Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та просить суд визнати відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка, 3/9, оскільки відповідач у квартирі зареєстрований, однак з 2002 року в ній не проживав, особистих його речей в квартирі не має, за комунальні послуги не сплачує, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. В судове засідання позивач, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247ЦПК України, уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимогст. 280 ЦПК Українисуд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з'явилася в судове засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Відповідно дост.317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідност. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Ст. 391 ЦК Українивизначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником житла за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка, 3/9 ( а. с. 6 копія свідоцтва про право власності на 1/2 чатину квартири та копія договору дарування на 1/2 частину квартири ). Однак, у вказаному житлі крім [PERSON], зареєстрований також [PERSON], син, який, за даними акту про не проживання від 06.02.2019 року, за адресою м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка, 3/9 не проживає з 2002 року ( а. с. 10 довідка, а.с. 11 акт). Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першоюстатті 321 ЦК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно дост. 391 ЦК України,власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положеннястатті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦКпозов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власникомабо особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першоїстатті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Враховуючи, що відповідач, не проживає у спірній квартирі, без поважних причин, а саме з 2002 року згідно даних акту, тому суд вважає, що оскільки його реєстрація чинить власнику перешкоди у користуванні, розпорядженні майном, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, вони покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved