Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 15 жовтня 2016 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого позивач надала [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 5\~600 грн., а [PERSON] зобовязалась повернути гроші у вказаний строк до 15 лютого 2017 року, про що відповідачем [PERSON] була складена розписка. До 15.02.2017 р. [PERSON] погасила частину боргу, а саме 1100 грн. Залишок суми, а саме 4500 відповідачкою не сплачено, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг за договором позики від 15 жовтня 2016 року в сумі 4\~500 грн., суму інфляції 45 грн., 3% річних 14 грн., та понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн. Позивач - [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 15 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, за умовами якого позивач надала [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 5\~600 грн., а [PERSON] зобовязалась повернути гроші у вказаний строк до 15 лютого 2017 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов, позивачем [PERSON] суду наданий оригінал розписки [PERSON], яка посвідчує передання останній грошей в сумі 5600 грн. (а.с.5). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, суд вважає, що розписка [PERSON], яка додана до матеріалів справи є належним доказом у справі та підтверджує передачу грошей [PERSON] відповідачу [PERSON] й укладення договору позики. До 15.02.2017 року [PERSON] погасила частину боргу, а саме 1100 грн. Залишок суми, а саме 4500 відповідачка не сплатила, чим порушила умови укладеного договору та обовязки встановлені ст. 1049 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] порушила взяте на себе зобовязання за договором позики, що призвело до виникнення заборгованості, яка з урахуванням положень ч.2 ст. 625 ЦК України становить 4559,42 грн., з них 4500 грн. сума основного боргу, 14,42 грн. 3% річних від простроченої суми, 45 грн. інфляційна сума, згідно розрахунку заборгованості за договором (а.с.3,4). Суд приймає обґрунтування позивачем [PERSON] розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних (а.с.3,4), оскільки розрахунок ґрунтується на законах та нормативних актах, заперечень щодо проведеного розрахунку від відповідача не надійшло. Оцінивши зібрані по справі докази, враховуючи, що позивачем доведено факт укладення між нею та відповідачем [PERSON] договору позики, позивач довела факт невиконання [PERSON] покладеного на неї договором позики обовязку своєчасно повернути грошові кошти, відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, при предявленні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 640 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.1). З урахуванням положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача судових витрат у вигляді судового збору, який сплачено при предявленні позову до суду, підлягає задоволенню в повному обсязі, тобто пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 640 грн. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 625, 1046,1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved