Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], уточнивши в порядку ст.31 ЦПК України вимоги якого, зрештою просила суд визнати спільною сумісною власністю сторін житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за [ADDRESS] та в порядку поділу спільного сумісного майна, визнати за нею право власності на ? частину вказаного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами. Вимоги обґрунтувала тим, з 09 вересня 1989 року з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 12 вересня 2014 року. Мають двох спільних дітей, які вже повнолітні. За час спільного проживання, спільними зусиллями за спільні кошти побудували житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за [ADDRESS]. Отже вважає, що ? частина вказаного нерухомого майна належить їй. Вказала, що з 23 квітня 2007 року вказаний будинок перебуває в іпотеці на підставі укладеного між відповідачем та ПАТ «Укрсоцбанк» договору іпотеки, з її згоди. Позивач як і її представник у судове засідання не з'явилися, надали заяви, в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просять розглядати справу без їх присутності. Відповідач та його представник також у судове засідання не з'явилися, при цьому представником відповідача надано до суду заяву, в якій він погоджується з позовними вимогами [PERSON] та вказує, що дійсно житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за [ADDRESS] побудований сторонами за час спільного проживання за спільні кошти. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина його неявки суду не відома. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 09 вересня 1989 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2014 року (а.с. 6,13). Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого виконавчим комітетом Знам'янської міської ради 01 липня 1993 року та технічного паспорта, [PERSON] на праві приватної власності в цілому належить житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] (а.с.7,8-12). Згідно з іпотечним договором укладеним 23 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], останній передав в іпотеку іпотекодержателю в якості виконання зобов'язань за кредитним договором №431/135-ФО1 від 23 квітня 2007 року, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок. У п.1.7 вказаного договору зазначено, що предмет іпотеки є спільною сумісною власністю [PERSON] з дружиною [PERSON], яка дала свою згоду на передачу спірного будинку в іпотеку АКБ СР «Укрсоцбанк» у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом (а.с. 133-134,136). Даних про те, що між сторонами укладено шлюбний договір, або досягнуто домовленості про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя в судовому засіданні не здобуто. Згідно зі ст.ст.22, 28 КпШС, які були чинними на час виникнення між сторонами правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього осподарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст.22,25,27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. У п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Отже судом встановлено, що будинок [ADDRESS], який зареєстрований як особиста приватна власність за [PERSON], є об'єктом спільної сумісної власності подружжя позивача та [PERSON], оскільки збудований ними в період їх шлюбу, що не заперечується відповідачем. Відтак [PERSON] у силу закону належить ? частина вказаного будинку. Що стосується перебування будинку в іпотеці банку, то вказане жодним чином не впливає на відносини власності, не змінює форми власності та визнання будинку спільною сумісною власністю як і розподіл часток між співвласниками не може жодним чином порушувати інтереси Банку. Навпаки відповідно до ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем при зверненні з даним позовом до суду судовий збір в сумі 1037,30 грн. за позовну вимогу про визнання права власності на 1/2 частину будинку та судовий збір у розмірі 551,20 грн. за позову вимогу про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю сторін, що загалом складає 1588,50 грн., і так само витрати на правову допомогу, які документально підтверджено відповідною квитанцією та розрахунком таких витрат в сумі 3000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved