Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на дві квартири, що розташовані у м. Довжанськ (Свердловськ), обґрунтовуючи який зазначила таке. 03 березня 2001 року між нею та [PERSON], [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір дарування квартири, за умовами якого [PERSON] та [PERSON] подарували, а вона прийняла в дар квартиру, розташовану за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Енгельса, 23/24. Право власності на зазначену квартиру за нею було зареєстроване 03 березня 2001 року. Також нею було набуто право власності на квартиру, розташовану за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Гагаріна, 62/8, підставами набуття права власності на яку було приватизація та спадкування житла. Під час зміни місця проживання у звязку з проведенням АТО на частині територій Луганської та Донецької областей, в тому числі й у м. Свердловську Луганської області, та переїзду на проживання до Полтавської області нею були втрачені оригінали правовстановлюючих документів на вказані обєкти нерухомості. Втрата правовстановлюючих документів призвела до неможливості реалізувати свої майнові права на ці обєкти, а саме у здійсненні дій щодо розпорядженням цим майном, тобто відчуження цих квартир. З метою отримання дублікатів правовстановлюючих документів вона зверталась до приватних нотаріусів, які їх оформлювали, однак відновити ці документи не вдалось, тому вона вимушена звернутись до суду з цим позовом. Перед початком судового засідання від позивача надійшло клопотання, в якому вона просила розглядати справу за її відсутністю. Відповідач та терті особа до суду своїх представників не направили, хоча про час і місце розгляду справи були сповіщені належним чином, тому суд вважав можливим розглянути справу за їх відсутністю за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист своїх цивільних прав та інтересів. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З наявної в матеріалах справи ксерокопії договору дарування квартири від 03 березня 2001 року, посвідченого цього ж дня приватним нотаріусом Свердловського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], вбачається, що позивач, дошлюбне прізвище якої було [PERSON] (підтверджується свідоцтвом про її шлюб, з якого йдеться, що вона уклала шлюб зі [PERSON], після чого змініила прізвище на [PERSON]) прийняла в дар квартиру, розташовану за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Енгельса, 23/24, яка складається з 2-х кімнат, житловою площею 28,0 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м. Із ксерокопії свідоцтва про право власності на житло від 24 травня 1994 року видно, що після приватизації житла квартира, розташована за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Гагаріна, 62/8, загальною площею 47,9 кв.м., на праві приватної власності в рівних частках належала [PERSON]П, [PERSON]І та [PERSON] Ксерокопіями свідоцтв про право на спадщину від 29 серпня 2012 року та 05 квітня 2013 року, виданими приватним нотаріусом Свердловського нотаріального округу Луганської області [PERSON], підтверджується, що відповідно після смерті [PERSON], яка померла 05 грудня 2011 року, та після смерті [PERSON], який помер 06 серпня 2012 року, належні ним частки квартири, розташованої за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Гагаріна, 62/8, успадкувала їхня дочка [PERSON] Відомості про всі ці правочини містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджуються відповідними інформаційними довідками, сформованими 24 березня 2015 року за номерами 35396670 та 35396787. На звернення позивача на Урядову телефонну «гарячу лінію» Головним територіальним управлінням юстиції у Полтавської області листом від 19 вересня 2015 року № С-1300/02/20125 розяснено, що відповідно до чинного законодавства для реалізації її прав на розпорядження нерухомим майном, яке розташоване на тимчасово окупованій території, необхідні оригінали чи дублікати правовстановлюючих документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, зокрема: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Крім цього, цією відповіддю позивачу було розяснено, що відповідно до чинного законодавства вона у разі втрати правовстановлюючих документів вправі звернутись з позовом про визнання права власності на це майно. Заявами позивача від 05 грудня 2016 року про видачу дублікатів правовстановлюючих документів підтверджується факт, що вона у звязку із втратою оригіналів документів письмово зверталась до приватних нотаріусів [PERSON] та [PERSON] з проханням видати їй дублікати цих документів, що посвідчують оформлені ними правочини. Своєю відповіддю від 10 грудня 2016 року № 112/01-16 приватний нотаріус [PERSON], який на цей час є приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, на заяву позивача повідомив, що через окупацію м. Свердловська, проведення АТО, відключення на окупованій території всіх нотаріальних реєстрів, а також у звязку з тим, що у звязку з бойовими діями на території Луганської області вивезти архів нотаріуса у Державний нотаріальний архів Луганської області у м. Сєвєродонецьк не було можливості, видати їй дублікат посвідченого ним договору дарування квартири від 03 березня 2001 року не є можливим. На своє звернення до приватного нотаріуса [PERSON] позивач не отримала відповіді через те, що поштовий звязок з тимчасово окупованими територіями Луганської області, куди відноситься м. Довжанськ (Свердловськ), відсутній, що підтверджується відповіддю на звернення позивача начальника ЦПЗ № 5. У правовій позиції від 18 лютого 2015 року, висловленій у справі № 6-244цс14, Верховний Суд України зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Такі ж розяснення раніше у п. 37 постанови Пленуму від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» надав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, де зазначив, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Надані позивачем докази переконали суд, що вона дійсно є власником обєктів нерухомості - квартир розташованих у м. Довжанськ (Свердловськ) Луганської області по вул. Енгельса, 23/24 та по вул. Гагаріна, 62/8, однак втратила документи, що засвідчують її право власності на ці квартири, тому її вимоги щодо визнання права власності на них відповідно до вимог статті 392 Цивільного кодексу України є обґрунтованим, отже її позов слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved