Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 10.01.2014 року надала відповідачеві грошові кошти в сумі 30 000 грн., а відповідач написала розписку про їх отримання та про зобовязання повернути кошти до 31.03.2014 року. Стверджує, що не зважаючи на письмове підтвердження зобовязання, відповідач кошти не повернула та не реагує на вимоги про їх повернення. Просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість в розмірі 30 000 грн. та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, пояснивши, що дійсно 10.01.2014 року написала відповідну розписку про отримання 30 000 грн., проте зазначає, що причиною цього була сплата коштів за договором купівлі-продажу квартири від 15.12.2011 року, укладеним між сторонами спору. Стверджує, що всупереч змісту розписки, така була складена у відсутності будь-яких свідків. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом установлено, що згідно з розпискою від 10.01.2014 року, відповідач зобовязується повернути борг позивачеві в розмірі 30 000 грн. до 31.03.2014 року (а.с.5). Крім сторін під текстом розписки поставили свої підписи свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У відповідності до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідач у судовому засіданні підтвердила написання нею відповідної розписки від 10.01.2014 року, а тому суд не приймає її посилання на відсутність свідків, оскільки їх свідчення не можуть підтверджувати цього факту. Крім того, за договором купівлі-продажу квартири від 15.12.2011 року, укладеним між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, посвідченим державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер 4302, продавець продав, а покупець купив квартиру №5 в будинку №8 на вул. Молодіжній в м. Сіверську Артемівського району Донецької області. Згідно з п.2 договору, продаж вчинено за 36 000 грн., з яких продавець починаючи з 01.01.2012 року буде отримувати від покупця по 1500 грн. щомісячно (а.с.16). Відповідач стверджує, що сума грошових коштів, визначена у розписці, була отримана з метою покриття заборгованості за невиконаним зобовязанням за зазначеним договором, проте суду не представлено жодних доказів для підтвердження цього, зважаючи на встановлений ч.1 ст.60 ЦПК України обовязок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Дослідивши обставини та матеріали справи, суд вважає, що між сторонами було укладено два різних правочини, що створюють різні правові наслідки. Також відповідач вказувала на те, що вищезазначений договір купівлі-продажу квартири розірвано судом, але доказів не надано. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки відповідачем належним чином не виконано зобовязання за договором позики, укладеним шляхом складання розписки від 10.01.2014 року, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем, що стверджується представленими суду письмовими доказами.

Outcome: approved