Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 06.10.2008 р. по 27.04.2010 р. вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем. На момент звільнення відповідач не провів з нею остаточний розрахунок при звільненні. Рішенням Шахтарського міськрайонного суду, яке набрало чинності 24.01.2011 р., за її позовом до відповідача стягнуто на її користь з відповідача 78208,20 грн. Рішення виконано 04.09.2013 р. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен їй виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21.01.2011 р. по день ухвалення рішення суду, що складає 1046 днів, виходячи з середньоденного заробітку 125,00 грн. Таким чином сума середнього заробітку складає 130750,00 грн. Крім того, позивач вважає, що їй спричинена моральна шкода у зв'язку з порушенням відповідачем її законних трудових прав, оскільки вона тривалий час не отримувала всі суми, які належать їй як звільненому працівнику, які були джерелом прибутку для неї, вона відчувала матеріальний тягар через нестачу коштів, вимушена була вживати додаткових зусиль для організації свого життя, вона відчувала почуття незручності, пов'язане з неповагою відповідачем її прав на отримання остаточного розрахунку в день звільнення, тому моральну шкоду оцінює в розмірі 10000 грн. Просила стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 21.01.2011 р. по день ухвалення рішення суду в розмірі 130750 грн., а також у відшкодування моральної шкоди - 10000 грн. В ході судового засідання позивач уточнила позовні вимоги в частині розрахунку суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені, вказуючи, що відповідачем повністю виплачена їй заборгованість 04.09.2013 р. за період з 27.04.2010 р. по 24.01.2011 р., таким чином час затримки розрахунку при звільненні складає період з 24.01.2011 р. по 04.09.2013 р. - 953 дні, тобто сума середнього заробітку складає 119125 грн. На підставі викладено просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.01.2011 р . по 04.09.2013 р. в розмірі 119125 грн. Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Амарант-Агро» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амарант-Агро» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 січня 2011 року по 04 вересня 2013 року у розмірі 119125,00 грн. та на відшкодування моральної шкоди 500, 00 грн., а всього - 119625,00 грн. Вирішено питання про судові витрати. З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось ТОВ «Амарант-Агро», подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що заочним рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24.01.2011 року вже стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 78208,20 грн., яку відповідач повністю сплатив 04.09.2013 року. Відповідачами було подано до суду першої інстанції заяву про перегляд вказаного заочного рішення та 15.08.2013 року ухвалою Шахтарського міськрайонного суду Донецької області заяву ТОВ «Амарант-Агро» про перегляд заочного Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24.01.2011 року без задоволення. Отже, на думку апелянта, слід вважати, що заочне рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24.01.2011 року набрало законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження, який відраховується з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24.01.2011 року без задоволення, тобто з 25.08.2013 року. Таким чином, період порушення прав позивача слід відраховувати з 25.08.2013 р. по 04.09.2013 року - дату пред'явлення нею вимог та становить 338,25 грн. із розрахунку: 11 днів х 30,75 грн. - середньоденний заробіток. Апелянт також не згодний з визначенням судом середнього заробітку в розмірі 125,00 грн. Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити. Позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав рішення суду законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом першої інстанції встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2011 року з ТОВ «Амарант-Агро» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітні платі в сумі 26967,21 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 6623,75 грн., заборгованість по оплаті періоду тимчасової непрацездатності в розмірі 12907,79 грн., середній заробіток з затримку розрахунку в розмірі 22250,00 грн., компенсацію утрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати 4727,35 грн., середній заробіток за затримку видачі трудової книжки 3732,10 грн., компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., а всього 78208,20 грн. (а.с. 4). Відповідно видаткового касового ордеру від 04.09.2013 р. ТОВ «Амарант-Агро» видало [PERSON] на підставі рішення Шахтарського міськрайонного суду від 24.01.2011 р. - 78208,20 грн., тобто вищезазначене рішення від 24.01.2011 р. відповідачем виконано в повному обсязі 24.09.2013 р. (а.с. 49, 50). Суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач довів свої вимоги в частині спору про середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у період з 24 січня 2011 року по 04 вересня 2013 року у розмірі 119125 грн. та компенсації за заподіяння моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. В інший частині позов не доведений. Проте, з таким висновком суду першої інстанції в частині спору про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні повністю погодитися неможливо. Згідно ст. 116 КЗпП України всі суми, що належать працівникові до виплати від підприємства, установи, організації, повинні бути виплачені саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 117 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, викладених в ч. 5 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Крім того, на підставі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього зусиль для організації свого життя. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до вимог розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяці роботи, що передували події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. У пункті 13 Постанови Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Матеріалами справи встановлено, що позивачу була виплачена нарахована заробітна плата за період її роботи з 27 квітня 2010 року по 24 січня 2011 року, але останній розрахунок з ним був проведений 24.09.2013 року. Тому апеляційний суд вважає, що відповідно до ст. 117 КЗпП України з відповідача потрібно стягнути на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 24 січня 2011 року по 04 вересня 2013 року виходячи саме з робочих днів. За цей період при п'ятиденній робочому тижні сталося - 654 робочих днів. Визначаючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, апеляційний суд враховує вимоги абзацу 3 п. 2, п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, згідно з яким середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів передбачених чинним законодавством, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно заочного рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2011 року, яке набрало законної сили, середньоденний заробіток складає - 125,00 грн. (а.с. 4). Тому апеляційний суд виходить саме з цього розміру середньоденного заробітку. І доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. Таким чином, підлягає стягненню заборгованість з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із розрахунку 654 дні х 125,00 грн. = 81750,00 грн. Заявлені вимоги про стягнення заборгованості по заробітної платі за час затримки розрахунку при звільненні у кількості 953 дні безпідставні, ця кількість днів підрахована виходячи з календарних днів. За таких обставин, розглядаючи справу, суд першої інстанції на це уваги не звернув та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи та закону, тому відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підстави для його скасування в частині спору про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь держави потрібно стягнути судовий збір в сумі 817,50 грн. відповідно до ст. 4 п. 2 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial