Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]в розмірі ? частки заробітної плати щомісячно та до досягнення дитиною трьохрічного віку у розмірі 1000,00 гривень. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 24.01.2014 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №24. В шлюбі у них народилась дитина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них з відповідачем не склалося, вони вже тривалий час не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Шлюбні відносини між ними припинені з липня 2014 року. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Крім того, відповідач не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його розвитком та не підтримує дитину фінансово вже протягом тривалого періоду часу. 03.11.2015 року позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]в розмірі ? частки заробітної плати щомісячно, починаючи з 26.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти у розмірі 1000,00 гривень до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву, в якій просить слухати справу у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності відповідача з винесенням заочного рішення, на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з матеріалів справи сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.01.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження /а.с.7/. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин з липня 2014 року. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що примирення між сторонами є неможливим, сімейний розлад носить тривалий, постійний характер і сім'ю поновити не можливо, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Також, судом встановлено, що в шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження /а.с.10/. Частиною 2 ст. 84 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що позивач на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СМ України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не надає в повній мірі необхідної матеріальної допомоги на утримання дитини, а отже з відповідача слід стягнути в користь позивачки аліменти на утримання їхнього неповнолітнього. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є підставним, відповідач в судове засідання не з'явився та не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved