Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом, в якому зазначила, що вона є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті даної особи відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: 81/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0372 га. з кадастровим номером 1810136300:07:015:0022 за тим же місцезнаходженням. У встановлений законодавством шестимісячний термін позивач подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. З метою забезпечення можливості проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно в травні 2020 року позивач звернулась до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, проте у вчинені нотаріальної дії відмовлено у зв`язку з неможливість виконання приватним нотаріусом своїх повноважень. Так, свідоцтво про право на зайняття нотаріальної діяльністю [PERSON] анульовано відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 2652/5 від 16.08.2018 року «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого [PERSON] ». Відповідно до Наказу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області № 242/6 від 18.09.2018 року приватна нотаріальна діяльність [PERSON] припинена. Позивач посилається на положення ч.5 ст. 30-1 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої особа, нотаріальна діяльність якої припинена, зобов`язана протягом одного місяця з дня одержання копії наказу передати до відповідного державного нотаріального архіву всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса. У разі якщо цей строк є недостатнім, він може бути продовжений рішенням відповідного територіального органу Міністерства юстиції України, але лише один раз і не більше ніж на місяць. Відповіддю Житомирського обласного нотаріального архіву від 14.08.2020 року позивачу повідомлено про те, що документи нотаріального діловодства приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. до Житомирського обласного нотаріального архіву на зберігання не передавались. На звернення позивача до нотаріуса із заявою про передачу заведеної спадкової справи до іншого нотаріуса отримано відмову з повідомленням про оскарження нотаріусом вищевказаних наказів до Окружного адміністративного суду м. Києва. З огляду на вищевикладені обставини, які унеможливлюють отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач вказує на необхідність застосування винятково способу судового захисту та вирішення питання про визнання права власності в порядку спадкування. Відповідачем надано клопотання про можливість розгляду справи у відсутності представника, а також висловлене заперечення щодо заявлених вимог. Стороною вказано про наявність самочинного будівництва в складі спірного нерухомого майна, що перешкоджає визнанню права власності за судовим рішенням. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та зауважив, що процедура оскарження нотаріусом наказів про припинення нотаріальної діяльності може бути надмірно тривалою, що порушуватиме право особи на вільне використання та розпорядження майном. Судом встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. 19.12.2012 року здійснено реєстрацію спадкової справи, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис № 53964574. Згідно Наказу Міністерства юстиції України від 16.08.2018 року № 2652/5 анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 16.03.1995 року за № 1603 на ім`я Черпак Г.А . Наказом Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 18.09.2018 року № 242/6 припинено приватну нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Черпак Г.А. по Житомирському міському нотаріальному округу та припинено дію реєстраційного посвідчення від 13.11.1996 року № 15. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.10.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України, Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішення та наказів. На час розгляду справи за позовом [PERSON] провадження за вищевказаною справою не завершене. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст. 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Положеннями ст. 391 ЦК України визначено право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що позивач як спадкоємець першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] набула прав на спадщину, до складу якої, крім іншого, входить нерухоме майно. Вирішуючи питання про можливість визнання права власності на спадкове майно суд звертає увагу, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, в разі існування перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На думку суду, винятковість обставин, які перешкоджають оформленню спадкових прав, повинна проявлятись через такі умови та причини, внаслідок яких набуття таких прав без судового втручання є взагалі неможливим, зокрема, в разі невизнання особою з функціями адміністративного контролю обсягу та змісту прав спадкодавця, існування інших обставин, які зумовлюють постійне, а не тимчасове оспорювання. Не можна вважати невизнанням права або його оспорюванням невиконання нотаріусом власних повноважень. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 30-1 Закону України «Про нотаріат» припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса здійснюється відповідним територіальним органом Міністерства юстиції України за наявності підстав, передбачених цим Законом, шляхом видання наказу про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-9 частини першої статті 30 цього Закону, відповідний територіальний орган Міністерства юстиції України зобов`язаний зобов`язані негайно передати приватному нотаріусу копію наказу про припинення його нотаріальної діяльності. Приватний нотаріус зобов`язаний припинити нотаріальну діяльність з моменту отримання копії наказу про припинення його нотаріальної діяльності. Наказ про припинення нотаріальної діяльності може бути оскаржений приватним нотаріусом до Міністерства юстиції України або до суду. Оскарження цього наказу приватним нотаріусом зупиняє реалізацію положень, передбачених частинами п`ятою і шостою цієї статті. Як зазначалось вище, нотаріусом оскаржено прийняті накази про припинення нотаріальної діяльності та дії реєстраційного посвідчення в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» контроль за процесуальними строками при виконанні завдань судочинства покладається на суддю адміністративного суду, який розглядає і вирішує адміністративну справу. За положеннями ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає увагу, що заявляючи вимогу про визнання права власності на спадкове майно, а саме: частину житлового будинку по [ADDRESS] , позивачем не надано доказів на підтвердження прав спадкодавця [PERSON] на відповідну частку у праві на будинок. Крім того, з дослідженого судом технічного паспорту на будинок слідує, що до складу відповідного нерухомого майна включені самочинно збудовані споруди. Згідно з ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Є необхідним зазначити, що на виконання завдань цивільного судочинства суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Хоча судом і встановлено певні перешкоди у реалізації позивачем прав власності у повному обсязі відносно спадкового майна, застосування способу захисту у виді визнання права власності за судовим рішенням не може вважатись виправданим втручанням суду як пропорційне реагування на такі обмеження. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування ст. 392 ЦК України та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Outcome: dismissed