Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, мотивуючи тим, що 12 квітня 2016 року вона уклала шлюб з відповідачем. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила що шлюб носить формальний характер, сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. У зв`язку із наведеним просить розірвати шлюб з відповідачем, сина залишити на проживанні з нею. Позивач у судове засідання 11 листопада 2020 року не з`явилась, суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання 11 листопада 2020 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні 16 березня 2020 року позов в частині розірвання шлюбу не визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12 квітня 2016 року (а.с.3), сторони зареєстрували шлюб 12 квітня 2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 484. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Ухвалою від 16 березня 2020 року сторонам надавався строк на примирення. Однак правом примирення сторони не скористались, позивач на розірванні шлюбу наполягає. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, малолітнього сина залишити на проживанні з матір`ю. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved