Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що у квітні 2014 року між ним і відповідачем було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 6000 гривень зі строком повернення до 01 червня 2014 року, на підтвердження передачі яких відповідач у присутності свідків написав йому розписку. Однак в обумовлений строк відповідач позичені кошти не повернув, від зустрічей для вирішення цього питання ухиляється. У зв'язку з виниклими обставинами, просить стягнути з відповідача суму боргу з врахуванням індексу інфляції за ввесь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що у загальному становить 6812, 23 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач будучи повідомленим про час та місце розгляду даної справи у встановленому законом порядку, в тому числі через засоби масової інформації, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд до відома не поклав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими до задоволення, виходячи із наступного. Із тексту розписки від 01 квітня 2014 року, написаної власноручно відповідачем, у присутності свідків, видно, що він одержав від позивача кошти у розмірі 6000 гривень, які зобов»язався повернути до 01 червня 2014 року. Позивач ствердив, що відповідач кошти йому не повернув, вимогу про повернення позичених коштів проігнорував. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ст. 15 ЦК України гарантує кожному право на судовий захист. Згідно з ст. 23 ч.5 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Положеннями ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу ст. 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ч.2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, як встановлено ч. 1 ст. 525 ЦК України. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, згідно з розрахунком заборгованості за договором позики (а.с. 7) витрати від інфляції по вказаному договору позики складають 732 грн., а три проценти річних - 80,23 грн. Виходячи з вищенаведеного та небажання відповідача виконати взяте на себе грошове зобов»язання, а також враховуючи правову позицію Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики, де роз»яснено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики на підтвердження факту укладення та умов договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми»,-то суд вбачає підстави для задоволення позову. Також стягненню з відповідача підлягають судові витрати, які викликані порушенням законних прав та інтересів позивача внаслідок його дій. На підставі наведеного та ст. ст. 23, 509, 525-527, 536, 625, 639, 1047-1049 ЦК України,

Outcome: approved