Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем та від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO] якій проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. У зв'язку з необхідністю виїхати на відпочинок та відвідування своїх родичів в Республіки Молдова та Румунії вона звернулась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитину у її супроводі за кордоном. Однак їй було відмовлено, безпричинно. Позивач просить суд надати відповідний дозвіл на виїзд дитини у її супроводі за кордоном в Республіку Молдова та Румунію. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі суду додатково пояснив, що позивач повторно уклала шлюб у 2016 році чоловік є громадянином Румунії якій має відповідну посвідку на тимчасове проживання в Україні її батьки є родом з Молдови, тому позивач обмежена у виїзді азом з дитиною в гості до своїх родичів в Молдову та до родичів теперішнього чоловіка в Румунію. Просить суд визнати відмову відповідача безпідставну таку що обмежує права дитини у вільному пересуванні та позов задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні суду пояснив, що Орган опіки та піклування Новоселицької райдержадміністрації вважає відмову відповідача у наданні дозволу у виїзді дитини у супроводі матері за кордоном для відвідування своїх родичів в Республіки Молдова та Румунії такою що порушує права дитини. Не заперечують проти надання такого дозволу до 30.09.2019 року. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час,день та місце розгляду справи повторно за офіційним місцем реєстрації в судовому засіданні не з'явився і не повідомив суд про причину своєї неявки та не подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Наданими сторонами доказами судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до рішення Новоселицького районного суду від 21.06.2001 року по справі №2-105/2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірваний та призвіще дружини змінено із [PERSON] на дошлюбне [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] зареєструвала шлюб 18.03.2016 року та змінила своє призвіще на [PERSON]. Викладені докази у своєї сукупності з однозначністю та достовірністю доказують правомірність звернення [PERSON] з позовом до суду в інтересах свого сина [PERSON]. З довідки розрахунку боргу по аліментам від 21.05.2018 року за №6406 видане Новоселицьким ВДВС вбачається, що відповідач заборгував по сплаті аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON], 32136 грн. 30 коп.. Так, відповідно до ст.114 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 31 міжнародної Конвенції про права дитини ратифікованою Постановою ВР України за №789-ХІІ 27.02.1991 року, Держави учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Держави учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля. Право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). Крім того, відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, зокрема згідно із п. 4 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження, щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Отже, законом передбачено можливість надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків за умови, що такий дозвіл має одноразовий характер з визначенням конкретної країни перебування та з вказівкою на певний період часу на протязі якого дитина буде перебувати за кордоном. Таким чином, позивачка має намір виїхати разом із неповнолітньою дитиною з метою відвідування своїх родичів в Республіку Молдова та до родичів свого чоловіка в Румунію у період канікул , однак без нотаріально посвідченої згоди на це батька дітей, зробити цього не може. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила термін вивезення дитини за кордон без згоди батька а саме з 23.05.2018 року по 01.09.2019 року у період зимніх та літніх канікул. На підставі наведеного та враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає їх інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання позивачем необхідної для цього згоди від батька - відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позов та надати позивачці дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди відповідача їх неповнолітнього сина. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору по квитанції від 23.05.2018 року в розмірі 704 грн. 80 коп.. Також суд вважає, що понесені витрати позивачем на отриману правничу допомогу в розмірі 2000 грн. є спів мірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт, значенням справи для сторін а тому за даних обставин суд вважає можливим понесені витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved