Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, на обґрунтування вказавши, що [INFO] у них з відповідачем народилася донька [PERSON], а [INFO] - син [PERSON]. 03 квітня 2017 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з нею. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2017 року постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Також, рішенням Апеляційного суду Волинської області від 17 травня 2017 року постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.05.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, на день подачі позову вона (позивач) постійно знаходиться на лікуванні, проходить медичну комісію для встановлення групи інвалідності, у зв»язку з чим вона втратила можливість працювати та утримувати своїх дітей належним чином. Вважає, що оскільки у відповідача на утриманні інші малолітні, неповнолітні особи, а також непрацездатні батьки, чи будь-які інші особи не перебувають, а сама вона знаходиться у важкому матеріальному становищі, тому розмір стягуваних аліментів має бути збільшений. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON]. та [PERSON] у розмірі по 1/3 частині всіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позовної заяви та до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, позивач пояснила, що 22.01.2018 року їй було встановлено третю групу інвалідності. За станом здоров'я їй протипоказана робота з фізичними перенавантаженнями. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволені відмовити, оскільки збільшення розміру аліментів поставить його в скрутне матеріальне становище. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовну заявою такою, що підлягає до часткового задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2008 року до 03 квітня 2017 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. (а.с. 2). Неповнолітні діти проживають з матір'ю - позивачкою [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.09.2006 року стягнуто аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO] в розмірі 300 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 33-34). Крім того, рішенням Апеляційного суду Волинської області від 17 травня 2017 року постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 35-39). Вищевказані рішення суду набрали законної сили і є чинними. Таким чином, на день розгляду даної справи судом, з відповідача [PERSON] на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей стягуються аліменти у загальному розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз даної статті Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом одержувача аліментів суд може збільшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Обгрунтовуючи свої вимоги про збільшення розміру стягуваних аліментів з 1/3 частини до 2/3 частин заробітку (доходу) відповідача, позивач у якості правової підстави зазначає погіршення її стану здоров»я, а саме встановлення їй третьої групи інвалідності у зв»язку з чим вона не може працювати, що тягне за собою погіршенням її матеріального стану. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає встановленим, що стан здоров»я позивача погіршився, оскільки Довідкою до акту огляду МСЕК № 392163 від 22.01.2018 року позивачу [PERSON] встановлено третю групу інвалідності з датою чергового переогляду 22.01.2019 року (а.с. 19). Проте суд вважає, що таке погіршення стану здоров»я позивачки, саме по собі, не є підставою для збільшення розміру аліментів. Так, на обґрунтування доводів про погіршення її матеріального стану позивач вказувала, що вона працювала неофіційно, здійснювала ремонти приватними особам, у зв'язку з встановленням інвалідності вона більше не може виконувати таку роботу та отримувати самостійний дохід. Проте жодних доказів того, що у зв'язку із встановленням інвалідності погіршився матеріальний стан позивачки, ані [PERSON], ані її представником суду не надано, як і не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що позивачка до встановлення інвалідності працювала, отримувала будь-який дохід і через встановлення їй інвалідності цей дохід втратила. Натомість, з показань самої позивачки, наданих в судовому засіданні слідує, що з 22.01.2018 року їй буде виплачуватися пенсія у зв»язку з інвалідністю, тобто вона буде отримувати щомісячний дохід. Оскільки згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням, може бути зменшений за позовом платника аліментів лише у випадках чітко визначених цією статтею Кодексу, а позивач не довела обставин щодо зміни свого матеріального стану, суд вважає, що вимоги позивачки в частині збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів з 1/3 частини заробітку (доходу) на 2/3 частини є необгрунтованними і задоволенню не підлягають. Відповідо до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачає ст. 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто зі змісту вищевказаної статті слідує, що розмір аліментів у будь-якому випадку не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід змінити розмір стягуваних аліментів - стягувати їх на користь позивачки у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Як слідує з роз»яснень Пленуму Верховного суду України 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (п. 23) відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню з моменту набранням даним рішенням законної сили, а не з моменту подання позовної заяви до суду, як просить позивач. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст. 179-183, 192 СК України,

Outcome: partial