Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач звернувся із позовом про визначення додаткового строку для\~ прийняття спадщини за законом, посилається на те, що 16.10.2002 року померла бабуся позивача [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 5,67 га, розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району, проте ним був пропущений строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За життя бабуся позивача заповіту не склала. Позивач та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з»явилися надавши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, а тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 16.10.2002 року померла бабуся позивача [PERSON],що підтверджується свідоцтвом про смерть видане 17.10.2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1545. (а.с. 5). Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 5,67 га, що розташована на території Рівнянської сільської ради, яка належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 29.03.2002 року(а.с.6). 14.08.2002 року помер її син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть видане 16.06.2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис № 2387.(а.с.7). Після смерті якого позивач успадковує ? частину спадкового майна, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.08.2003 року(а.с.11). Оскільки, [PERSON] батько позивача [PERSON] та син померлої [PERSON] помер до її смерті, то згідно положень ч.2 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року позивач є спадкоємцем першої черги як онук, який успадковує ту частину спадкового майна, яка належала б його батькові. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За нормами ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Як вбачається із матеріалів справи, на час смерті спадкодавця позивач не був зареєстрований у будинку за місцем реєстрації спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог позивачка пояснив, що до нотаріальної контори в установлений законом шестимісячний строк позивач не міг подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, оскільки в період з 10.04.2003 року по 18.04.2003 року передував на лікарняному на лікуванні, що створило істотні труднощі для подання заяви до нотаріуса. (а.с.10). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.6 п.24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 04.11.2015 року (справа № 6-1486цс15), відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через поважні причини, в зв'язку з хворобою дитини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Суд вважає причину пропуску позивачем строку на прийняття спадщини поважною, оскільки останній є спадкоємцем, не реалізував належне йому право на прийняття спадщини внаслідок необхідності лікування, пропустивши визначений законом строк через наявність об'єктивних, істотних труднощів для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Згідно ст.3 Конституції України, людина визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно усталеної практики ЄСПЛ, при вирішенні майнових спорів, суди зобов'язані враховувати баланс між приватними та публічними інтересами. Згідно проголошеного принципу, суд прийшов до висновку про необхідність забезпечення права позивача на спадкування, враховуючи відсутніть при цьому порушень прав третіх осіб чи інтересів держави.

Outcome: approved