Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути збитки в сумі 8000,00 грн., судові витрати у розмірі 243,60 грн. та позбавити [PERSON] права займатися адвокатською діяльності, в обґрунтування позову зазначивши наступне. В липні 2013 року Московським РВ ХМУ УМВС в Харківській області проти [PERSON] відкрите кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, в зв'язку із чим для захисту своїх прав [PERSON] вимушена звернутися за допомогою до адвоката. 04.09.2013 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги за умовами якого вона передала відповідачу гонорар у розмірі 8000,00 грн., для представництва її інтересів в усіх органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх форми власності, та підпорядкування, в усіх судах України, але відповідач прийняті на себе зобов'язання за договором про надання правової допомоги виконував неналежно, але від повернення грошей він ухиляється. 19.08.2015 року позивач подала до Московського районного суду м. Харкова заяву про збільшення позовних вимог до 24000,00 грн. В судовому засіданні позивач, посилаючись на вищевикладене, уточненні позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Відповідач на судове засідання не з'явився, до його початку подав письмові заперечення на позовну заяву в яких зазначив, що договір про надання правової допомоги із позивачем дійсно укладено 04.09.2013 року, але на безплатній основі, оскільки позивач була пенсіонером та ветераном праці і також дитиною війни. Після підписання договору відповідач 05.09.2013 року ознайомився в прокуратурі Московського району м. Харкова з матеріалами кримінальної справи та зробив необхідні фотокопії. Також ним було подано два клопотання до Московського районного суду м. Харкова про відкладення розгляду кримінальної справи для підготовки правової допомоги після ознайомлення з матеріалами справи. 24.09.2013 року ним було подано чотири клопотання про виклик свідків в судове засідання для допиту. Також, 15.10.2013 року, відповідачем подано клопотання на виклик судово-медичного експерта до Московського районного суду м. Харкова. Після розгляду кримінальної справи позивач попросила [PERSON] віддати їй всі матеріали. У розумінні позивача склалась шалена думка, що при участі адвоката при розгляді кримінальної справи повинен бути тільки виправдувальний вирок. Суд, вислухавши пояснення позивача, ознайомившись із письмовими запереченнями відповідача, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04.09.2013 року між [PERSON] і адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 7 від 04.09.2013 року. Відповідно до п. 2.3.1 Договору, копія якого є в матеріалах справи, адвокат зобовязується належним чином і в повному обсязі надати вказану в п. 1 даного договору правову допомогу. Згідно з п. 3.2 договору у разі, якщо сума гонорару та порядок оплати не буде узгоджений між Адвокатом та клієнтом у додатковій угоді або завданні доручені, то адвокат у відповідності до погодженого завдання-доручення надає правову допомогу клієнту безкоштовно. Клієнт на підставі цього завдання доручення до договору про надання правової допомоги № 04/09-13 від 04.09.2013 року просить надати правову допомогу у досудових розслідувань за № 12012220470003948 від 07.07.2013 року та № 12013220470003981 від 10.07.2013 року на весь час проведення правоохоронним органом дій за цими кримінальними провадженнями та також в судовому розгляді. З матеріалів справи вбачається та не спростовано сторонами, що позивачем до суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того факту, що, на виконання п. 3.2. договору, між нею та відповідачем укладалась додаткова угода щодо умов оплати послуг адвоката. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи з положень даної статті, позивач повинен був довести суду факт передачі відповідачу плати за надання правової допомоги в розмірі 8000,00 грн. Разом з тим, у порушення приписів ст.ст. 59, 60 Цивільного процесуального кодексу України, належних доказів, які б підтверджували факт передачі відповідачу вказаної грошової суми позивачем не надано. Відповідно до ч.1 ст. 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодування виконавцем, у разі наявності його вини у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1,2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Суд вважає, що гроші, які позивач просить стягнути з відповідача не є збитками у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки за своєю правовою природою дані кошти не відносяться ні до реальних збитків, ні до упущеної вигоди. Так, на правовідносини, що склалися між сторонами по справі, розповсюджується дія Закону України «Про адвокатуру», який діяв на момент виникнення правовідносин сторін. Відповідно до ч.1,3 ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом. Якщо договір розривається достроково, оплата праці адвоката провадиться за фактично виконану роботу. У разі неналежного виконання доручення на вимогу громадянина або юридичної особи, які уклали договір з адвокатом чи адвокатським об'єднанням, внесена плата повертається їм повністю або частково, а при виникненні спору - за рішенням суду. Як вже зазначалось, доказів того, що позивачем здійснено оплату за надані адвокатом послуги, матеріали справи не містять. З приводу позовних вимог [PERSON] про позбавлення [PERSON] права займатися адвокатською діяльністю, то суд зазначає, що питання про припинення адвокатської діяльності відносяться виключно до компетенції Кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури. Так, відповідно до ст. 17 Закону України «Про адвокатуру», адвокатська діяльність може бути припинена рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, а видане свідоцтво анульоване у випадках: засудження адвоката за вчинення злочину - після набрання вироком законної сили; обмеження судом дієздатності або визнання адвоката недієздатним; грубого порушення вимог цього Закону та інших актів законодавства України, які регулюють діяльність адвокатури, Присяги адвоката України. Таким чином, закон не надає суду права, в межах здійснення цивільного судочинства, вирішувати питання про позбавлення права займатися адвокатською діяльністю через не належне виконання адвокатом взятих на себе обовязків під час здійснення представництва інтересів особи в суді. Виходячи з того, що під час тривалого розгляду справи судом позивачем не надано доказів ані неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань, ані доказів отримання відповідачем гонорару у розмірі 8000,00 грн., суд не знаходить підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір суд відносить на рахунок позивача. На підставі ст.ст. 22, 906 ч.1, 1000 ЦК України, ст. 17 ЗУ «Про адвокатуру»,

Outcome: dismissed