Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач звернувся суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що 29 вересня 2016 року він набув у власність квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. У даній квартирі було зареєстровано [PERSON] - відповідача по справі. У вересні 2014 року, за даними попередніх власників, відповідач зібрав свої речі та виїхав з квартири. З того часу не з`являвся за місцем реєстрації, жодних родинних зв`язків з позивачем не має, особисті речі відповідача в квартирі відсутні. У зв`язку з чим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачу по справі на підставі договору дарування від 29 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки № 9888, у даній квартирі також зареєстрований відповідач по справі. Відповідно до акту обстеження житла від 16.09.2020 року, підписаного сусідами, [PERSON] з вересня 2014 року у спірній квартирі не проживає. Даний факт також підтверджено поясненнями свідків[PERSON] , [PERSON] , доаитаних в судовому засіданні. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив , що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою». Таким чином, власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом. Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради). Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст.ст.16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Оскільки відповідач по справі не проживає в житловому приміщенні понад рік без поважної причини, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача по справі таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачана користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved