overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS], посилаючись на те, що він являється власником вказаного будинку, в якому зареєстрована відповідач та яка не проживає в ньому з серпня 2013 року. На даний час відповідач в добровільному порядку не бажає виписуватися з його помешкання, тому він вважає, що оскільки його дочка не проживає в його будинку без поважних причин, то її необхідно визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, тому він і змушений звернутися з відповідним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі, без застосування технічних засобів, не заперечував проти винесення заочного рішення, свої позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась та не повідомила суд про причину своєї неявки, хоча була повідомлена про час розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15 березня 2000 року. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України від 31 жовтня 2014 року вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрована з 06 березня 2012 року в житловому будинку [ADDRESS]. Згідно актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 10 серпня 2013 року, від 15 грудня 2013 року, від 12 квітня 2014 року та від 10 жовтня 2014 року видно, що відповідач [PERSON] на момент огляду житлового будинку [ADDRESS], не проживає. Відповідно до ч.1 ст.72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Із ст.72 ЖК України вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає з серпня 2013 року в житловому будинку позивача, то є підстави для задоволення заявленого позову. На підставі ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] та зняти її з реєстрації у вищезазначеному будинку, посилаючись на те, що вона являється власником вказаного будинку, в якому зареєстрована відповідач та яка не проживає в ньому більше шести місяців та в добровільному порядку зніматися з реєстрації не бажає, а оскільки відповідач не проживає в даному житловому будинку без поважних причин, то її необхідно визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, тому вона і змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але письмово повідомила суд про розгляд справи без її участі, без застосування технічних засобів, свої позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але письмово повідомила суд про розгляд справи без її участі, позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, але письмово повідомила суд про розгляд справи без її участі та не заперечувала проти задоволення заявленого позову Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає з необхідне позов задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 06 березня 2007 року та копією витягу з Державного реєстру правочинів від 06 березня 2007 року. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України від 05 серпня 2014 року вбачається, що [PERSON], [INFO] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS]. Згідно актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 23 січня 2014 року, від 24 лютого 2014 року, 27 березня 2014 року, від 29 квітня 2014 року та від 30 травня 2014 року видно, що відповідач [PERSON] на момент огляду житлового будинку [ADDRESS], не проживає. Відповідно до ч.1 ст.72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Із ст.72 ЖК України вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В даному випадку, суд вважає, що оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі дійсно не проживає більше шести місяців без поважних причин в житловому будинку позивача, а тому є підстави для задоволення заявленого позову. На підставі ст.ст.71, 72 ЖК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком №7 по вул. Озерній в м. Богуславі Київської області, посилаючись на те, що вона являється власником вказаного будинку, в якій зареєстрована відповідач та яка не проживає в ньому з 2013 року та в добровільному порядку зніматися з реєстрації не бажає, а оскільки відповідач не проживає в даному житловому будинку без поважних причин, то [PERSON] необхідно визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, тому вона і змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, але письмово повідомила суд про розгляд справи без її участі, без застосування технічних засобів, не заперечувала проти винесення заочного рішення, позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась та не повідомила суд про причину своєї неявки, хоча був повідомлена про час розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає з необхідне позов задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] являється власником житлового будинку №7 по вул. Озерній в м. Богуславі Київської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 06 грудня 2012 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 вересня 2013 року. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України від 30 травня 2015 року вбачається, що [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрована за адресою: [INFO] з 20.03.1998 року. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 19 травня 2015 року видно, що відповідач [PERSON] на момент огляду житлового будинку №7 по вул. Озерній в м. Богуславі Київської області, не проживає зі слів сусідів з листопада 2014 року. Відповідно до ч.1 ст.72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Із ст.72 ЖК України вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В даному випадку, суд вважає, що оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі дійсно не проживає з листопада 2014 року без поважних причин в житловому будинку позивача, тому є підстави для задоволення заявленого позову. На підставі ст.ст.71, 72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою №36 в житловому будинку №22/1 по вул. Франка в м. Богуславі Київської області, посилаючись на те, що він являється власником вказаної квартири, в якій зареєстрована відповідач по справі, яка не проживає в ній з 2000 року та по даний час. Вона в добровільному порядку зніматися з реєстрації не бажає, а тому оскільки відповідач не проживає в даному будинку без поважних причин, то її необхідно визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, тому він і змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, але письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась та не повідомила суд про причину своєї неявки та не надала суду заяву про розгляд справи без її участі, хоча була повідомлена про час розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає з необхідне позов задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] являється власником квартири №36 в житловому будинку №22/1 по вул. Франка в м. Богуславі Київської області, що підтверджується копією довідки-характеристики ЖСК «Дальногороский» від 09 січня 1996 року. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України від 01 березня 2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO] дійсно з 31 жовтня 2001 року зареєстрована за адресою: [INFO]. Згідно актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 09 грудня 2015 року та від 22 лютого 2016 року видно, що відповідач [PERSON] на момент огляду квартири №36 в житловому будинку №22/1 по вул. Франка в м. Богуславі Київської області, не проживає в ній з 2000 року. Із ст.72 ЖК України вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В даному випадку, суд вважає, що оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі дійсно не проживає більше шести років без поважних причин в житловому будинку позивача, тому є підстави для задоволення заявленого позову. На підставі ст.ст.71, 72 ЖК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, просить змінити розмір аліментів з 200 грн. у твердій грошовій сумі, що стягуються з [PERSON] по рішенню Богуславського районного суду від 19 березня 2009 року на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] на аліменти у розмірі 1/4 частини доходів відповідача, посилаючись на те, що на даний час вказаний розмір аліментів є недостатнім для належного утримання дитини, відповідач їх сплачує нерегулярно, а тому вона змушена звернутися з відповідним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але письмово повідомила суд про розгляд справи без її участі, без застосування технічних засобів, не заперечувала проти винесення заочного рішення, свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча був повідомлений про час розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що дійсно рішенням Богуславського районного суду Київської області від 19 березня 2008 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 200 грн. щомісячно, починаючи з 20 лютого 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO]. Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що шлюб між чоловіком [PERSON] та дружиною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №102 від 18 листопада 2009 року. Із ч.1 ст.192 СК України видно, що розмір аліментів за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Суд вважає, що оскільки розмір, стягуємих аліментів, на даний час (200 грн.) є незначним і це ставить дитину в скрутне матеріальне становище, а тому є підстави для змінити розміру аліментів з твердої грошової суми на частку аліментів у розмірі 1/4 частини доходів відповідача, щомісячно з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.ст.180, 192, 199 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, просить позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що батьки дитини не піклуються про свою дочку, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та розвитку дитини, а тому є підстави для позбавлення їх батьківських прав. Представник позивача Смоляр Ю.В. в попередньому судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на вищенаведені обставини та просив суд їх задовольнити, а також просив не задовольняти позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] аліментів, оскільки з нього за рішенням суду від 06.05.2011 року вже стягуються аліменти на утримання його дочки. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засідання позов визнала і не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо дочки [PERSON]. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позов визнав та також не заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо своєї дочки [PERSON]. Третьої особи [PERSON] в попередньому в судовому засіданні також підтримала позов і просила його задовольнити. Прокурор по справі Вишнівський І.А. в попередньому судовому засіданні позов підтримав і вважав, що є підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх дочки. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Із висновку органу опіки і піклування Богуславської районної державної адміністрації Київської області за №07-16/440 від 19 лютого 2014 року вбачається, що орган опіки та піклування Богуславської райдержадміністрації вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] та [PERSON] відносно їхньої малолітньої дочки [PERSON], [INFO], що на даний час буде відповідати інтересам дитини. Із ч.1 ст.164 СК України видно, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Суд вважає, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] на даний час не приділяють уваги своїй дочці і визнання ними пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то є підстави для задоволення позову. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 2861 грн.17 коп. та 243 грн.60 коп. витрат за сплату судового збору, посилаючись на те, що 06 грудня 2011 року між ПАТ «Київобленерго» та [PERSON] був укладений договір за №200225481 про користування електричною енергію на постачання нею житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач використовувала електроенергію, але розраховувалася за неї нерегулярно і не в повному обсязі, внаслідок чого у неї виникла вищевказана заборгованість, яку вона в добровільному порядку не сплачує, тому позивач і змушений звернутися з відповідним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача Бабенко А.А. свій позов підтримала, обґрунтувавши його вищенаведеними обставинами та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала і не заперечувала проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06 грудня 2011 року між ПАТ «Київобленерго» та [PERSON] був укладений договір за №200225481 про користування електричною енергію на постачання нею житлового будинку [ADDRESS]. Із особової картки споживача [PERSON] (особовий рахунок [NUMBER]) видно, що станом на 09 лютого 2015 року заборгованість за користування електричною енергією становить 2861 грн.17 коп. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.15.1 Закону України «Про електроенергетику» з відповідними змінами та згідно з пунктом 23 Правил користування електричною енергією для населення з відповідними змінами, оплата за спожиту електроенергію здійснюється споживачем шляхом зарахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Із платіжних доручень від 13 січня 2015 року видно, що ПАТ «Київобленерго» сплатив 243 грн.60 коп. судового збору. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В даному випадку, з відповідача підлягають стягненню і судові витрати, понесені позивачем при подачі до суду цивільного позову. На підставі ст.ст.509, 526, 530 ЦК України, ст. 15.1 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України за №1357 від 26 липня 1999 року з відповідними змінами,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із цим позовом 08 вересня 2016 р., просила визначити їй - [PERSON] додатковий строк терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] її рідного брата - [PERSON]. У судовому засіданні позивач підтвердила свої вимоги, посилалась на те, що є спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом, але у 6-ти місячний термін визначений для прийняття спадщини хворіла, в зв'язку з чим не встигла своєчасно подати заяву. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення поданого позову не заперечував. У судовому засіданні встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON], що було зареєстровано Виконавчим комітетом Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області, а.з. 11, свідоцтво про смерть [NUMBER] від 17 серпня 2016 р. За життя [PERSON] належав державний акт на право приватної власності на землю, серія [NUMBER] на земельну ділянку площею 7,52 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Ряснопільської сільської ради. Державний акт був виданий [PERSON] на підставі розпорядження Березівської районної адміністрації №232/А-2004 від 14 травня 2004 р. Акт був зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER] від 27 серпня 2004 р. Позивач [PERSON] у період 6-ти місячного строку, встановленого для прийняття спадщини, знаходилась на амбулаторному лікуванні, з 09 серпня по 31 серпня 2010 р., що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного хворого з Комунального закладу «Березівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», від 15 червня 2016 р. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, у межах наданих доказів та доведення перед судом їхньої переконливості суд дійшов до висновку про задоволення поданого позову виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. На думку суду, підставою для задоволення позову є наявність доказів поважності пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними слід визнати такі причини пропуску строку, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини. З огляну на наведене суд погоджується з тим, що позивачка через свою хворобу, протягом якої вона знаходилась на лікуванні, і яка припала на 6-ти місячний строк встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України, для подачі заяви про прийняття спадщини, не могла ввернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved