Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , 5000 гривень щомісяця (по 2500,00 гривень на кожну дитину), починаючи з 03 червня 2020 року, до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на даний час шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу у них народились дві доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Неповнолітні діти постійно проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач, у свою чергу, на даний момент відмовився надавати кошти на утримання доньок та не бере участі у їх вихованні. На теперішній час позивач не в змозі самостійно, в необхідній мірі, забезпечити потреби дітей, які щомісячно становлять близько 6000 гривень. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач позов визнав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення Франківського райнного суду м. Львова від 05.12.2018 року, яке набрало законної сили. [PERSON] , яка народилась [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.03.2012 року міським відділом РАЦС ЛМУЮ. [PERSON] , яка народилась [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.02.2014 року міським відділом РАЦС ЛМУЮ. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір`ю, відповідач матеріально не утримує дітей, а дохід позивача не може забезпечити їх належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Беручи до уваги вищенаведені обставини, а також те, що відповідач в судовому засіданні позов визнав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхніх неповнолітніх доньок до досягнення ними повноліття у розмірі по 2 500 гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно, до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову, що відповідає ч.2 ст.182 СК України. Приймаючи рішення по справі суд виходить з того, що обов`язок нести витрати на дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання відповідача окремо, не звільняє його від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та догляду за дитиною пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. З урахуванням положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved