Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просять визнати відповідача [PERSON] такими, що втратив право на користування житлом - квартирою [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за вказаним місця проживання. В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності їй та членам її сім'ї - [PERSON] та [PERSON] В 1995 році вона уклала спільно з відповідачем шлюб, проживали однією сім'ю у спільній квартирі, де окрім неї та її дітей, також був зареєстрований і відповідач, як чоловік співвласниці. Однак, після розірвання в 2013 році між сторонами шлюбу, відповідач добровільно покинув квартиру, в ній не проживає, його особистих речей в квартирі немає, квартирою не цікавиться, подав до відділу соціального забезпечення Сихівської РА м.Львова заяву про зняття з нього пільг на оплату комунальних послуг, оскільки він в квартирі не проживає. Постійна відсутність відповідача у спірній квартирі підтверджується складеними уповноваженими працівниками ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» актами від 08.11.2013р., 12.12.2013р. 27.01.2014р., 27.03.2014р. та 27.05.2014р. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його відсутності не існує, а тому вважає, що такий втратив право користування квартирою, а крім того, повинен бути знятий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Позивач [PERSON] та її представник, в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять таку задоволити. Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідач не мав наміру залишати спірну квартиру, проте позивач силоміць виставила його з займаного житла, при цьому додатково зазначив, що відповідач являється інвалідом, іншого приміщення придатного для проживання немає, вважає, що обставини, на які покликається позивач, є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, а відтак не можуть слугувати підставою для позбавлення його права проживання у спірній квартирі. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.401, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до положень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності позивачці [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру [NUMBER] від 22.10.2004р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5754750 від 08.12.2004р. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки № 112 виданої 15.01.2015р. ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані 6 осіб: [PERSON] (позивач), [PERSON], [PERSON] (доньки позивачки), [PERSON] (внучка позивачки), [PERSON] (піднаймач) та [PERSON] (відповідач). Також встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.11.2013р. було розірвано. Так, в вересні 2013 року, відповідач залишив спірну квартиру та по даний час до неї не навідувався, своїх особистих речей у квартирі не зберігає, за житлово-комунальні послуги не сплачує. Як стверджується актами від 08.11.2013р., 12.12.2013р. 27.01.2014р., 27.03.2014р. та 27.05.2014р., складеними комісією ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» відповідач [PERSON] понад 1 рік не проживає в спірній квартирі. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що відповідач, не проживаючи у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, втратив право на користування нею з підстав ч.2 ст.405 ЦК України, а тому в цій частині позов слід задоволити. Будь-яких доказів в спростування позову матеріали справи не містять. В частині вимог про зняття відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] слід відмовити з огляду на те, що відповідно до ст.7 Закону України «Про вільний вибір місця проживання та свободу пересування» однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням, відтак, питання про зняття особи з реєстрації виникає в процесі виконання такого рішення суду, оскільки орган, який здійснює реєстрацію місця проживання та зняття з реєстрації при наявності такого рішення зобов'язаний зняти особу з реєстрації і лише у випадку відмови в цьому може виникнути спір. З огляду на викладене така вимога заявлена позивачем передчасно та на даний час відсутні підстави для її задоволення. На підставі ст.405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про вільний вибір місця проживання та свободу пересування» та

Outcome: dismissed