Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що 11 травня 2010 року помер її батько [PERSON]. 20 червня 2001 року [PERSON] було складено заповіт, згідно якого все своє майно заповів їй. Після смерті батька відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Ліски, вул. І.Франка, 3, Коломийського району Івано-Франківської області. Звернувшись до нотарільної контори із заявою про прийняття спадщини, отримала відмову, у зв'язку з тим, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за померлим, як за головою колгоспного двору, а частки померлого голови двору та інших членів колгоспного двору не виділено. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Ліски, вул. І.Франка, 3, Коломийського району Івано-Франківської області. В судове\~засідання позивач не зявилася, хоча подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, судові витрати залишити за нею. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав в суд заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає повністю, проти задоволення не заперечує. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Додаткового протоколу до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов'язки до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 120 ЦК України, 1963 р. майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. А у статті 123 ЦК України, 1963 р. передбачено, що частки в майні колгоспного двору рівні. Відповідно до п. 6 п. «а» Постанови Пленуму Верховного Суду № 20 «Про судову практику у справах про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Ліски, вул. І.Франка, 3, Коломийського району Івано-Франківської області належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] (а.с. 11), який 11 травня 2011 року помер. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Ліски, вул. І.Франка, 3, Коломийського району Івано-Франківської області. Позивач є спадкоємцем за заповітом, що підтверджується копією заповіту (а.с. 9). Однак нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за померлим, як за головою колгоспного двору, а частки померлого голови двору та інших членів колгоспного двору не виділено. На час ліквідації колгоспного двору, у дворі проживали: [PERSON], [PERSON]. [PERSON] помер 11 травня 2010 року, що підтвержується копією свідоцтва про смерть серія 1-НМ № 113729 від 11 травня 2010 року (а.с. 5). [PERSON] померла 29 жовтня 2007 року, що підтвержується копією свідоцтва про смерть серія 1-НМ № 057084 від 30 жовтня 2007 року (а.с. 6). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст.\~346,\~347 ЦК України\~особа може відмовитись від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 120, 123 ЦК України 1963 р., ст.ст. 328, 346, 347, 392, 1216, 1222, 1268 ЦК України та

Outcome: approved