Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила розірвати між сторонами шлюб та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 20 квітня 2016 року між сторонами був зареєстрований шлюб, від якого вони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який зараз проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. З вересня 2018 року сторони не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин, доцільності у подальшому спільному перебуванні з відповідачем у шлюбі позивач не бачить. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам дитини. Вказує, що примирення між сторонами неможливе. Крім того, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина у повному обсязі не надає, хоча має постійне місце роботи та стабільну заробітну плату, а позивач не має можливості самостійно забезпечити гідний достаток дитини. Звертає увагу суду на те, що відповідач є особою з регулярним доходом, оскільки він офіційно працевлаштований, не хворіє хронічними хворобами, на утриманні інших осіб не має, а отже має можливість сплачувати аліменти. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09 листопада 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що бажає розірвати шлюб та неодноразово пропонував позивачу звернутися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу. Зазначає, що стабільно та безперервно надає фінансову допомогу на утримання сина у розмірі, який значно перевищує ј його доходу, а тим більше у декілька разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Повідомляє, що погоджується з усіма позовними вимогами, окрім вимоги позивача допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за 1 місяць. Зазначає, що 15 жовтня 2020 року відповідач перерахував 3000 грн на банківську карту позивача в рахунок аліментів за жовтень місяць та ця сума значно перевищує ј його доходу. У судове засідання позивач не з`явилася, до початку судового засідання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, до початку судового засідання надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Судом встановлено, що сторони одружені з 20 квітня 2016 року (а.с.10). Від даного шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Також судом встановлено, що сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч.1,3 ст.181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України, суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 цього ж Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Дитина - [PERSON] , [INFO] , самостійного доходу не має, має задовільний стан здоров`я. Відповідач має задовільний стан здоров`я; працює на посаді офіціанта у ФОП [PERSON] та його дохід за період з 11 вересня 2020 року по 31 жовтня 2020 року склав 8937,24 грн (а.с.25); матеріали справи не містять відомостей щодо наявності у нього інших дітей та утриманців, а також стягнень за виконавчими документами. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи визначені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України обставини, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів є таким, що відповідає як фактичним обставинам справи, так і вимогам закону, тому суд вирішив стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимога відповідача з приводу відмови у допуску негайного виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць задоволенню не підлягає, оскільки вона не ґрунтується на нормах діючого законодавства. Розподіляючи судові витрати у справі судом враховується наступне. Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу (а.с.1). Однак, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи вимоги ч.1 ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету має бути повернуто 420,40 грн (50 відсотків суми сплаченого судового збору), а інші 50 відсотків сплаченого судового збору мають бути стягнуті на користь позивача з відповідача. Крім того, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Outcome: approved