Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої неповнолітнього сина щомісячно в розмірі 3 000,00 гривень, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на даний час у суді перебуває справа про розлучення з відповідачем, оскільки фактично вже розірвала з відповідачем шлюбні відносини. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Син постійно проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, у свою чергу, маючи можливість приймати участь у вихованні сина, ухиляється від обов'язку утримувати дитину, не приймає жодної участі у вихованні сина та не надає йому належної матеріальної допомоги. Крім цього вказує, що син хворіє та потребує постійного догляду. Позивач не в змозі в необхідній мірі забезпечити потреби дитини. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав в частині сплати аліментів щомісячно в розмірі 1 000,00 гривень Просив відмовити в решті позовних вимог, оскільки вважає такі необґрунтованими. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], який народився [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Ходорівською міської радою 20.08.2010 року /а.с.9/. Неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю, відповідач матеріально не утримує дитину, а дохід позивача не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно копії скерування КЗ ЛОР «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр» [PERSON] має діагноз пласкостопія /а.с.7/. Як видно з довідки Спортивного клубу «Канку» [PERSON] навчається у даному закладі з 07.09.2017 року по сьогоднішній день, вартість навчання за місяць становить 430 гривень. Крім цього, [PERSON] відвідує заняття англійської мови, вартістю яких за місяць становить 450 гривень. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд вважає, що обов'язок нести витрати на дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним. Проживання відповідача окремо, не звільняє його від виконання цього обов'язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та догляду за дитиною пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Беручи до уваги вищенаведені обставини, зокрема матеріальне становище відповідача, який офіційно не працює та немає постійного джерела доходу, згідно пояснень представника в стані дозволити виплати аліментів в розмірі не більше 1 000 гривень на місяць, а також те, що відповідач пред'явлений до нього позов в частині стягнення аліментів частково визнав, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а тому слід стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. При цьому, суд враховує, що прожитковий мінімум для дитини [INFO], станом на день винесення рішення суду становить 1944 гривень, тобто фактично, розділяє суму витрат на дитину в одинаковому розмірі для обох батьків. Вирішуючи питання судових витрати, суд з урахуванням положень ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved