Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом про стягнення з відповідача частини доходу, отриманого в ході комерційного використання майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності мотивуючи його тим, що згідно договору оренди земельної ділянки від 27.11.2003 року № 383 та додаткової угоди до зазначеного договору від 15.01.2004 року № 7 орендарями земельної ділянки на [ADDRESS] під розміщення об»єкта роздрібної торгівлі та наданню послуг населенню є приватні підприємці - вона та відповідач. У відповідності до свідоцтва на нерухоме майно від 26.03.2008 року вона та відповідач на правах приватної спільної сумісної власності на зазначеній земельній ділянці володіють комплексом нежитлових приміщень, якому присвоєна адреса: [ADDRESS]. Даний комплекс будівель використовувався відповідачем в комерційних цілях - авто мийка, роздрібна торгівля, надання в оренду вільних приміщень. За взаємною згодою отриманий від комерційної діяльності на об»єкт спільної сумісної власності дохід, за вирахуванням необхідних виробничих витрат - орендна плата за землю, плата єдиного податку та соціального внеску приватного підприємця, комунальні платежі, обслуговування комплексу будівель, тощо, відповідач повинен був розподіляти між співвласниками. Відповідач за час проведення господарської діяльності на даному комплексі по травень 2014 року отриманим прибутком не ділився, відмовлявся надавати кошти на орендну плату за землю, тому вона з особистих коштів оплачувала половину орендної плати в розмірі 290,89 грн. на місяць, що з червня 2011 року по травень 2014 року складає 11 126,78 грн. Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить стягнути з відповідача вказану суму коштів та половину доходу, отриманого відповідачем в період з серпня 2011 року по травень 2014 року в ході комерційного використання майна, яке знаходиться у спільній сумісні власності. В ході розгляду справи представник позивачки неодноразово уточнював позовні в миги в частині коштів - доходу, отриманого відповідачем в ході комерційного використання майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності. Згідно промови представника позивачки в судових дебатах ним підтримано позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на користь позивачки в рахунок компенсації оплати за землю кошти в сумі 11 126,78 грн. та половину доходу, отриманого відповідачем в ході комерційного використання майна, як знаходиться у спільній сумісній власності за період з серпня 2011 року по травень 2014 року в сумі 34 049,25 грн. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, надаючи заперечення та пояснення до позову, посилаючись на викладені обставини, просили відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 61 цього Кодексу визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що згідно договору оренди земельної ділянки від 27.11.2003 року № 383 та додаткової угоди до зазначеного договору від 15.01.2004 року № 7 орендарями земельної ділянки на [ADDRESS] під розміщення об»єкта роздрібної торгівлі та наданню послуг населенню є приватні підприємці - [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до свідоцтва на нерухоме майно від 26.03.2008 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 12.03.2008 року, [PERSON] та [PERSON] на правах приватної спільної сумісної власності на зазначеній земельній ділянці володіють комплексом нежитлових приміщень, якому присвоєна адреса: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб»єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а частина 2 вказаної статті визначає, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що за спірний період відповідач сам використовував об»єкт спільної сумісної власності та отримав дохід в сумі 157 000 грн. Щодо розрахунку витрат, наданих відповідачем позивач погоджується з наступним: витрати на сплату єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування в сумі 2 939,96 грн.; витрати на воду та водовідведення ОКВП «Дніпро-Кіровоград» в сумі 12 159,56 грн.; витрати на природний газ ВАТ «Кіровоградгаз» в сумі 13 864,35 грн.; витрати на придбання «хімії та затратних матеріалів» в сумі 10 273 грн. та загальним розміром підтверджених витрат, пов»язаних з використанням об»єкта спільної сумісної власності з серпня місяця 2011 року по травень 2014 року в сумі 88 901,50 грн. Таким чином, розмір чистого доходу, отриманого [PERSON] становить: 157000 - 88 901,50 = 68 098,50 грн., а половина складає 34 049,25 грн. Щодо зазначених відповідачем витрат на оплату праці в сумі 35 914 грн. - вказана сума витрат не підтверджена належними доказами; витрати на сплату штрафу екологічної прокуратури в сумі 1 050 грн. та на повернення кредиту в сумі 72 693,36 грн. не стосуються предмету позову та не відносяться до витрат, пов»язаних з комерційним використанням майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності позивача та відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про задоволення вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки частини доходу, отриманого в ході комерційного використання майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності в сумі 34 049,25 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення компенсації за оплату оренди за землю,суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, враховуючи наступне. Як зазначалось вище, згідно додаткової угоди від 15.01.2004 року № 7 до договору оренди землі від 27.11.2003 року, орендарями земельної ділянки на [ADDRESS] під розміщення об»єкта роздрібної торгівлі та наданню послуг населенню є приватні підприємці - [PERSON] та [PERSON]. Договір про оренду землі та рахунок для його сплати єдиний, але Кіровоградська ОДПІ приймає звітність та оплату від кожного співвласника окремо, рівно за половину земельної ділянки і як вбачається з повідомлення даного органу (а.с.21,77) сторонами проводилась оплата оренди землі за спірний період за власні кошти: [PERSON] в сумі 5 497,88 грн. та [PERSON] в сумі 12 939,51 грн., а тому позовні вимоги у вказаній частині не знайшли свого підтвердження та обґрунтування. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати: на користь позивачки документально підтверджені в сумі 243,60 грн. та на користь держави в сумі 96,90 грн. На підставі викладеного і ст. ст. 368, 369 ЦК України,

Outcome: partial