Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з сином, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, ухиляється від виховання, свідомо нехтує своїми правами та обов`язками, таким чином позивач вважає, що відповідач підлягає позбавленню батьківських прав щодо дитини- [PERSON] , [INFO] . Позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, та просила справу розглядати без її участі та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою позивача ухвалити у справі заочне рішення. Треті особи у судове засідання не з`явились, Служба у справах дітей та сім`ї Тетіївської районної державної адміністрації надала суду висновок, у відповідності до якого вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина - [PERSON] , [INFO] . Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.09.2010року по 07.05.2014року. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Шлюб був розірваний рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 07.05.2014року. Відповідач допомоги на утримання дитини не надавав, не мав бажання з ним спілкуватися, не приймав участь у його вихованні. З червня 2015року [PERSON] взагалі не спілкувався з сином, не відвідував його, не цікавився досягненнями дитини, станом його здоров`я, жодного разу не виразив свого бажання побачити сина, поспілкуватись із ним, поздоровити зі святами, або з днем народження. Така поведінка батька призвела до того, що дитина не цікавиться батьком, не має потреби з ним спілкуватись, не бажає його бачити, відсутній емоційний зв`язок між батьком та сином. Дитина не знає його як свого батька, немає до нього родинних почуттів. З 05.05.2016року позивачка [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від цього шлюбу у неї народився син - [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина [PERSON] проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку створенні всі умови для проживання дитини, її розвитку та виховання. [PERSON] , [INFO] з серпня 2015року відвідує Клюківське навчально-виховне об`єднання «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дитячий садок» Тетіївської районної ради Київської області. Батько дитини [PERSON] жодного разу за час перебування дитини у закладі не привозив та не забирав сина. Згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї Тетіївської районної державної адміністрації №07-14/1742 від 28.09.2018 року, про можливість позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 2 ч. 1, ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 ППВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по відношенню до свого сина.

Outcome: approved