Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], вказуючи, що сторони є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач після розірвання шлюбу матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, та заборгованість по аліментам з 2014 року на час ухвалення рішення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, зазначивши, що відповідач працездатний та має достатній дохід. Відповідач до суду не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно. На адресу суд надійшла заява від імені матері відповідача - про відкладення слухання справи через перебування відповідача за межами України. На підставі викладено суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Вивчивши та проаналізувавши надані сторонами докази, вислухавши пояснення позивача суд встановив, що сторони, є батьками неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] які проживають з матірю (а.с. 4.5;7). Шлюб між сторонами розірвано 18.02.2016 року на підставі рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи відповідач працездатний . Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно ст.180 СК України відповідач зобов'язаний утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Якщо стягуються аліменти на двох або більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; а якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття частина 3 статті 183 СК України. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальний стан дитини, ті ж обставини відносно платника аліментів та їх стягувача. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, суд вважає, що заявлений позов з урахуванням матеріального положення обох сторін, стану здоровя дітей, їх батьків, підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини (50%) з усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 01.04.2016 року до досягнення повноліття старшою дитиною, тобто до 07.08.2026 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - на кожну дитину; аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі ? частини (25%) з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 08.08.2016 року до 27.05.2029 року. В силу статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають на користь держави судовий збір в сумі 275,60 грн.

Outcome: partial