Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Позивач звернулась до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа: сектор громадян міграції і реєстрації фізичних осіб Синельниківського МВ Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею та зняття з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона та її неповнолітня дочка - [PERSON] [INFO], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, є власниками квартири № 13 у будинку № 1 розташованого по вул. Радянській в смт. Іларіонове, Синельниківського району Дніпропетровської області. Позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.09.2009 року належить 1/3 частина вищезазначеної квартири, її неповнолітній дочці належить 2/3 частини квартири: 1/3 на підставі права власності на нерухоме майно і 1/3 частини на підставі договору дарування від 15.08.2014 року, посвідченого державним нотаріусом синельниківської державної нотаріальної контори [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 2-2839. У вказаній квартирі, станом на 03.08.2015 року зареєстровані: позивач - [PERSON]; [PERSON] - дочка; та [PERSON] -відповідач. З відповідачем по справі позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з 24.06.2002 року. Згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду від 09.12.2010 року, шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу, відповідач ще деякий час проживав у квартирі, але згодом виїхав з неї. Квартира була приватизована ними за час шлюбу, тому кожному: позивачу, неповнолітній дочці та відповідачу, належало по 1/3 частини квартири. Згодом позивач з відповідачем домовились, так як він, не збирався мешкати у квартирі, він свою частку подарував дочці. З того часу, як відповідач виїхав з квартири сторони не бачились, лише декілька разів розмовляли по телефону. Навіть на оформлення договору дарування, замість нього був представник за довіреністю. За місцем реєстрації відповідач не проживає і не з'являється з початку червня 2014 року. Позивач не перешкоджала відповідачу користуватися квартирою. Він сам добровільно зібрав свої речі та пішов з квартири. З того часу він не мешкає за місцем реєстрації. Фактично в квартирі, проживають лише позивач з неповнолітньою дочкою, яку вона виховую сама, а комунальні послуги, вимушена сплачувати за 3-ох зареєстрованих осіб. Це ставить її у дуже скрутний матеріальний стан. Позивач хотіла вирішити питання про зняття його з реєстрації мирним шляхом, але відповідач за місцем реєстрації не з'являється, останнім часом він не спілкується з ними та місце його перебування не відомо. Вважає, що відповідач втратив право користування житловою площею. Позивач просила суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування квартирою № 13 у будинку № 1 розташованого по вул. Радянській в смт. Іларіонове, Синельниківського району Дніпропетровської області, зняти [PERSON], [INFO] з місця реєстрації за вищезазначеною адресою. До початку слухання справи позивача надала суду письмову заявою, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не зявися по невідомим суду причинам, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату та місце слухання справи, про що свідчить оголошення у газеті «Вісті Придніпровя» №94 (1689) від 26.11.2015 року. Представник третьої особи Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне. Згідно копії паспорта на імя [PERSON], [INFO], вона значиться зареєстрованою за адресою: [INFO]. (а.с.5). З свідоцтва про право власності на нерухоме майно, вбачається, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.09.2009 року, належить 1/3 частина вищезазначеної і квартири, та її неповнолітній дочці [PERSON], належить також 1/3 частини квартири (а.с.6,7). З договору дарування від 15.08.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 2-2839, вбачається, що неповнолітній дочці позивача [PERSON], належить 1/3 частини квартири на підставі договору дарування(а.с. 9). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 року Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, оскільки відповідач в квартирі не проживає більше року , не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, не є членом сім'ї позивача - він вважається таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Матеріалами справи підтверджено той факт, що відповідач добровільно вибув із спірної квартири на інше постійне місце проживання, оскільки забрав особисті речі, з червня 2014 року по даний час в квартиру [ADDRESS], повернутись не намагався, плату за комунальні послуги не вносив. Таким чином, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного, та ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні,

Outcome: approved