Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач звернувся з цим позовом до суду і вказав, що у жовтня 2015 року до Криничанського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] подав позовну заяву до [PERSON] про визнання в порядку спадкування за законом права постійного користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства та права власності на фермерське господарство як цілісний майновий комплекс. Як зазначає позивач, що хоч у вищезазначеній справі позивачем був [PERSON], фактичними позивачами які брали участь у судових засіданнях за довіреностями були [PERSON] та [PERSON]. Позивач вказує на те, що жодного відношення та претензій до вищезазначеної позовної заяви він не має, та проти задоволення тих позовних вимог він не заперечував, у звязку з чим його було вказано відповідачем він не розуміє, але у звязку з тими обставинами змушений був захищати свої права та інтереси. Через що він звернувся до юридичної фірми «Резидент», з якою уклали угоду про надання юридичних послуг. Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт від 12 січня 2016 року, вартість послуг склала 2850 гривень. Згідно акту від 19 лютого 2016 року 5450 гривень, як вказує [PERSON], на юридичні послуги він витратив 8300 гривень. Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], треті особи: державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Головне управління Держземагенства у Дніпропетровській області, Криничанська державна нотаріальна контора, Криничнаська районна державна адміністрація про визнання в порядку спадкування за законом права постійного користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства та права власності на фермерське господарство як цілісний майновий комплекс було залишено без розгляду. У звязку з чим, як вказав [PERSON], ним були затрачені грошові кошти у розмірі 8300 гривень на залучення свого представника, 580 гривень понесених ним судових витрат. Крім того, позивач вказує, що у звязку з вищенаведеним йому було завдано моральної шкоди, яку він розцінює в розмірі 8300 гривень. Тому позивач просить стягнути з [PERSON], та [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 8300 гривень як відшкодування позивачу матеріальної шкоди, понесеною на витрати правової допомоги, 8300 гривень як відшкодування завданої йому моральної шкоди, та 580 гривень судових витрат. Відповідачі в судове засідання не зявились, про день слухання справи сповіщені належним чином. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача задоволені бути не можуть, так як матеріальними збитками, згідно із ст. 22 ЦК України, є витрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин якби її право не було порушене. Позивач же розцінює понесені витрати на правову допомогу як матеріальні збитки, що суперечить ст. 22 ЦК України. У відповідності із ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди за правилами ст.ст. 22, 23 ЦК України можливе лише за умови порушення права позивача. А позивач вказав, що порушення його права полягає в участі відповідачів в судових засіданнях в якості представників [PERSON], які і ініціювали подання позовної заяви. Але ст. 55 Конституції України, ст. 3 ЦПК України гарантують право громадян України на звернення до суду за захистом. Тобто само по собі звернення до суду є реалізацією вказаного права і не може бути розцінене як порушення права. Витрати на правову допомогу ст. 79 ЦПК України відносить до судових витрат, а не до матеріальних збитків. Витрати на правову допомогу на підставі ст. 84 ЦПК України не суть сторони. У разі залишення позовної заяви без розгляду, як це мало місце згідно ухвали суду від 22 лютого 2016 року, відповідач, що в даному судовому засіданні є позивачем, має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивачів, що встановлено ст. 89 ЦПК України. Але таких вимог позивачем не заявлено, як не наведено і доказів необгрунтованості дій відповідачів. Перелічені обставини обумовлюють висновок суду про неможливість задоволення позовних вимог, що за правилами ст. 88 ЦПК України позбавляє суд можливості стягнення на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed