Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що нею у 1992 році на земельній ділянці, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тунельна, 107А, був самочинно збудований житловий будинок, в 1994 році був побудований сарай площею 20,7 кв.м та вбиральню, в 1995 році ганок площею 3,7 кв.м та прибудову площею 23,5 кв.м. Рішенням Дніпропетровської міської ради [PERSON] наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за фактичним місцем розташуванням самочинно збудованого обєкту. У звязку із зазначеним позивач просила суд визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок та споруди. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Від представника Дніпропетровської міської ради надійшла заява, в якій зазначив про заперечення проти позовних вимог у повному обсязі. Представник [PERSON] благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради в судове засіданні не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням сесії VІІ скликання Дніпропетровської міської ради № 100/6 від 13 квітня 2016 року надано дозвіл громадянам, на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по фактичному розміщенню самочинно збудованих жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) (додаток 1) /а. с. 22/. До списку громадян, яким надається дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по фактичному розміщенню самочинно збудованих жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) (додаток 1 до рішення міської ради 13 квітня 2016 року № 100/6) входить [PERSON], місце розташування земельної ділянки якої знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Тунельна, 107А /а. с. 23/. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованого жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: вул. Тунельна, 107 А, Соборний (Жовтневий) район, м. Дніпропетровськ був розроблений ТОВ «Сервіс Експерт М» у 2016 році /а. с. 8-57/. З технічного паспорту, виготовленого у 2016 році на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Тунельна, буд. 107а на замовлення [PERSON] вбачається, що даний будинок має такі технічні характеристики: - житловий будинок літ. А-1 загальною площею 56,1 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м, 1992 року побудови, який складається з: 1 коридору площею 4,2 кв.м, 2 вітальні площею 15,3 кв.м, 3 житлової площею 12,8 кв.м, 4 житлової площею 11,0 кв.м, 5 санвузлу площею 4,8 кв.м, 6 кухні площею 8,0 кв.м; - літ.Б сарай площею 20,7 кв.м 1994 року побудови; - літ.В убиральню 1 шт. 1994 року побудови; - літ. А'-1 прибудову площею 23,5 кв.м 1995 року побудови; - літ.а ганок площею 3,7 кв.м 1995 року побудови /а. с. 81-87/. [PERSON] благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради розміщення жилого будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка) на зазначеній території (по вул. Тунельна, 107А в м. Дніпропетровську) не відповідає вимогам містобудівної документації. Також зазначено, що за матеріалами генерального плану розвитку м. Дніпропетровська зазначена земельна ділянка розташована частково в габаритах червоних ліній перспективної транспортної магістралі, частково на територіях зелених насаджень загального користування. Згідно з планом зонування території м. Дніпропетровська земельна ділянка знаходиться частково в зоні транспортної інфраструктури ТР-3, частково в рекреаційній зоні озеленених територій загального користування Р-3 /а. с. 7/. Згідно ч.1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельної ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Таким чином, враховуючи, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження того, що виконавчою владою м.Дніпропетровська їй була виділена для будівництва (або іншої мети) земельна ділянка, розташована по вул. Тунельна, 107А, на якій позивачем був побудований будинок з господарськими спорудами, а також приймаючи до уваги, що суду не було надано доказів на підтвердження можливості безпечної експлуатації будинку, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed