Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

позивач звернулась до суду з означеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: вул. Технікумівська, 3-Ж, м. Новомосковськ Дніпропетровської області. У вказаному будинку, окрім позивача та членів її сім`ї зареєстровано доньку відповідача [PERSON], яка з 18 червня 2013 року у будинку не проживає, проживає окремо, самостійно веде господарство, має власну сім`ю, означеним житловим приміщенням не користується, не приймає участі в утриманні будинку, чим порушує права позивача. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним будинком. Позивач надала суду заяву, згідно якої просить розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу будинку, незакінченого будівництвом від 01 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] належить будинок, незакінчений будівництвом (73% готовності) з надвірними побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Технікумівська, 3-Ж, м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 жовтня 2014 року. Також у вказаному домоволодінні, згідно довідки ГУ ДМС України в Дніпропетровської області з 18 червня 2013 року зареєстровано [PERSON], [INFO] доньку позивача. Як вбачається з Акту голови квартального комітету № 12 м. Новомосковська від 14 березня 2016 року, складеного за участі мешканців будинків по вул. Технікумівській, 3е та 3д в м.Новомосковську Дніпровської області, [PERSON] з моменту реєстрації - 18 червня 2013 року не проживає у будинку за адресою місця реєстрації. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: вул. Технікумівська, 3-Ж, в м. Новомосковську Дніпропетровської області відповідач не проживає більше року, а лише зареєстрована в ньому. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування будинком, належним позивачу, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 1 рік. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 гривень, тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 551,20 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved