Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що між нею та відповідачем [PERSON] 10.02.2009 р. було укладений шлюб. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01.12.2017 р. шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яких після розірвання шлюбу залишено на вихованні з позивачкою. Під час спільного проживання та після розлучення Відповідач мав достатньо високий рівень доходів, вів підприємницьку діяльність. Але після розірвання шлюбу добровільно не бажав допомагати їй у вихованні та утриманні спільних дітей. Після розлучення, в зв`язку з скрутним матеріальним становищем та відсутністю роботи вона змушена була виїхати на роботу за кордон. Зараз, уже рік діти перебувають за кордоном з нею, навчаються у приватній школі, додатково займаються індивідуальними уроками іноземної мови, щоб пристосуватися та вільно себе почувати в тому оточенні, в якому вони зараз знаходяться. Це вимагає неабияких грошових витрат. В зв`язку з всесвітньою пандемією, та впровадженням карантинних обмежень, зараз складно з роботою. Її фінансовий стан на даний момент значно погіршився, вона не завжди має змогу працювати, а дітей треба утримувати і навчати. На даний момент, вона не має можливості як раніше, самостійно забезпечити належний рівень життя їхнім спільним з відповідачем дітям. Оскільки, Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей надалі не надає, та не бере участь у витратах на їхніх спільних дітей, тому вона змушена звертатись до суду на примусове стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дочки і сина. Зазначає, що відповідач офіційно працює і на сьогоднішній день має рівень заробітку, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводяться та інших неповнолітніх дітей у нього не має, батьки на його утриманні не перебувають. Враховуючи наведене, просить про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. у місяць до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Просив суд врахувати, що він не має постійного місця роботи. Інших дітей на утриманні не має. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1\~ст.5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81,\~82 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, та є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01.12.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з матір`ю [PERSON] . Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як встановлено судом неповнолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,\~ проживають з матір`ю та знаходяться на повному її утриманні, а відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреб дітей у розвитку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх\~ дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1500 (одній тисячі п`ятсот) гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 22 квітня 2021 року до досягнення\~ дітьми повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 908 грн. 000 коп. з відповідача в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 4, 5, 12, 13, 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved