Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом. Посилалась на те, що з 13 лютого 2003 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON], вказаний шлюб був розірваний відповідно до рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03.02.2014 року. Вказувала на те, що 16 грудня 2010 року, в період шлюбу, нею спільно з відповідачем за спільні кошти був придбаний автомобіль марки «CHEVROLET NIVA 21230», 2010 року випуску, кузов [NUMBER] д.н.з. [NUMBER], проте 04.01.2014 року відповідач [PERSON] без її відома та дозволу зняв з обліку ВДАІ УМВС України в Чернівецькій області вказаний транспортний засіб для його подальшої реалізації та цього ж дня уклав договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу, продавши його своєму батьку [PERSON], який отримав нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на своє ім'я. Вважає, що вказаний договір купівлі-продажу слід визнати недійсним, оскільки транспортний засіб марки «CHEVROLET NIVA 21230», 2010 року випуску, кузов [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та його відчуження відбулось без її згоди як співвласника, у зв'язку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного вище автомобіля та скасувати свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу, виданого на ім'я [PERSON] В судове засідання позивач не з'явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду, про причини своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Судом надсилались судові виклики відповідачам за адресами їх реєстрації відповідно до даних АДБ при УДМС України в Чернівецькій області та як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідачі двічі належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили та не надали відповідної заяви про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін в цивільному процесі. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.02.2014 року, судом встановлено, що 13 липня 2003 року Костинецькою сільською радою Сторожинецького району, Чернівецької області між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб (а/с 6). Під час даного шлюбу у сторін народилось двоє дійте -[PERSON], [INFO] та [PERSON] - [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а/с 7,8). Як вбачається з довідки-рахунку №221169 серія КІМ 16 грудня 2010 року [PERSON] придбав транспортний засіб «CHEVROLET NIVA 21230», 2010 року випуску, кузов [NUMBER], двигун [NUMBER] (а/с 10). Судом встановлено, що шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03.02.2014 року, що підтверджується копією рішення, таким чином вказаний вище транспортний засіб був придбаний в період шлюбу. Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що спірний транспортний засіб придбаний за кошти, що належали [PERSON] особисто або належність спірного рухомого майна на праві приватної власності лише [PERSON] встановлено будь-яким договором, що обумовлено ч. 3 ст. 368 ЦК України. Як вбачається з листа УДАІ УМВС України в Чернівецькій області від 22.05.2014 року, довідки-рахунку від 03.01.2014 року та облікової картки №33412893 від 03.01.2014 року, [PERSON] 03.01.2014 року зняв з обліку для реалізації спірний транспортний засіб та відчужив його [PERSON] (а/с 11-13). За п. 7 Постанови КМУ від 7.09.1998 р. № 1388 «Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання. Згідно п. 8 вказаної постанови реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу. Такими документами можуть бути: договори, в тому числі угоди, укладені на товарних біржах, та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, а згідно п. 32 вищевказаних Правил транспортні засоби, ввезені в Україну громадянами для особистого користування, відчуження, підлягають реєстрації на підставі заяв власників і виданих митними органами посвідчень про реєстрацію, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків. Реєстрація транспортних засобів скасовується в разі встановлення факту, що документи, які посвідчують особу власника, підтверджують правомірність придбання транспортного засобу або право на користування та розпорядження ним, є фіктивними чи підробленими. Реєстрація транспортних засобів також скасовується у разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів його складових частин. Таким чином, Правилами встановлено спеціальний порядок державної реєстрації транспортних засобів. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, визначено, що довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів. Таким чином, на підставі вище вказаної довідки-рахунку між відповідачами був укладений правочин, а саме купівля-продаж спірного транспортного засобу. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається зі змісту ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Оскільки, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відчуження спірного транспортного засобу, відбулось за письмової згоди позивача відповідно до ст. 65 СК України, суд приходить до висновку, що вказаний правочин слід визнати недійсним. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.4 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що на підставі вище вказаних договору купівлі-продажу та оформленої на його підставі довідки-рахунку було оформлено свідоцтво про реєстрацію спірного транспортного засобу. Перелік способів захисту цивільних прав і інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. За таких обставин, вказане вище свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу виданого на ім'я [PERSON] підлягає скасуванню, оскільки реєстрація транспортного засобу на [PERSON] порушує права позивача як співвласника спірного автомобіля. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved