overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком №70 по вул.Стаханівській у м.Біла Церква Київської області, який належить їй на праві приватної власності. Зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 1999 року по червень 2015 року. Відповідач був прописаний у будинку з 2005 року за її згодою, однак майже півтора роки пішов з будинку, забравши свої речі, та фактично утворив нову сімю, його місцезнаходження позивачу невідомо. Оскільки у звязку з реєстрацією відповідача у неї виникають проблеми з оплатою комунальних послуг, просила визнати його таким, що втратив право користування будинком. У судовому засіданні позивач підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Відповідач у судове засідання не прибув, про місце та час розгляду справи повідомлений належно, причину неявки не повідомив. Вислухавши позивача, ухваливши про заочний розгляд справи, дослідивши її матеріали суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З договору дарування від 22.04.2004, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрованого за №2720 судом встановлено, що позивачу належить на праві приватної власності будинок №70 по вул.Стаханівській у м.Біла Церква. З довідки №1426 від 27.07.2015 р., виданої ЖЕК №6, судом встановлено, що відповідач з 2005 р. зареєстрований у зазначеному будинку. Згідно з актом від 16.10.2015 р., складеним працівниками ЖЕК №6 та затвердженим його начальником, ознак того, що [PERSON] проживає у зазначеному будинку, не встановлено. Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2015 р., шлюб між сторонами розірвано. Доказів того, що він з поважних причин не користується належним позивачу будинком протягом строків, встановлених домовленістю або законом, відповідач суду не надав. Відповідно до ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивача доведені та ґрунтуються на законі, а тому задовольняє позов у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності. Зазначила, що відповідач був зареєстрований у цій квартирі як чоловік онуки. Але 03.11.2015 р. шлюб між ними було розірвано, після чого відповідач перестав проживати у її квартирі. Після залишення квартири відповідач не з'являвся, на телефонні дзвінки не відповідав, його місцезнаходження позивачу невідомо. У судове засідання сторони не прибули, позивач подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не прибув, про місце та час розгляду справи повідомлений належно, ставлення до позову не висловив, причину неявки не повідомив. Ухваливши про заочний розгляд справи та дослідивши її матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст.156 ЖК України, ч.2 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житлового будинку користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З договору купівлі-продажу від 09.08.1994 р. судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності. Згідно з довідкою №2188 від 29.06.2016 р., виданою управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, відповідач зареєстрував місце свого проживання у зазначеній квартирі як чоловік онуки власниці. Як вбачається з акту №235/1 від 04.07.2016 р., затвердженого начальником ЖЕК №6, з 22.01.2015 року відповідач зареєстрований в належній позивачу квартирі, однак не проживає. Згідно з позовом, відповідач без поважних причин більше року не користується квартирою, однак добровільно не зняв місце своєї реєстрації, що покладає на позивача додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Доказів того, що він з поважних причин не користується належною позивачу квартирою протягом строків, встановлених домовленістю або законом, відповідач суду не надав. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивача доведені та ґрунтуються на законі, а тому задовольняє позов у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст.8,10,11,60,88, 209,215,223-228, 293- 296 ЦПК України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №44 по вул.Партизанській,25 м.Біла Церква Київської області, яка належить їй на праві приватної власності. Зазначила, що відповідач - колишній чоловік колишньої власниці квартири [PERSON], яка продала квартиру 27.07.2015 р. Відповідач був прописаний у квартирі з 2007 року, однак після її продажу за місцем реєстрації не проживав, його місцезнаходження позивачу невідомо. Оскільки у звязку з реєстрацією відповідача у позивача виникають проблеми з оплатою комунальних послуг, просила визнати його таким, що втратив право користування квартирою. У судовому засіданні представники позивача підтримали позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Відповідач у судове засідання не прибув, про місце та час розгляду справи повідомлений належно, причину неявки не повідомив. Вислухавши представників позивача, ухваливши про заочний розгляд справи, дослідивши її матеріали суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З договору купівлі-продажу від 27.07.2015, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрованого за №1683 судом встановлено, що позивачу належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. З довідки №3544 від 30.07.2015 р., виданої ЖЕК №1, судом встановлено, що відповідач з 2007 р. зареєстрований у квартирі №44 зазначеного будинку. Як вбачається з пояснень представників позивача, відповідача вона ніколи не бачила, його місцезнаходження їй невідомо, членом сімї він не є. Доказів того, що він з поважних причин не користується належною позивачам квартирою протягом строків, встановлених домовленістю або законом, відповідач суду не надав. Відповідно до ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивача доведені та ґрунтуються на законі, а тому задовольняє позов у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просила визнати за нею право власності, як таке що набуто нею в порядку спадкування за заповітом, на 3/8 частини житлового будинку [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що нині померла [PERSON] за життя заповіла все належне майно та взагалі усе те, що належатиме їй на час смерті, зокрема і майнові права щодо зазначеного житлового будинку, які виникли у неї на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси № 2-2981/2008 від 08.05.2008 року, що набрало законної сили 19.05.2008 року. Разом з тим, оскільки зазначені майнові права спадкодавці не були нею зареєстровані у встановленому законом порядку, на теперішній час позивач не може належним чином набути (зареєструвати) право власності щодо спадкового майна, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірну квартиру, та за такого, вказуючи на положення діючого законодавства, позивач просила суд задовольнити позов у повному обсязі. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце вирішення справи повідомлені належним чином. Представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, викладені у позові обставини та вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач звернулася до суду з заявою про визнання позову та про відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог, просила суд розглядати справу за її відсутності. Виходячи з неявки відповідача у судове засідання без повідомлення поважності причин такої неявки, та приймаючи думку позивача щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просила визнати за нею право власності, як таке що набуто нею в порядку спадкування за заповітом, на двохкімнатну квартиру площею 52,6 кв.м. за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що нині померла [PERSON] за життя заповіла позивачу все належне майно та взагалі усе те, що належатиме їй на час смерті, зокрема і двохкімнатну квартира, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло № 461 від 27 вересня 1993 року. Разом з тим, оскільки зазначені майнові права спадкодавці не були нею зареєстровані у встановленому законом порядку, на теперішній час така обставина перешкоджає позивачеві у спадкуванні зазначеної квартири через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірну квартиру, та за такого, вказуючи на положення діючого законодавства, позивач просила суд задовольнити позов у повному обсязі. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце вирішення справи повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, викладені у позові обставини та вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, пояснень щодо суті позову не надав. Виходячи з неявки відповідача у судове засідання без повідомлення поважності причин такої неявки, та приймаючи думку позивача щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просила розірвати шлюб, укладений між сторонами 29.11.2002 р. відділом РАГС Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №1455, посилаючись на несхожість характерів, різні погляди на життя та різні інтереси. У судовому засіданні позивач підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, та пояснила, що сварки у сім'ї негативно впливають на дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач позов не визнав і просив надати строк для примирення. Вислухавши сторони та враховуючи, що вони мають малолітню дитину, ухвалою від 13.03.2014 р. суд надав сторонам строк для примирення, для чого зупинив розгляд справи. Після відновлення провадження у судове засідання сторони не прибули, про місце та час розгляду справи повідомлені належно, позивач подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримала, відповідач причину неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. Згідно зі ст.51 Конституції України, ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З відповідного свідоцтва судом встановлено, що 29.11.2002 р. відділом РАГС Білоцерківського міського управління юстиції Київської області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис №1455. Згідно зі свідоцтвом про народження, від цього шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної любові, сімейні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть, можливості та бажання зберегти сім'ю не мають. Застосовані судом заходи для збереження сім'ї позитивних результатів не дали. За таких обставин суд вважає доведеним, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та дитини, що мають істотне значення. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня звернення із позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем вони проживали однією сім'єю. За час спільного проживання в них народився син [PERSON], [INFO]. За їх спільною заявою, поданою до органу реєстрації, [PERSON] визнав себе батьком дитини, про що зроблено відповідний запис у свідоцтві про народження. На даний час сімейні відносини між нею та відповідачем припинено, дитина постійно проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні, відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Тому просила суд стягнути на утримання дитини аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву, в якій просила позов задовольнити, а справу розглядати за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення телефонограми (а.с. 13). За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим за згодою позивача розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім'єю. За час проживання однією сім'єю у сторін народився син: [PERSON], [INFO], який постійно проживає із позивачем та перебуває на її утриманні (а.с. 3). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст.181,183,184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON], стягнувши з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня звернення із позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки, в силу ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просить суд розірвати шлюб, в якому вона перебуває з відповідачем. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з листопада 2009 року між ними постійно відбувалися сварки, вони не знаходили спільної мови, взаєморозуміння, а тому сімейні стосунки з відповідачем фактично припинені. Сторони в судове засідання не з'явилися, але завчасно сповістили суд про неявку та можливість розгляду справи за їхньої відсутності. Позивач надала заяву, в якій просить позов задовольнити та шлюб розірвати, а справу розглянути без її участі. Відповідно до заяви та письмових пояснень відповідача він також просить суд про розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 28.04.2001 року відділом РАЦС Індустріального районного управління юстиції міста Дніпропетровська між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 268. Від шлюбу в сторін народилася дитина - донька [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки сторони припинили з листопада 2011 року з причини відсутності взаєморозуміння, різні характери та погляди на сімейне життя, втрату поваги і небажання мати шлюб один з одним. Спору про поділ майна сторони не мають та поміж ними досягнуто згоди, що після розірвання шлюбу дитина й надалі залишатиметься проживати із матір'ю. Суд вважає, що подальше сумісне життя сторін та збереження сім'ї неможливо, їхній шлюб існує формально. Вимоги про зміну прізвищ сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. З огляду на ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам дитини, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, мотивуючи свій позов тим, що спільне життя не склалося через різні погляди на подружнє життя та несумісність характерів. В судове засідання сторони не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від сторін надійшли заяви в яких вони просять заслухати справу в їх відсутність, позивач позов підтримує, а відповідач- позов визнав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.08.0215 року, який зареєстрований відділом РАЦС по м.Світловодськ Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с.5). Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO](а.с.6) Між подружжям відсутні почуття, на яких ґрунтуються сімейні відносини, спільне господарство не ведеться, в родині між подружжям відсутня повага, шлюбні стосунки фактично припинені, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права. Суд постановляє рішення після спливу одного місяця від дня подання заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, враховуючи, що бажання позивача та відповідача на розірвання шлюбу відповідає їх дійсній волі, в порядку ст. 106 СК України позивач та відповідач не мають можливості розірвати шлюб, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обємі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просить суд: - стягнути з відповідача заборгованість по аліментах в розмірі 33 506 грн; - стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 9 326 грн. 66 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2009 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO] в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття та кошти на утримання позивача в розмірі по 400 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] трьох річного віку. Відповідачем дане рішення не виконувалось, у зв'язку з чим станом включно по липень 2014 року відповідачем допущено заборгованість по сплаті аліментів та коштів на утримання дружини в розмірі 33 506 грн. Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в розмірі 9 326 грн. за період 2010 - 2014 роки в розмірі 9 326 грн. 66 коп. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач про день слухання справи належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі, тому суд,

Outcome: partial