Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що відповідно до укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем Кредитного договору №63-32/08-А від 27.05.2008 [PERSON] надано кредит у розмірі 16 492 доларів США зі строком дії до 26.05.2015 та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік. Додатковою угодою до вказаного договору від 29.03.2012 строк дії договору подовжено до 26.05.2016, а Додатковою угодою №1 до кредитного договору від 01.04.2015 змінено розмір відсотків за користування кредитом на 15,5% річних. 15.11.2018 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого позивач набув право вимоги до відповідача в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконував, не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 30.01.2019 становить 1 616 935,67 грн. Враховуючи викладене, а також те, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитом у розмірі 151 247,36 грн. та судові витрати. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.02.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.06.2019, яка занесена до протоколу судового засідання в рамках п. 7 ч. 2 ст. 248 ЦПК України, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вказував, що окрім кредитного договору 27.05.2008 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем укладено договір застави автомобіля. Після отримання права вимоги до відповідача, позивач отримав виконавчий напис нотаріуса про стягнення з відповідача розміру заборгованості. В межах примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, на прилюдних торгах було реалізовано предмет застави за ціною 111 011 грн. з яких було передано позивачу 91 839,71 грн. Після реалізації предмета застави, сторона позивача подала заяву про повернення виконавчого документу стягувачу і припинення виконавчого провадження. Також представник відповідача вказував на те, що представник позивача звертався до відповідача в письмовому порядку і вказував на те, що у випадку оплати [PERSON] суми боргу в розмірі 13 624, 40 грн. у строк до 01.04.2019 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позивач відступить своє право вимоги на стягнення суми заборгованості на користь фізичної/юридичної особи, яка буде повідомлена відповідачем. З урахуванням того, що позивач отримав кошти від реалізації предмета застави у розмірі, більшому ніж пропонувалося нею, то відповідач виконав свої зобов`язання в межах пропозиції сторони позивача. Відмітив, що з позовної заяви не зрозуміло, яким чином були зараховані кошти від реалізації предмету застави і на погашення саме якої складової частини заборгованості вони були направлені. Крім того, звернувся до суду із заявою, у якій просив застосувати строки позовної давності до вимог позивача. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 27.05.2008 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Кредитний договір №63-32/08-А, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 16 492,00 доларів США зі строком дії договору до 26.05.2015 та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік (а.с. 8-13). 29.03.2012 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Додаткову угоду, у відповідності до якої змінено строк, до якого позичальник зобов`язується виплатити кредит, до 26.05.2016 (а.с. 17-18). Додатковою угодою №1 до Кредитного договору №63-32/08-А від 01.04.2015 змінено відсотки за користування кредитом у розмірі на 15,5% річних (а.с. 19). ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» свої зобов`язання виконав належним чином та надав визначену суму кредитних коштів. Після укладення договору відповідач своїх зобов`язань за вказаним договором не виконував, не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за вказаним договором. 15.11.2018 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого позивач набув право вимоги до відповідача в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора (а.с. 23-27). У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, який був наданий суду разом із позовною заявою убачається, що станом на 30.01.2019 у відповідача утворилась заборгованість, яка становить 1 616 935,67 грн. та складається із: 108 407,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 39 258,03 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 3 592,59 грн. - заборгованість за відсотками з моменту відступлення права вимоги і до 30.01.2019; 1 465 677,08 грн. - пеня (а.с. 20). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Разом з тим, із пояснень відповідача убачається, що 27.05.2008 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Договір застави транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] передав у заставу заставодержателю рухоме майно - автомобіль марки «Дачіа» модель «Логан», тип - легковий седан, рік випуску - 2007, д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до п. 2 Договору автомобіль передається в заставу як забезпечення повернення кредитних ресурсів виданих за кредитним договором. Так, 19.12.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за Кредитним договором №63-32/8-А заборгованості у розмірі 5 354,03 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.12.2018 становить 149 782,50 грн. (а.с. 97). 02.01.2019 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним А.М. відкрито виконавче провадження ВП №57989954 з примусового виконання вказаного виконавчого напису №12679 від 19.12.2018 (а.с.58, зворот). Матеріали справи містять також лист ТОВ «Вердикт Капітал» від 29.03.2019, яким позивач гарантує [PERSON] , що після оплати ним грошових кошті у розмірі 13 624,40 грн. у строк до 01.04.2019 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором кредитор після отримання коштів відступить своє право вимоги на стягнення суми заборгованості, що залишилась, на користь будь-якої особи, яка буде повідомлена боржником (а.с. 57). Із Акту про проведені електронні торги від 21.03.2019 убачається, що 12.03.2019 проведено електронні торги з реалізації автомобіля «Дачіа» д.н.з. [NUMBER] , належного [PERSON] , за результатами яких заставне майно продано за сумою 111 011,00 грн. (а.с. 59, зворот). 10.04.2019 виконавчий документ за заявою стягувача повернуто стягувачу ТОВ «Вердикт Капітал», в процесі виконання виконавчого документу з боржника [PERSON] стягнуто на користь позивача 91 839,71 грн боргу (а.с. 60, зворот). Таким чином, матеріали справи місять відомості про те, що після звернення позивача із позовом до суду зобов`язання за договором виконувалося стороною відповідача у примусовому порядку, було звернуто стягнення на предмет застави, заборгованість погашено в межах суми 91 839,71 грн. Зважаючи на ту обставину, що виконавчий напис було повернуто за заявою стягувача, суд приходить до висновку про обізнаність позивача про те, що [PERSON] сплачено кошти на виконання умов кредитного договору. Статтею 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. В процесі розгляду справи, з урахуванням отриманої від сторони відповідача інформації про реалізацію предмету застави, судом було роз`яснено право на уточнення позовних вимог із відображенням сум, які були отримані позивачем в межах виконавчого провадження. Разом з тим, представником позивача не було вчинено жодної процесуальної дії, направленої на відображення реального розміру заборгованості відповідача. У судовому засіданні представник позивача не зміг повідомити суду, в рахунок погашення якої із складових боргу були зараховані кошти, отримані від реалізації заставного майна. Представник позивача в судовому засіданні, також не зміг повідомити про ті обставини, які були запропоновані відповідачу в межах досудового врегулювання спору, та які фактично були виконані стороною відповідача. Як вже було зазначено, відповідно до наданого розрахунку заборгованості станом на 30.01.2019, заборгованість відповідача становила 1 616 935,67 грн. та складається із: 108 407,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 39 258,03 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 3 592,59 грн. - заборгованість за відсотками з моменту відступлення права вимоги і до 30.01.2019; 1 465 677,08 грн. - пеня. З витягу з реєстру договорів, права вимоги за яким відступаються, та боржників за такими договорами (а.с. 28) убачається, що станом на 15.11.2018 за відповідачем рахувалася заборгованість за тілом кредиту в розмірі 108 978, 27 грн., за відсотками 39 464, 55 грн., по пеням і штрафам 1 465 677,08 грн. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що розбіжності між відомостями, зазначеними у розрахунку заборгованості і реєстру договорів, права вимоги за яким відступаються, та боржників за такими договорами зумовлені курсовими коливаннями курсу гривні по відношенню до долара США, і не є підтвердженням погашення розміру заборгованості. Таким чином, наданий суду розрахунок заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки не містить відомостей про зарахування коштів, отриманих від відчуження транспортного засобу відповідача. Крім того, відсутні будь-які відомості, які дії були вчинені позивачем за взятими на себе зобов`язаннями у гарантійному листі від 29.03.2019, адже матеріали справи містять підтвердження того, що відповідачем була сплачена сума, більша за 13 624,40 грн (як того вимагав позивач) у строк до 01.04.2019. Суд звертає увагу на те, що сторона позивача при зверненні до приватного нотаріуса для отримання виконавчого напису, просила встановити аналогічний розмір безспірної заборгованості у доларовому еквіваленті, який заявлений у позовних вимогах. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач як сторона по справі зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право. З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів обставини, на які посилалася, як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed