Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що між сторонами 23.01.2015 було укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 08 та видано Свідоцтво про одруження Серії [NUMBER] від 23.01.2015. Позивач зазначила, що від вказаного шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Як стверджувала позивач, спочатку відносини у сторін були добрими, проте, з часом погіршились, що призвело до припинення сімейних стосунків, в результаті чого рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.10.2017 у цивільній справі шлюб між сторонами було розірвано. Зі слів позивача, відповідач перестав цікавитись дитиною і брати участь у її житті, надавати матеріальну допомогу та утримувати доньку, при цьому спільна донька сторін проживає саме з нею та заходиться на утриманні матері. Позивач стверджує, що відповідач листи та заяви за місцем реєстрації не отримує, на телефонні дзвінки не відповідає. Позивач вказувала, що з огляду на вказане вона звернулась у 2017 році до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача про стягнення аліментів, проте ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.07.2017 у цивільній справі № 369/7998/17 дану позовну заяву було повернуто, оскільки позивачем було заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспоренням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, а тому у даному випадку слід звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу. Позивач звертала увагу суду на те, що нею вживались заходи для одержання від відповідача аліментів на утримання спільної дитини, що підтверджується, на її думку, доданими до її позовної заяви актами депутата від 31.07.2017, від 16.01.2018 та від 04.04.2018, а також фактом її звернення із позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів до суду. Посилаючись на викладене вище та вимоги закону, позивач просила суд: стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий час на утримання спільної дитини сторін у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 01.01.2017 по 05.11.2018. 21.12.2018 ухвалою судді було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 17.05.2019 ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. У судове засідання з`явилась позивач, позов підтримала, просила суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Також дала пояснення, що у заявлений нею період не працювала, зверталась до відповідача з проханням надавати їй допомогу на утримання дитини лише усно. У судове засідання також з`явились відповідач та його представник, позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, вказуючи на те, що позивач не довела того, що вживала заходив у заявлений нею період для отримання аліментів від відповідача, але він ухилявся від свого обов`язку, що у цей час відповідач брав участь в утриманні дитини, про що також подали суду відзив. Вислухавши думку осіб, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що між сторонами 23.01.2015 було укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 08, що вбачається зі свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] від 23.01.2015. Від вказаного шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 03.09.2015. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.10.2017 у цивільній справі № 369/7873/17 шлюб між сторонами було розірвано. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.07.2017 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було повернуто та роз`яснено позивачу процедуру звернення з такими вимогами в наказному провадженні. Відповідно до наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2018 у цивільній справі № 369/13986/18 на користь позивача з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду (05.11.2018) і до досягнення дитиною повноліття. Зі свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 28.12.2011 вбачається, що відповідач має ще одну доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.10.2017 було стягнуто з відповідача у даній справі аліменти на користь [PERSON] на утримання його старшої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 06.07.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Надані суду позивачем разом з позовною заявою акти депутата та в судовому засіданні 07.06.2019 заяви про реєстрацію місця проживання доньки сторін та постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд з огляду на ч. 4 ст. 77 ЦПК України не може взяти до уваги, оскільки вони не стосуються предмета доказування, тобто обставин участі відповідача в утриманні дитини у період з 01.01.2017 по 05.11.2018. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 3 статі 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи зі змісту ст. 183 СК України, на двох дітей може бути стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) батька (матері). Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України та ст. 191 СК України позивачу слід було довести суду, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Зазначених обставин у ході судового розгляду встановлено не було: жодного доказу цього матеріали справи не містять, а також жодного обґрунтування цього не містить і позовна заява. Факт звернення позивача у 2017 році до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів та повернення їй даної позовної заяви вказаних висновків суду не спростовує, так як відсутні докази того, що відповідачу було відомо про таке звернення позивача до нього у судовому порядку, а він все рівно ухилявся від надання позивачу фінансової допомоги на утримання дитини. Крім того, позивач стверджувала у судовому засіданні, що у заявлений нею період, тобто майже півтора року, не працювала, донька проживала з нею, при цьому після повернення судом їй 27.07.2017 позовної заяви про стягнення аліментів до суду ні з заявою про видачу судового наказу на стягнення аліментів з відповідача, ні з новою позовною заявою такого характеру до відповідача до суду не зверталась, обґрунтованих причин неможливості звернення до суду не повідомила, що вказує на те, що утримання позивач отримувала. А отже, з огляду на відсутність доказів умисного ухилення відповідача від утримання їх з позивачем дитини у період з 01.01.2017 по 05.11.2018 та вимоги законодавства суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Враховуючи наведені обставини,

Outcome: dismissed