Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання за нею права особистої приватної власності на автомобіль [NUMBER], припинити за відповідачем права власності на даний автомобіль, зобовязати відповідача передати позивачу автомобіль та технічну документацію. У заяві посилалась на те, що 25 вересня 2015 року зареєстрований шлюб між сторонами. Через два місяці сторони придбали даний автомобіль за кошти у сумі, еквівалентній 5\~700 доларів США, які передав позивачу її батько [PERSON] Відповідач ввів позивача в оману та зареєстрував автомобіль на своє імя. Сторони не могли придбати спірний автомобіль за спільні кошти, оскільки позивач не працювала, а заробітна плата відповідача складала 1\~000 грн., вони фактично перебували на утриманні батьків позивача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги пославшись на викладені в позовній заяві обставини та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, причина неявки невідома, відзив на позовну заяву не направив. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України розгляд справи судом здійснюється за умовами заочного порядку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи,\~\~дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 25 вересня 2015 року сторони зареєстрували шлюб. Згідно договору купівлі-продажу від 05 грудня 2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON], [PERSON] продав , а [PERSON] купив автомобіль універсал марки Honda CRV днз ВІ4647 СЕ. Продаж автомобіля вчинений за 50\~000 грн. Відповідно до п.13 цей правочин вчиняється зі згоди [PERSON], підпис на заяві якої засвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] від 05 грудня 2015 року за реєстровим номером 4088. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач це його донька. З 2002 року він працює за межами країни на будівельних роботах. Його щомісячний дохід складає суму, що еквівалентна 2\~000 доларів. Враховуючи, що його донька була вагітна, тому вирішив придбати для неї автомобіль, передавши їй кошти у сумі, еквівалентній 5\~700 доларів США. Будь-якого письмового підтвердження передачі коштів немає. Відповідач придбав автомобіль за кошти, що еквівалентні 4\~700 доларів, решту суми витратив на свій розсуд. У вересні 2017 року дізнався, що відповідач зареєстрував за собою право власності на автомобіль . Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 61 СК України \~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Пункт 3 ч.1 ст. 57 СК України регламентує, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Позивач , як на підставу для задоволення позовних вимог посилалась на ту обставину, що кошти в сумі 5\~700 доларів США, за які був придбаний автомобіль [NUMBER] належали їй особисто,бо ці кошти передав їй батько [PERSON] , який накопичував ці кошти протягом часу. Судом не можуть бути прийняті до уваги дані обставини виходячи з наступного. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем ні до позовної заяви , ні в судовому засіданні представником позивача не надано належних доказів у розумінні ст. ст. 77,78 ЦПК України, що вказані кошти є її особистою власністю, чи передані їй батьком. При укладанні договору купівлі-продажу спірного автомобіля, відповідно до п.13 договору , правочин вчинявся зі згоди позивача, підпис на заяві якої засвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] від 05 грудня 2015 року за реєстровим номером 4088. Отже, на час придбання автомобіля позивачеві було відомо, що спірний автомобіль придбає її чоловік, на своє імя, про що вона надала йому свою згоду. Не є підставою для задоволення позовних вимог та обставина, що [PERSON], батько позивача, давав кошти на придбання автомобіля з метою придбання його на імя позивача, оскільки автомобіль придбавався в період зареєстрованого шлюбу і відповідно до вимог ст. 60 СК України, навіть у разі оформлення права власності на позивача відноситься до спільної сумісної власності подружжя. Договір дарування коштів на придбання автомобіля між позивачем та її батьком не укладався, будь-яких інших доказів, щодо передачі коштів позивачеві суду не надано. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача про відсутність у сторін, на час придбання автомобіля коштів, оскільки автомобіль був придбаний в період шлюбу і позивач не надала доказів того, що кошти, які витрачені на придбання спірного автомобіля належали їй особисто та були її особистою власністю. Що стосується доказів про переведення на рахунок позивача від її батька [PERSON] коштів , починаючи з 03 травня 2016 року, то зазначені обставини не можуть вплинути на доведення факту належності позивачу особистих коштів , що витрачені на придбання спірного транспортного засобу. На підставі вищевикладеного, у судовому засіданні представником позивача не доведено факт придбання спірного автомобіля за особисті кошти позивача, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed