Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог вказано, що позивач є власником вказаної вище квартири, відповідачі проживають у Російській Федерації та на протязі тривалого часу не проживають у вказаній квартирі, участі у сплаті комунальних послуг відповідачі не беруть, перешкод у проживанні їм не чиниться. Разом з тим, у зв`язку з реєстрацією місця проживання відповідачів у квартирі, позивач змушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг на її утримання, не має можливості здійснювати належним чином користуванням та розпорядженням власністю, оскільки має намір відчужити належне їй нерухоме майно, чому перешкоджає наявна реєстрація відповідачів . Позивачем подано заяву про проведення розгляду справи без її участі, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. У відзивах від 02.03.2021 року [PERSON] та [PERSON] вказали, що обставини позовної заяви викладені вірно, відповідачі не заперечують щодо визнання їх такими, що втратили користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Відповдіачі просили проводити розгляд спарви за їх відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що на підставі свідоцтва № [NUMBER] від 08.02.2005 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.03.2005 року №25.03.2005 року, квартира [ADDRESS] , на праві приватної власності належала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожному, а саме по 1/3 (а.с. 41, 42). Згідно свідоцтв про шлюб від 15.09.2007 року та від 26.11.2011 року, прізвище позивача змінено на « [PERSON] » (а.с. 44-46). На підставі договору даруванні від 29.12.2016 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , остання набула право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 47-50). Таким чином, [PERSON] є одноосібним власником квартири квартира [ADDRESS] . Згідно довідки №573 від 18.11.2020 року, виданої ОСББ «Кольоровий світ»,довідок відділу моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області, місце проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 66, 83-84). Актом від 18.11.2020 року зафіксовано, що [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають за вказаною вище адресою (а.с. 67). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, оскільки відповідачі не проживають за адресою: [ADDRESS] більше одного року, підстав вважати, що відповідачам чиняться перешкоди у користування квартирою судом не встановлено, враховуючи, що відповідачі позовні вимоги визнали, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн відповідно до квитанції квитанції №6011605 від 23.11.2020 року (а.с. 1). Оскільки відповідачі до початку розгляду справи по суті визнали позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 420,40 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 420,40 грн, а саме по 210,20 грн з кожного.

Outcome: approved