Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом до відповідача про стягнення суми моральної шкоди. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та показав суду, що він перебував у трудових правовідносинах з відповідачем». При виконанні своїх трудових обов'язків він 12 березня 2011 року отримав виробничу травму «струс головного мозку, компресійно - оскільчатий перелом Л1 хребта, забій спинного мозку тяжкого ступеню, з частковим порушенням провідності спинного мозку із нижнім глибоким парапарезом, еквіноварусна стопа зліва. Відповідно до первинного висновку МСЕК від 11 липня 2013 року йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності за вказаною травмою у розмірі 100 %, із встановленням першої групи інвалідності. Внаслідок втрати професійної працездатності і отриманої травми він зазнає моральних страждань, які мають тривалий характер, він змушений докладати зусилля для організації свого життя, проходити лікування, витримуючи біль і страждання, оскільки вважає себе цілком неповноцінною людиною, оскільки в результаті травми він взагалі не може пересуватися самостійно на ногах, йому протипоказана праця, він не може допомогти родині у господарстві, у зв'язку із травмою у нього взагалі відсутня працездатність, він почуває себе безпорадним, нікчемним, при лікуванні покращення стану здоров'я ніколи не настане і це він усвідомлює. За таких підстав він прохав суд в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути на його користь 200 000 гривень. Представник відповідача до судового засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. З копії трудової книжки суд встановив, що з 9 червня 2010 року по 11 липня 2011 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений з роботи за станом здоров'я. Внаслідок роботи в небезпечних та шкідливих умовах праці позивач отримав виробничу травму, про що на підприємстві 11 квітня 2011 року було складено акт розслідування нещасного випадку на виробництві. Висновком МСЕК позивачу було встановлено 100 % втрати професійної працездатності у зв'язку із виробничою травмою та йому було встановлено першу групу інвалідності. Відповідно до ст. 153 ч. 2 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно - правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Таким законодавством є відповідні норми ЦК України, зокрема ч. ч. 3,4,5 ст. 23, п. 1 ст. 268, ст. ст. 1167, 1168 зазначеного Кодексу, про що зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008. У зв'язку із втратою чинності положеннями ст. ст. 21, 28, 34 Закону щодо обов'язку Фонду відшкодувати моральну шкоду, спірні правовідносини регулюються ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає право на відшкодування моральної шкоди потерпілого на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання за рахунок роботодавця. В даному випадку, право на відшкодування моральної шкоди позивачу [PERSON] випливає зі змісту ст. 237-1 КЗпП України, яка регулює ці правовідносини, і право на відшкодування моральної шкоди у позивача пов'язано з виробничою травмою, що призвело до втрати ним професійної працездатності у розмірі 100 відсотків, яка була йому встановлена вперше у 2011 році. З огляду на вище наведене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення суми моральної шкоди з роботодавця - ДП «Шахтарськантрацит». За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що наслідки виробничої травми змусили позивача змінити спосіб життя та докласти додаткових зусиль для організації життя, у зв'язку з цим, у позивача, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, з моменту встановлення йому стійкої втрати працездатності, а саме у 2011 році, виникло право на відшкодування йому моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я у зв'язку із виробничою травмою, за рахунок роботодавця. В п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України № 1-рн/2004 від 27 січня 2004 року зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Встановлюючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує конкретні обставини, характер і ступінь моральних страждань позивача, порушення нормального життєвого укладу,

Outcome: partial