Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору б/н від 18.11.2010 р. відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 Договору зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.12.2017 р. утворилася заборгованість у розмірі 106593,70 грн., з яких: 3784,37 грн. - заборгованість за кредитом; 92561 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4696,25 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 5052,08 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 18.11.2010 р. у сумі 106593,70 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1762 грн. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, він не був ознайомлений та не погоджується з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», що підтверджується відсутністю його підпису на цих умовах. Даними діями позивача порушено права споживача, які закріплені у ЗУ «Про захист прав споживачів». У зв'язку з цим просить суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.11.2010 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н шляхом оформлення і підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, у якій указано, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. За умовами договору відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11-36). Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 18.11.2010 р., з умовами якої відповідач погодився, про що свідчить його особистий підпис на вказаній довідці, зазначено тип картки -VISA Classic, тип кредитної лінії - відновлювальна, базова відсоткова ставка - 3,0% на місяць (розраховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік), розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості= пеня (1)+пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при наявності прострочення на суму 50 грн. і більше. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів: 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а. с. 11). Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України,- за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач засвідчив, що він погоджується з тим, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що він ознайомився і згоден з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно ст. ст. 526, 529 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже, згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, базова процентна ставка в місяць по даному типу карти на час укладення кредитного договору складала 3,0 %. З довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» №30.1.0.0/2-20180227/2404 від 02.07.2018 р., вбачається, що [PERSON] згідно кредитного договору №б/н від 18.11.2010 р. отримав картки [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 03.2015 р. (а.с.112). В наданому позивачем до позовної заяви розрахунку зазначено, що станом на 31.12.2017 р. розмір заборгованості [PERSON] перед банком становить 106593 грн. 70 коп., з яких: 3784,37 грн. - заборгованість за кредитом; 92561 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4696,25 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 5052,08 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 7-10). З розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач періодично вносив кошти на погашення заборгованості, останній платіж ним було здійснено 01.08.2015 р. на суму 0,12 грн. Таким чином відповідач, підписуючи анкету-заяву від 18.11.2010 р. та Довідку про умови кредитування, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Ст. 256 ЦК України передбачає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦПК України,- загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень ст. 258 ЦПК України,- для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 2 та 4 ст. 267 ЦК України). Як вбачається з умов кредитного договору, повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, а саме в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, впродовж строку кредитування. Крім того, сторонами було погоджено сплату відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом на рівні 3,0 % на місяць. Тобто ними було погоджено порядок і строки виконання зобов'язання. Оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Після спливу строку кредитування, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами. Враховуючи, що останній платіж - поповнення картки відповідач здійснив 01.08.2015 р. на суму 0,12 грн., а строк дії карток № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] до 03.2015 р., банк звернувся до суду, подавши позов засобами поштового зв'язку 22.02.2018 р., то суд вважає, що строк позовної давності АТ КБ «ПриватБанк» не пропущено. Отже, підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по тілу кредиту на суму 3784 грн. 37 грн. Суд погоджується з розміром заборгованості по процентам згідно розрахунку позивача станом на 31.03.2015 р. на загальну суму 4576 грн. 23 коп. Водночас не можна погодитись з розрахунком заборгованості за період з 01.04.2015 р. по 31.12.2017 р., який здійснено позивачем на підставі підвищеної процентної ставки та після закінчення строку дії картки (після 03.2015 р.) виходячи з наступного. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості,- процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалася, зокрема у період з 18.11.2010 р. по 31.08.2014 р. проценти нараховувались у розмірі 30% річних, у період з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р - 34,8% річних, з 01.04.2015 р. - 43,2 % річних. У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається з довідки про умови кредитування,- сторони погодили розмір процентної ставки на момент укладення кредитного договору на рівні 36 % річних (3,0% на місяць). Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 43,2% річних АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду надано не було. Крім того, відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору) встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України,- кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Виходячи з наведених норм, нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору (03.2015 р.) припинилося, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам за період з 01.04.2015 р. по 31.12.2017 р. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в Постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс18. Відтак, розмір процентів, виходячи з умов укладеного кредитного договору та положень ст.1048 ЦК України, за період з 18.11.2010 р. по 31.03.2015 р. становить 4576,23 грн. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені та штрафів, суд виходить з наступного. Умовами кредитування, які визначені у вказаних вище Тарифах банку, передбачено нарахування, крім пені, штрафу за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України,- неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України,- ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. (Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15). АТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. У зв'язку з цим суд з урахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін, вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку у вигляді штрафу в розмірі 918 грн. 03 коп., який складається з фіксованої частини - 500 грн. та процентної складової - 418 грн. 03 коп. - 5 % від суми заборгованості, а вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені задоволенню не підлягають, виходячи з наведених вище підстав. Отже, позов підлягає частковому задоволенню, а саме - стягненню з відповідача заборгованості у розмірі 9278 грн. 63 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 3784 грн. 37 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4576 грн. 23 коп.; штрафів в сумі 918 грн. 03 коп. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України,- якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 153 грн. 38 коп. (9278,63 грн. х 1762 грн. : 106593,70 грн.).

Outcome: partial