Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, просила визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку за адресою: [ADDRESS], та залишити за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку за вищевказаною адресою. На обґрунтування позовних вимог у позові вказано, що 14.06.1980 року Митрофанівською сільською радою Новгородківського району Кіровоградської області був зареєстрований шлюб між сторонами. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] 24.09.2013 року шлюб між сторонами був розірваний рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда. За час шлюбу сторонами на праві спільної сумісної власності набуте наступне майно - будинок [ADDRESS], який вони будували разом. На теперішній час згоди щодо його поділу між сторонами не досягнуто. Позивач до початку судового засідання надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач, також надав заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Розгляд справи просив провести без його участі. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 14.06.1980 року. Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.09.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 10). Під час шлюбу сторони на праві спільної сумісної власності набули майно, а саме: будинок [ADDRESS]. Вищевикладене підтверджується будівельним паспортом на забудову земельної ділянки від 13.07.1995 року (а.с. 4-21); свідоцтвом про право власності житлового будинку від 05.01.2000 року за № 6, яке посвідчує, що цілий житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] (а.с. 32); домовою книгою (а.с. 25-31). Як вбачається із матеріалів справи, свідоцтво від 05.01.2000 року про право власності на житловий будинок, який є предметом даного спору видано [PERSON] на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому №1167 від 08.12.1999 року, тобто на час набуття права власності діяли норми КпШС України. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (ред. 1969 року), який був чинним на час придбання вказаної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (ред. 1969 року), в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до частини 1 статті 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Вказані норми права кореспондуються з нині чинним СК України, так ст. 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їх спільним майном, а в разі його поділу, згідно ст. 70 цього кодексу частки майна дружини та чоловіка є рівними. Стаття 71 передбачає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, відтак підлягає поділу. Таким чином суд відмовляє у задоволенні вимоги про визнання житлового будинку [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки ця обставина сторонами у справі визнається, спору з цього приводу не існує. За вищенаведеного, з урахуванням визнання позову відповідачем, вимога про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на вищенаведених нормах права. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, а саме: стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial