Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом про позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Позов обґрунтовує тим, що відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2017 року відчужила квартиру № 34 будинку № 114 на вул. Галицькій у м. Івано-Франківську на користь [PERSON]. Дану квартиру позивач успадкувала після її смерті. За умовами договору відповідач зобовязалась знятись із реєстрації у даній квартирі, однак жодних дій для цього не вчинила. Позивач в судове засідання не зявилась, її представник подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач та третя особа в судові засідання не зявлялись, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулися за закінченням терміну зберігання, про причини неявки суд не повідомили, жодних заяв від них не надходило. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого власник житла позивається про його відновлення, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2017 року [PERSON] продала [PERSON] квартиру № 34 будинку № 114 на вул. Галицькій у м. Івано-Франківську. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 листопада 2018 року дану квартиру успадкувала [PERSON] після смерті [PERSON]. Як вбачається із відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача наданих на запит суду, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] з 12 березня 2014 року по теперішній час. Позивач вказує, що реєстрація у квартирі відповідача перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права передбачає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальною для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Виходячи з того, що відповідач перешкоджає позивачу у повній мірі реалізовувати своє право власності, права останньої підлягають захисту відповідно до статті 391 ЦК України. Окрім того, обовязок знятись з реєстрації в квартирі позивача до 01 січня 2018 року у [PERSON] виникло на підставі п. 12 договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2017 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач в судові засідання не зявлялася, відзиву та доказів на спростування вимог позивача суду не надала, а тому її слід визнати такою що втратила право на користування житловою площею в квартирі № 34 будинку № 114 на вул. Галицькій у м. Івано-Франківську. Вирішуючи вимогу позивача про зняття з реєстрації місця проживання, суд керується ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за змістом якої, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, суд вбачає, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вже є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому додатково вирішувати питання зняття з реєстрації особи є передчасним, оскільки суд не є органом реєстрації, та не наділений повноваженнями підміняти собою даний орган. З огляду на викладене, враховуючи що суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 391, 527, 530 ЦК України,

Outcome: partial