Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, по стягнення аліментів, посилаючись на те, що від не зареєстрованого шлюбу з відповідачем, у них народилась донька, яка проживає разом з позивачем, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Враховуючи наведене, позивач звернулась до суду з відповідним позовом, розмір якого в подальшому збільшила і просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі з відповідача, з урахуванням віку дитини та встановленого прожиткового мінімуму. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити, в останнє засідання позивач та її представник не з'явились, надали заяви про розгляд справи у відсутність останніх та просили позов задовольнити. Відповідач позов визнав частково, посилаючись на те, що вимога про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є необґрунтованою, оскільки відповідач працює та має дохід, розмір якого в свою чергу не дозволяє відповідачу надавати кошти на утримання дитини про якій просить позивач. Крім того, відповідач періодично також несе витрати на дитину, зокрема купує продукти харчування тощо. Таким чином, позивач просив визначити розмір аліментів у частці від його доходів, а саме тридцять відсотків від заробітної плати останнього. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] /а.с. 8/, яка проживає разом з позивачем, а відповідач не надає стабільної матеріальної допомоги на утримання дитини /а.с. 31 - 32/. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно довідки з місця роботи відповідача, останній працює у ТОВ «ЩіТ», на посаді комірника та отримує заробітну плату в розмірі 1400 грн. /а.с. 28/. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно Закону України «Пpo Державний бюджeт на 2015 рік» та пп.4 п.2 ст.41 Бюджетного кодекса, прожитковий мінімум на дитину віком до шести років з 01.09.2015 року по 31.12.2015 рік становить 1167 грн. Згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідач не страждає на будь які захворювання на утриманні осіб не має, а отже суд вважає, що відповідач має і зобов'язаний відповідно до закону нести рівний обов'язок з позивачем по утриманню дитини, виходячи з вартісної величини достатньої для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, з урахування його матеріального становища. Таким чином вбачається, що тридцять відсотків від заробітної плати відповідача, який визнається останнім, що становить 420 грн. не є половиною мінімального прожиткового мінімуму для утримання доньки. В свою чергу, підстав для покладення більшої частини обов'язку по утриманню дитини на позивача судом не встановлено. Щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд вважає вимоги обґрунтованими, оскільки прожитковий мінімум на працездатну особу, якою є відповідач становить 1378 грн., а отже фактично вся заробітна плата, яку отримує відповідач.Останній не має перешкод щодо додаткового працевлаштування та отримання доходу, ніж дитина віком в один рік з метою задоволення власних потреб. Як вбачається з довідки про заробітну плату, відповідач працевлаштований з 01.11.2015 року а отже нещодавно, доказів про те, що відповідач працювавдо цього часу, для підтвердження міцності його соціальних зв'язків, останнім суду не надано. Враховуючи важку економічну ситуацію в країні, що є загально відомою обставиною і згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що спричиняє ліквідацію не тільки дрібних підприємств але і міцних банківських установ, визначення аліментних зобов'язань у твердій грошовій сумі, буде стимулювати відповідача на отримання доходу, додаткового доходу і в разі можливої втрати місця роботи, зважаючи на відповідальність приймати рівну участь в утриманні дитини встановлену законом та покладену судом. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial