Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON] [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення останнього. Вона родом з Росії, батьки і родичі живуть в Росії, дитина потребує спілкування з близькими та рідними. Вона має намір влітку 2014 року разом з сином відвідати рідних в Росії, але її колишній чоловік не надає згоди на виїзд дитини. Тому просить надати їй дозвіл на виїзд [PERSON] [PERSON] за кордон до Російської Федерації, м. Санкт-Петербург та АР Крим без дозволу батька дитини на період з 01.06.2014 року по 30.09.2014 року, дозволити їй або її офіційному представнику без згоди батька оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON] [PERSON] за межі України на період з 01.06.2014 року по 30.09.2014 року, допустити негайне виконання рішення суду, стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на вищевикладені обставини, також пояснила суду, що має намір піти у відпустку з середини червня або в липні 2014 року. Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що він ніколи не відмовляв [PERSON] у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон, тому він не чинить жодних перешкод у цьому. Проте вважає, що період, про який просить позивач, суперечить чинному законодавству Російської Федерації, яке встановлює термін тимчасового перебування в Росії не більше 90 діб сумарно протягом кожного періоду в 180 діб. Окрім цього, рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради йому встановлено зустрічі з сином на літній період по тижню щомісячно, а задоволення позову на такий тривалий період призведе до порушення його права на спілкування з сином. І взагалі період по 30.09.2014 року не відповідає інтересам дитини у зв'язку з проведенням навчання у школі з 01.09.2014 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу між сторонами дитина залишилась проживати з позивачкою, про що свідчить зокрема рішення Фастівського міськрайонного суду від 04.11.2013 року (а.с.9). Маючи намір виїхати з дитиною до Російської Федерації та до АР Крим для відвідування родичів та оздоровлення дитини позивач потребує дозволу від батька дитини, який, за її поясненнями, вона від відповідача не може отримати. В зв'язку з цим вона звертається до суду для надання їй дозволу на виїзд дитини до Російської Федерації та до АР Крим. Відповідно до ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Також Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМУ від 27.01.1995 року, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Суд вважає, що є підстави для надання позивачу дозволу на виїзд дитини [PERSON] [PERSON] до Російської Федерації, м. Санкт-Петербург, та до АР Крим без дозволу батька. Проте в той же час суд не погоджується з періодом, про який просить позивач, та вважає за необхідне визначити період, на який надається дозвіл, з 07 липня по 25 серпня 2014 року. Визначаючи вказаний період, суд виходить з наступного. За поясненнями самої позивачки вона має намір піти у відпустку з середини червня або в липні, тому надання дозволу на більш ранній період є недоцільним. Окрім того період з 01.06.2014 року по 30.09.2014 року порушував би права відповідача на спілкування з дитиною, оскільки згідно рішення виконкому Фастівської міської ради він має право на спілкування з дитиною в літній період по тижню щомісячно. Також, враховуючи, що дитина відвідує школу, а навчальний рік починається з 01.09.2014 року, тому надання дозволу на виїзд дитини за кордон до 30.09.2014 року негативно вплинуло би на навчальний процес. Таким чином, на думку суду період з 07 липня по 25 серпня 2014 року є достатнім для виїзду дитини за кордон для відвідування родичів та оздоровлення, а також відповідає інтересам самої дитини та батька дитини. Крім того враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджено квитанцією (а.с. 1). Вимога позивача про допуск рішення до негайного виконання задоволенню не підлягає, оскільки ст. 367 ЦПК України містить вичерпний перелік випадків, коли суд допускає негайне виконання рішення, і по вказаній категорії справ негайне виконання рішення не передбачено.

Outcome: partial