку на початку 1997 року вона із своїм колишнім чоловіком побудували господарські споруди, а саме: хлів, погріб, туалет, поставили тин, викопали криницю, збудували гараж, після чого почали добудовувати та реконструювати подаровану\~ частину будинку. До 2005 року вони значно збільшили як загальну, так і житлову площу подарованого будинку, провели відповідні комунікації та зробили все необхідне для комфортного проживання їм та їхнім дітям. Рішенням сесії Трушківської сільської ради №19 від 14.06.2005 року була узаконена самочинна прибудова до їх частини будинку. Отже, на підставі викладеного подарована їх сімї частина будинку (квартира №1), розташована по вулиці Чкалова в с. Трушки, №6, яка зазнала значної перебудови та суттєво добудована, є спільною сумісною власністю подружжя. Згоди щодо розподілу спільного майна подружжя вони з відповідачем дійти не можуть, відповідач постійно виганяє її з будинку, іншого житла вона не має, також вона не має родичів в яких вона б могла проживати, тому просила визнати частину будинку №6 (квартира №1) по вулиці Чкалова в с. Трушки Білоцерківського району Київської області, загальною площею 55,7 кв.м., спільним майном подружжя та виділити у власність їй 1/2 частину частини [ADDRESS], по вулиці Чкалова в с. Трушки Білоцерківського району Київської області. 21.08.2018 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 12.09.2018 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов, мотивуючи тим, що позов позивач на підтвердження своїх вимог надала копію технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок інв. номер 488, реєстровий № 488, який виготовлений ФОП [PERSON]. Правовідносини дарування будинку мали місце в 1998 році. На той час діяв Кодекс про шлюб та сімю (в редакції 1969 року). Відповідно до ст. 24 КпШС України, майно, одержане кожним з подружжя в дар є власністю кожного з них. Він зареєстрував свої 29/100 частин будинку в Білоцерківському МБТІ під реєстровим номером 32\~ інв. справа № 532. Будинок по даний час є спільною частковою власністю. Іншим співвласником є [PERSON], якій належить 71/100 частина будинку. Між співвласниками встановлено порядок користування, однак юридично на дві самостійні квартири будинок не поділено. Відповідно до ст.113 ЦК Української РСР (в ред. 1963 року) та згідно ст. ст. 356,358 ЦК України (в ред.. 2004 року) право спільної часткової власності здійснюються співвласниками за їхньою згодою. Наданий позивачем технічний паспорт на будинок не відповідає тим записам, що містяться в оригіналі виданому Білоцерківським МБТІ, а саме, не співпадає реєстраційний номер під яким нерухомість зареєстровано бюро. Відсутні дати побудови обєктів, відсутні дані власників будинку та їх частки, відсутні дані про земельну ділянку. В оригіналі технічного паспорта зазначено, що житловий будинок і господарські споруди зведено в період часу з 1970 по 1986 роки, тобто до реєстрації шлюбу між ним та позивачем. Відповідно до ст.25 КпШС (в ред. 1969 року) якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилось у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В позовній заяві позивача відсутні посилання на належні та допустимі докази, які б беззаперечно підтвердили той факт, що було проведено добудову (реконструкцію) житлового будинку\~ за адресою: вулиця Чкалова в с. Трушки Білоцерківського району Київської області і внаслідок цих робіт істотно збільшилась цінність будинку і що це сталось внаслідок трудових або грошових затрат позивача. За таких обставин позов задоволенню не підлягає. 18.10.2018 року представник відповідача [PERSON], [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач позов не визнає та заперечує проти позову в звязку з його безпідставністю та неогрунтованістю виходячи з наступного. Позивач не надала належних та достатніх доказів того, що спірне майно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Позивач не надала до суду доказів на підтвердження проведення робіт з добудови та реконструкції спірного будинку спільно з відповідачем, як і доказів понесення спільних грошових затрат на проведення згаданих робіт, чи доказів того, що нею було затрачено її кошти на проведення ремонту спірного будинку, внаслідок чого істотно збільшилася його вартість. Сам факт перебування позивача в шлюбі з відповідачем на момент ремонту спірного обєкта нерухомого майна, який перебував в особистій приватній власності відповідача, не є достатньою підставою для визнання його спільним майном подружжя. Що стосується доводів позовної заяви про те, що спірна частина будинку має ділитися в рівних частинах, то такі доводи безпідставні, оскільки у випадку визнання судом спірного майна, як спільної сумісної власності подружжя, частка відповідача в такому майні має бути збільшена на суму вартості будинку до його поліпшення. За таких обставин, в задоволенні позову в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя частини будинку №6 по вулиці Чкалова в с. Трушки Білоцерківського району Київської області має бути відмовлено в звязку з недоведеністю позовних вимог. При цьому, відмова в задоволенні первісної вимоги визначає відсутність підстав для задоволення вимоги щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, яка є похідною від первісної вимоги, тому просив у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя відмовити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача, адвокат [PERSON], в\~ судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача, адвокат [PERSON], в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши учасників справи, покази свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Так, з матеріалів справи ( а.с.26, 27, 32) вбачається, що [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER],\~ зареєстрована за адресою: [INFO],\~ та [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], з 05.06.1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області\~ від 15.01.2016 року, яке набрало законної сили 02.02.2016 року, шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO]. Як вбачається з договору дарування частини житлового будинку від 29.10.1998 року серія ААМ №762032, який посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2-3187 (а.с.12) [PERSON] подарував [PERSON] двадцять девять сотих (29/100) частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в селі Трушки, Білоцерківського району, Київської області, по вулиці Чкалова, під №6. На земельній ділянці розташований один цегляний житловий будинок житловою площею 31,50 кв.м., хлів, зазначений в плані літерами «Бб», погріб «В», туалет «Г», огорожа №1-3. Отже, [PERSON] на підставі договору дарування став власником двадцять девять сотих (29/100) частини житлового будинку площею 31,50 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд, а саме: хлів, зазначений в плані літерами «Бб», погріб «В», туалет «Г», огорожа №1-3, що знаходиться в селі Трушки, Білоцерківського району, Київської області, по вулиці Чкалова, під № 6. Позивач у підтвердження вимог вказувала на те, що даний будинок був подарований батьком відповідача їхній сімї, тому вона також стала\~ співвласником даного будинку, однак дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки в договорі дарування вказано, що будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд подарований лише [PERSON], а майно, одержане кожним з подружжя в дар є власністю кожного з них відповідно до ст. 24 КпШС України ( в редакції чинній на момент вчинення договору дарування). 14.06.2005 року виконавчий комітет Трушківської сільської Ради виніс рішення №25 «Про надання дозволу на узаконення самочинно прибудованої до своєї частини житлового будинку допоміжних приміщень, внутрішнє переобладнання в житловому будинку та узаконення будівництва господарчого блоку» (а.с.50), з якого вбачається, що розглянувши заяву [PERSON], враховуючи висновок архітектора району та

Outcome: approved