Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що її малолітній син [PERSON] є власником 2/3 частин квартири [ADDRESS]. Власником іншої 1/3 частини вказаної квартири є відповідач [PERSON], який чинить перешкоди в можливості [PERSON] користуватись цієї квартирою, у зв'язку з чим позивачка зверталась до Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, за результатами якої позивачу було рекомендовано звернутись до суду. В своєму позові позивач просить усунути перешкоди в користуванні майном та вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, а також додала, що насправді відповідач у спірній квартирі не проживає, здає цю кімнату для проживання іншим особам, її син [PERSON] у спірній квартирі зареєстрований, але проживати не має можливості, на час розгляду справи в суді проживає з матір'ю - позивачкою по справі у двокімнатній квартирі разом з бабусею, де займають разом з дитиною меншу кімнату. У випадку вселення у спірну квартиру дитина поліпшить свої умови проживання, оскільки спірна квартира має більшу житлову площу. Батько дитини на час звернення до суду помер, відповідач є дідусем малолітнього [PERSON] та бажає надати йому цю квартиру для проживання лише після досягнення ним повноліття, що позивачку не влаштовує, вона планує в подальшому проживати у спірній квартирі разом з дитиною. Просила позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позові, а також зазначила, що у відповідності до ст.177 СК України, мати дитини має право управляти та користуватись спірною квартирою в інтересах дитини, а тому і проживати в ній разом з дитиною. Просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що у спірній квартирі проживає відповідач з сім'єю у складі чотирьої осіб, в тому числі малолітня дитина. Відповідач не заперечує проти користування цією квартирою малолітнім [PERSON], але категорично заперечує проти проживання у ній його матері - позивачки [PERSON], яка не має на це жодних прав. За таких обставин проживання у спірній квартирі малолітнього [PERSON] без батьків вважає незаконним, оскільки це суперечить ст.29 ЦК України. Будь-яких інших перешкод для користування цією квартирою відповідач не чинить. Просила в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник третьої особи Аліпова І.А. позовні вимоги не визнала та пояснила, що вважає вселення малолітньої дитини у житлове приміщення, де не проживає жоден з його батьків, таким, що суперечить діючому законодавству, тому просила в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що останній час у квартирі [ADDRESS] відповід зі своєю сім'єю не проживає, він здає квартиру іншій сім'ї. Заслухавши пояснення сторін, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного. Згідно заочного рішення Бердянського міськрайонного суду від 28.11.2013р. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, малолітній [PERSON], матір'ю якого є позивачка [PERSON], є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки ОСББ «Марічка», місце постійного проживання малолітнього [PERSON] зареєстровано у вказаній квартирі. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], [PERSON] народився [INFO]., тобто на час розгляду справи в суді йому виповнилося 6 років. Суд також вважає встановленим, що малолітній [PERSON] на час розгляду справи в суді не проживає у вказаній квартирі, а проживає по [ADDRESS] разом зі своєю матір'ю - позивачем [PERSON] Вказаний факт визнаний всіма учасниками розгляду справи, тому додатковому доказуванню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Але у відповідності до ст.ст.30, 31 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа) є частково дієздатною, тобто не може в повні мірі своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Тобто, в даному випадку, малолітній [PERSON], який є власником 2/3 частин квартири [ADDRESS], не може в повному обсязі самостійно здійснювати свої права власника цієї квартири, в тому числі на проживання у ній, оскільки у відповідності до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Аналогічне положення міститься і в ст.ст.160,161 СК України. Таким чином, згідно діючого законодавства, місце проживання малолітньої дитини є похідним від місця проживання його батьків або одного з них, а не навпаки. В даному випадку у малолітнього [PERSON] є лише один з батьків - мати [PERSON], яка у квартирі [ADDRESS] не проживає і питання про її вселення у вказану квартиру в позові не ставиться. Відповідач [PERSON] не є батьком малолітнього [PERSON], його усіновлювачем або опікуном. Тому задоволення позову в межах заявлених позовних вимог буде суперечити категоричним вимогам діючого законодавства і, відповідно, є неприйнятним. Доводи позивача та її представника про те, що насправді у спірній квартирі відповідач не проживає, а проживають інші особи, яким він здає цю квартиру, суд вважає скоріше доводами на користь відповідача, оскільки вселення малолітньої дитини до житлового приміщення, де проживають зовсім чужі для нього люди, при наявності його матері, не позбавленій батьківських прав, та інших родичів, суперечить не тільки діючому законодавству, а й іншим існуючим в суспільстві нормам і правилам, тому є неприйнятним. Посилання позивача та її представника на ст.177 СК України суд вважає помилковим, оскільки ця правова норма не надає право батькам малолітнього власника житлового приміщення на вселення у це житлове приміщення. За таких обставин, задоволення позову в межах заявлених позовних вимог суд вважає неможливим, оскільки спосіб захисту прав малолітнього [PERSON] позивачем обраний неправильно, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed