Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами про визнання заповіту недійсним, нікчемним та нечинним реєстр № 476 про посвідчення заповіту в книзі реєстраційних нотаріальних дій Сиротинської селищної ради м.Сєвєродонецька. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 14 серпня 2007 року відповідачем секретарем Сиротинської селищної ради м.Сєвєродонецька [PERSON] був посвідчений заповіт від імені [PERSON] на користь [PERSON] та яким [PERSON] заповіла своє домоволодіння № 19, що розташоване по вулиці Бикова смт.Сиротине м.Сєвєродонецька [PERSON] 19 червня 2009 року [PERSON] померла. Позивач вказує, що відповідачем порушено порядок посвідчення заповіту, оскільки заповіт був складений посадовою особою секретарем Сиротинської селищної ради за допомогою технічних засобів у приміщенні селищної ради, а підписаний заповідачем у звязку з тяжким станом здоровя та фізичними вадами за місцем проживання. Однак в тексті заповіту вказані обставини не вказані. Крім того, в заповіті перед підписом заповідача відсутній власноручний запис про те, що він «Заповіт прочитав та особисто його підписав». Також в реєстрі правочинів селищної ради запис від 07 серпня 2007 року заклеєно квитанцією про сплату державного мита у звязку з чим підпис заповідача дослідити неможливо. Отже, оскаржуваний заповіт складено в письмовій формі та посвідчений посадовою особою, але не відповідає за формою вимогам встановленим діючому законодавству України. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю та пояснила, що не є спеціалістом з юридичних питань й можливо допустила якісь помилки. Однак вважає, що її дії відповідають вимогам Закону. Представник третьої особи зі сторони позивача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є головою Сиротинської селищної ради. Позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також пояснив, що він не був присутній під час вчинення нотаріальної дії у вигляді складання заповіту [PERSON] Однак вважає, що [PERSON], яка посвідчила заповіт, відповідальний працівник, яка сумлінно виконує свої обовязки. Третя особа зі сторони відповідача, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, пояснила, що особисто не була присутня при складанні заповіту, а отже їй невідомо про обставини, викладені в позовній заяві. Однак вважає, що відповідач посвідчила заповіт відповідно до діючого законодавства та заповіт відповідає вільному волевиявленню заповідача [PERSON] Крім того, раніш представником третьої особи за дорученням була подана письмова заява щодо застосування строків позовної давності, яка також була підтримана в судовому засіданні відповідачем. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та показання свідків, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові, однак як вбачається з матеріалів справи (а.с. 59-62) між сторонами судового провадження розглядався спір про визнання вказаного заповіту недійсним, який рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 квітня 2013 року було розглянуто та винесене рішення, тому відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України суд вважає наявним переривання перебігу позовної давності. Згідно свідоцтва про смерть (а.с. 6) [PERSON] померла 19 червня 2009 року. З копії заповіту (а.с. 3) вбачається, що 14 серпня 2007 року [PERSON] належне їй на підставі свідоцтва на право власності, видане Сиротинською селищною радою 26 травня 1958 року, домоволодіння розташоване по вулиці Бикова с.Сиротине м.Сєвєродонецька Луганської області, заповіла [PERSON]. Заповіт надруковано за допомогою технічного засобу. В заповіті в порушення вимог п. 16 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених відсутній запис заповідача перед своїм підписом, що вона вголос його зачитала. Крім того, в заповіті після підпису відповідача надруковано: «заповіт підписано мною, секретарем ради [PERSON], зі слів гр.[PERSON]». Даний запис вчинюється у випадках, передбачених п. 7 вказаного Порядку, а саме коли фізична особа внаслідок фізичного вади або хвороби не може власноруч підписати заповіт, при цьому про причини з яких особа від імені якої посвідчується заповіт не підписала документ, зазначається у посвідчувальному написі. Заповіт підписується іншою особою у присутності заповідача та запрошених ним двох свідків. Відомості щодо присутності свідків та наявності фізичної вади або хвороби у заповідача, у заповіті відсутні. З копії аркушів реєстрової книги нотаріальних дій Сиротинської селищної ради (а.с. 4-5) в порушення вимог п. 10 вказаного Порядку вбачається відсутність запису підпису заповідача [PERSON] з причини приклеєної на підпис квитанції [PERSON] про сплату державного мита. Інші квитанції щодо вчинення нотаріальних дій, окрім вказаної квитанції, відсутні, що на думку суду вказує на навмисність заклеєння підпису [PERSON] квитанцією. Згідно ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України заповіт є одностороннім правочином, до якого відповідно до ч. 5 вказаної статті застосовуються загальні положення про зобовязання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 грудня 2009 року № 9, а саме п. 2 при розгляді справ про визнання правочинів недійсними судам необхідно врахувати, що згідно зі статтями 4, 10, 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим Законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України. Таким чином суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт не додержанням в момент вчинення нотаріальних дій Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 419 від 15 червня 1994 року, що є відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою для визнання недійсності правочину заповіту. Вимоги позивача щодо визнання заповіту нікчемним суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані нормами матеріального права,

Outcome: partial