Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося із за різних поглядів на життя. Між сторонами постійно виникають непорозуміння та сварки, що негативно впливає на обстановку в родині, виховання та розвиток дитини. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, примирення між ними не можливо, а оскільки за таких обставин шлюб існує формально збереження його є недоцільним. Крім того, відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги, а тому остання підлягає стягненню у примусовому порядку. За таких обставин, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала /а.с. 29/. Відповідач в судове засідання, не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 27 жовтня 2012 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2901 /а.с. 5/. Від шлюбу [INFO] народилась дочка [PERSON] /а.с. 6/. Спільне життя між сторонами не склалося із - за різних поглядів на життя, у зв'язку з чим постійно виникали непорозуміння і позивач втратила почуття любові до відповідача. Сторони тривалий час не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно та поновлена бути не може, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Після розірвання шлюбу, дитина сторін проживатиме з позивачем, наразі відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі - Конвенція), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved