Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі, однак, сімя розпалась на ґрунті нерозуміння і небажання розуміти один одного. Вважаючи збереження сімї неможливим, просить шлюб розірвати. Крім того, щодо стягнення аліментів, позивач посилаючись на те, що вони з відповідачем мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Оскільки батько дитини у добровільному порядку не виконує зобовязання по утриманню доньки, позивач просила суд стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 1\~500,00 гривень, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення повноліття дитиною. Ухвалою суду від 05.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 12.06.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Щодо стягнення з нього аліментів визнав частково, згоден сплачувати 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2015 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №339. Від шлюбу сторони по справі мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-БК №406903 від 09.09.2014 року. Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та мають різний сімейний бюджет. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття. Мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя ( ст. 110 СК України). Як вбачається з розяснень Пленуму Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Крім того, згідно ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідач, як батько, зобовязаний брати участь у матеріальному утриманні дитини, що прямо передбачено чинним законодавством. У відповідності до ст.181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд за згодою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що встановлено ч.1 ст.184 СК України. Відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Зі змісту положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Крім того, згідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до довідки наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНКВІЛ», [PERSON] працює на посаді оператора розважального атракціону та має середній заробіток у розмірі 2\~696,22 грн. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року №2246-VIII, прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Враховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає разом з матірю, позивача, відповідача, прожитковий мінімум\~для дитини\~відповідного віку,з урахуванням, що обовязок утримувати дитину покладається на двох батьків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1\~000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial