Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що 11 серпня 2012 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис у Книзі реєстрації шлюбів за номером 193. Під час шлюбу у них народився син: [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що їхнє одруження виявилося невдалим, оскільки через несумісність характерів виникали постійні сварки, проживши так, через деякий час вони зовсім втратили повагу один до одного. За роки спільного проживання сім'я повністю розвалилась. Саме тому позивач та відповідач вже більше двох років проживають окремо. Внаслідок чого вони фактично припинили свої шлюбні стосунки, припинили вести спільне господарство, припинили вести спільний бюджет, у зв'язку із чим подальше життя у шлюбі та його збереження неможливе та суперечить інтересам позивача. Позивач у судове засідання не зявилася, однак подала заяву, про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить такі задоволити, а також просить проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій вказав, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, а також просив суд розгляд справи проводити у його відсутності. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до положень ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд встановив, що 11 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис у Книзі реєстрації шлюбів за номером 193, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія 1-СГ №186381. /а.с.4/. Як вбачається із наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження серія І-СГ №342760, у [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. /а.с.6/. Як розяснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21.12.2007 р., проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Встановлено, що сторони більше двох років проживають окремо, внаслідок чого між ними фактично припинилися шлюбні стосунки, вони припинили вести спільне господарство та спільний бюджет, у зв'язку із чим подальше життя у шлюбі та його збереження неможливе та суперечить їхнім інтересам. Отже, враховуючи вищевказане, а також те, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства та бюджету не ведуть, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки в них відсутні почуття любові, поваги та дружби, відтак суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. У зв'язку із задоволенням позову на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Outcome: approved