Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом і просила стягнути з відповідача на її користь 50 000 грн.00 коп.основного боргу за договором позики від 14 липня 2014 року та від 20 листопада 2014 року , також 125 грн. 00 коп. річних у зв'язку з простроченням грошового зобов'язання. всього просить стягнути 50 125 грн.00 коп. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 14 липня 2014 року [PERSON] отримала від неї у борг 40 000 грн.00 коп. та зобов'язалася повернути ці кошти при першій вимозі, про що склала розписку. 20 листопада 2014 року [PERSON] отримала від неї у борг ще 10 000 грн.00 коп. та зобов'язалася повернути ці кошти при першій вимозі, про що склала розписку. У лютому 2015 року вона нагадала відповідачу про повернення боргу, однак відповідач відмовилась повертати борг та звернулась до поліції із заявою про вимагання коштів. В свою чергу вона вимушена була також звернутись до поліції із заявою про шахрайські дії відповідача. Відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за кваліфікацією ч.1 ст.190 КК України, але слідство затягується, а відповідач борг не повертає. За таких обставин вона вимушена була звернутись до суду з позовом про стягнення боргу та вважає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, має повернути борг з урахуванням 3% річних. В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] чи її представник в судове засідання, що було призначене на 02.05.2018, 20.06.2018, 17.09.2018 та 12.10.2018 не з'явилась, надала письмові заперечення проти позову. Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача та її представника, а також показання відповідача як свідка, дослідивши надані сторонами докази по справі судом встановлено наступне. 14 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримав від неї грошові кошти в сумі 40 000 грн.00 коп., позику зобов'язалася повернути на першу вимогу. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач власноруч написала і підписала розписку. Також, 20 листопада 2014 року між сторонами укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримала від позивача додатково грошові кошти в сумі 10 000 грн.00 коп., позику зобов'язалася повернути на першу вимогу. На підтвердження укладення даного договору позики та його умов [PERSON] власноручно написала і підписав розписку. Однак, відповідач не повернула позивачу суму позик. В своїх запереченнях проти позову відповідач стверджує, що коштів в борг від позивача не отримувала, розписок про їх отримання не складала. 10 квітня 2017 року за клопотанням позивача по справі було призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України. 10 травня 2017 року до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за №203 щодо надання зразків підпису та почерку гр. [PERSON]. За результатами розгляду першого повідомлення вказівки експерта були виконані і 23 травня 2017 року оригінали зразків підпису гр. [PERSON] направлені експерту. 07 червня 2017 року до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за №244 щодо надання зразків підпису в транскрипції дівочого прізвища відповідача [PERSON] та почерку у кількості не менше 20 аркушів, виконаних в оригіналах офіційних документів. 26.06.2017 року до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області надійшли заперечення представника [PERSON] щодо клопотання експерта. З висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №8-4/859 від 15.08.2017 року вбачається, що текст розписок від 14.07.2014 та від 20.11.2014, виконаний, ймовірно, гр. [PERSON]. Вирішити питання, чи виконані підписи в розписках від 14.07.2014 та від 20.11.2014 [PERSON], чи іншою особою, не виявилось можливим, в зв'язку з обмеженим графічним матеріалом та транскрипційними розбіжностями досліджуваного і порівняльного матеріалу. Вирішити питання : «Чи виконаний текст розписки від 14.07.2014 навмисно зміненим почерком ?» не виявилось можливим, через відсутність достатньої кількості та відповідної якості порівняльного матеріалу. Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи. Відповідно до п.1 ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупністю таких умов, зокрема, для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Згідно положень чинної ст.102 ЦПК України для дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує спеціальних знань, на підставі відповідної ухвали суду може бути призначене проведення відповідної судової експертизи. З аналізу наведеної норми вбачається, що експертиза може бути призначена за умови необхідності отримання висновку з питань, які потребують спеціальних знань, відсутніх у суду, за умови, що дане питання входить до предмета доказування по даній справі. Відповідно до ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд розцінює поведінку відповідача, що проявилася в злісному ухиленні від явки до суду впродовж семи місяців для відібрання та надання нею зразків її почерку та підписів, як ухилення від участі в експертизі, оскільки відповідач ухилився від надання додаткових матеріалів за клопотанням експерта для проведення почеркознавчої експертизи, яка була призначена для підтвердження або спростування обставин написання та підписання відповідачем розписок про отримання від позивача у борг 50 000 грн.00 коп. Виходячи з вимог ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Згідно з вимогами ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач надав суду оригінали розписок, тобто, підтвердив факт укладення договору позики та неповернення у встановлений строк взятих у борг грошових коштів. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. (ч. 1 ст. 218 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Проте, відповідач не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 14 липня 2014 та 20 листопада 2014 року вона не складала та не підписувала боргові розписки. Оскільки відповідач ухилилась від участі в експертизі, суд бере до уваги висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №8-4/859 від 15.08.2017 року. З вимогами про визнання недійсним договору позики відповідач також не зверталася. За положеннями статей 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язань чи звичаїв ділового обороту. Проте, як було встановлено судом, позичальник своїх зобов'язань за договорами позики не виконав. Стаття 1050 ЦК України передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, тобто позичальник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити позикодавцеві суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за договорами позики, з нього в користь позивача підлягають до стягнення 125 грн.62 коп. трьох процентів річних від простроченої суми. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 125 грн.00 боргу за договорами позики, з яких: 50 000 грн. - основного боргу, 125 грн. - три відсотки річних за прострочення повернення позики. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved