Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої завданої залиттям квартири матеріальної шкоди в розмірі 7637 грн., моральної шкоди в розмірі 2000 грн. та відшкодування вартості послуг експерта в розмірі 1500 грн. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.07.2017р. вказаний позов залишено без руху, оскільки в такому не було зазначено прізвища, імені та по батькові відповідача, а за наслідками звернення до відповідного органу реєстрації не встановлено будь-яких даних про таку особу як [PERSON] На виконання вимог ухвали позивач долучила нову редакцію позовної заяви, в якій зазначила дані відповідача, а саме [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач проживає в квартирі [ADDRESS]. 30.12.2016р. її квартиру було затоплено, що відбувається регулярно в результаті незаконно встановленої душової кабіни на території кімнати квартири [ADDRESS], яка розташована над кімнатою квартири [ADDRESS]. Після залиття 03.01.2017р. звернулась в ЛКП «№503», в результаті чого останніми складено відповідний акт про те, що причиною залиття була несправність під'єднань до санітарно-технічних приладів, а саме душової кабіни і унітазу в квартирі [ADDRESS], де проживає відповідач. З приводу відшкодування шкоди зверталась до відповідача, однак отримала відмову у виплаті адекватної компенсації. Крім того, відповідач продовжила протягом місяця користуватись душовою кабіною та унітазом, а здаючи квартири в оренду подобово, продовжувала її заливати. З приводу незаконно встановленої душової кабіни звернулась у ЛКП «№503», яке направило відповідний лист попередження про необхідність демонтажу душової кабіни. Таке попередження залишилось невиконаним, що несе ризики повторних залиттів. Згідно висновку експертного дослідження, вартість матеріального збитку становить 7637 грн. Дану суму, а також витрати на проведення експертизи в сумі 1500 грн. просила стягнути з відповідача в примусовому порядку. Крім того, неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка виразилась в негативних емоціях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності додаткових зусиль для його нормалізації. Ступінь моральних страждань оцінює до розміру 2000 грн., які також просила стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] скерувала до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги заперечує та крім цього, не вважає себе належним відповідачем. Зокрема квартира в якій вона проживає лише частково знаходиться над квартирою позивача, а саме її житловою кімнатою, внаслідок чого пошкодження, які були предметом дослідження експертизи не можуть бути спричинені лише користуванням душовою кабіною. Частково, такі пошкодження обумовлені неналежним станом ливневої системи будинку, а унітаз в квартирі встановлений за часів будівництва будинку та відображений в технічному паспорті. Також зазначає, що не є власником квартири, ким є [PERSON], який і повинен бути відповідачем у справі, оскільки саме власник несе тягар з утримання майна. Крім того, в добровільному порядку відшкодувала позивачу 2000 грн., проте сума компенсації не зменшилась. Також, в суму компенсації включено податок на додану вартість в сумі 1273 грн., який позивач просить стягнути проте який нею ще не сплачено. Крім того, позивач не надала доказів про те, що ремонтні роботи нею здійснені, тоді як в протилежному випадку вони мали б вибір провести ремонт за власний рахунок, або ж у випадку проведення ремонту - відшкодувати розмір фактично понесених витрат, розмір яких не доведений. Тому, просить відмовити в задоволенні позову. Відповіді на відзив позивачем не подано. За заявою позивача, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13.02.2018р. до участі в справі залучено як співвідповідача [PERSON] Визначено останньому строк для подання відзиву. У зв'язку з цим, позивач подала заяву, в якій просила стягнути згадані вище кошти в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] В процесі розгляду справи ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18.06.2018р. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі в справі як третіх осіб [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON], повноваження якої підтверджуються належною довіреністю від 08.10.2013р., позовні вимоги підтримала. Дала пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], повноваження якої підтверджуються ордером на ведення справи серії ЛВ № 090560, в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов. Просить в його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не скерував. У відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України, за погодженням з учасниками процесу суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди врегульовано положеннями Глави 82 Розділу ІІІ Книги П'ятої ЦК України. Зокрема, за приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію договору купівлі-продажу від 06.08.2009р. (а.с.26). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.69-70), власником квартири [ADDRESS], яка розташована над квартирою позивача, є відповідач [PERSON] З долученого до матеріалів справи копії акту від 05.01.2017р. (а.с.6), вбачається, що відповідною комісією у складі працівників ЛКП «№ 503» було встановлено факт залиття квартири позивача, яке сталось через несправність з'єднань до санітарно технічних приладів, а саме душової кабіни та унітазу в квартирі [ADDRESS]. Згідно висновку експертного дослідження № 10/17 від 04.04.2017р. (а.с.7-11), вартість відновлювального ремонту в приміщеннях квартири [ADDRESS] становить 7637 грн. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання. Зобов'язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов'язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов'язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права. Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 331/4392/16-ц в постанові від 04.04.2018р. сформулював правовий висновок про те, що відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Оскільки в справі яка розглядається стороною відповідача не доведено належними і допустимими доказами відсутність своєї вини у заподіянні шкоди, позовні вимоги про стягнення грошових коштів в сумі 7637 грн. як вартості матеріального збитку, спричиненого залиттям квартири позивача суд визнає обґрунтованими. У зв'язку з цим, доводи сторони відповідача про те, що причиною завдання шкоди є в тому числі пошкодження ливневої системи будинку суд визнає неспроможними. Оскільки доказів про те, що відповідач частково відшкодувала завдану шкоду в розмірі 2000 грн. суду не надано, підстави для зменшення розміру відшкодування відсутні. Згідно ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. За змістом ст. 321 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Вище уже зазначалось, що власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON], тоді як відповідач [PERSON], згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку (а.с.62) в такій лише зареєстрована як дружина власника. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 1-3 ст. 156 ЦК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Аналіз положень ст. 321 ЦК України та ч. ч. 1-3 ст. 156 ЖК України свідчить про те, що законодавець розмежовує поняття «утримання майна», «користування майном» та «участь членів сім'ї в утримання майна». Перше є обов'язком власника, друге - визначається власником, а третє - обов'язком користувача на рівні з власником брати участь у витратах, пов'язаних з належним утриманням майна, яке в свою чергу, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 156 ЖК України, не створює у користувача обов'язку в безпосередньому утриманні цього майна, а лише зобов'язує брати фінансову участь в такому утриманні. Як вбачається з дослідницької частини висновку експертного дослідження № 10/17 від 04.04.2017р. (а.с.10), причиною залиття приміщень в квартирі [ADDRESS] являється проходження (надходження) рідини через міжповерхове перекриття з приміщень квартири [ADDRESS], внаслідок технічної несправності (неякісне під'єднання) до санітарно-технічних приладів, а саме душової кабіни та унітазу даної квартири. Вказане свідчить про те, що причиною залиття є власне неналежне утримання майна, що відповідно до ст. 321 ЦК України є обов'язком саме власника, а не користувача майна. В такому випадку, за відсутності інформації про існування домовленості між власником та користувачем квартири щодо участі останнього в її утриманні та ремонті, відповідальність відповідача [PERSON] як користувача виключається, у зв'язку з чим завдану матеріальну шкоду належить стягнути виключно з відповідача [PERSON] як власника нерухомого майна. Щодо вимог про відшкодування моральних збитків, то суд вважає, що такі позивачу також спричинені. Так, періодичне залиття приміщень квартири безперечно вплинуло вкрай негативно на [PERSON] і вимушено змінило нормальні життєві умови. Споглядання квартири в стані після залиття спричинило виключно негативні емоції у позивача, хвилювання, моральні страждання. Небажання відповідача добровільно вирішити конфліктну ситуацію лише посилило ступінь душевних страждань. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Така шкода позивачу завдана, а тому вимога про стягнення моральної шкоди є також обґрунтованою. Однак суд не може погодитись із визначеною позивачем сумою нематеріальних збитків. Моральна шкода, яка обраховується позивачем до стягнення повинна відповідати принципам розумності та справедливості, і на переконання суду, матеріальний еквівалент моральної шкоди, оцінений до розміру 2 000 грн. таким вимогам не відповідає. Слід врахувати, що залиттям пошкоджено частину приміщень квартири, а доказів знищення іншого майна в судовому засіданні не здобуто, як і не здобуто доказів того, що негативні наслідки протиправних дій відповідача вплинули на здоров'я позивача. При визначенні розміру моральних збитків суд виходить з п.п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Таким чином, аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення суми завданої моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, і матеріальний еквівалент такої шкоди, який становить 500 грн. буде відповідати вимогам розумності і справедливості та об'єктивно відповідатиме характеру та обсягу страждань позивача. Тому, саме таку суму слід стягнути з відповідача судовим рішенням. Як і в попередньому випадку, її належить стягнути з відповідача [PERSON] У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 640 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1). Крім того, також підлягає до стягнення вартість послуг експерта в розмірі 1500 грн., сплата яких також підтверджується відповідною квитанцією (а.с.21), оскільки в розумінні п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України такі витрати є пов'язаними з розглядом справи і відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial