Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до Бахмутської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем та визначення додаткового строку для прийняття спадщини Мотивуючи це тим, що [INFO] у віці 62 роки померла її подруга, яка була для неї названою сестрою - [PERSON], [INFO]. 23 лютого 2016 року відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області склав про смерть [PERSON] відповідний актовий запис №232 і видав свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. В день смерті [PERSON] 23 лютого 2016 року відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме: жилого будинку, гаража, кухні, надвірних споруд: убиральні, огорожі, замощення, водопроводу, що розташовані за адресою: [ADDRESS], нерухоме майно належить померлій. Родини [PERSON] і позивача на протязі багатьох років жили поруч. [PERSON] разом зі своїм чоловіком - [PERSON], мешкала в будинку [ADDRESS], а [PERSON] разом зі своїм чоловіком - [PERSON], мешкала в будинку [ADDRESS]. Родини [PERSON] і [PERSON] дружили на протязі багатьох років, разом святкували свята, допомагали одна одній у скрутних обставинах. У 2001 році у позивача важко захворів чоловік. [PERSON] допомагала його доглядати. [INFO] [PERSON] помер. У [PERSON] в шлюбі з [PERSON] дітей не було. 11 жовтня 2004 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] блув розірваний. Після смерті чоловіка позивач і розірвання шлюбу подружжям [PERSON] відносини між [PERSON] і [PERSON] стали фактично сімейними. Обидві були майже одного віку, обидві почувалися одинокими, тому багато часу проводили удвох: разом обідали, ходили в перукарню, по магазинам, на базар і т.і. Сприяла зближенню двох подруг і та обставина, що донька позивача у середині дев'яностих років вийшла заміж, позивач цей шлюб не схвалювала, відносини у позивача з зятем - [PERSON], були напруженими, а через деякий час стали гостро конфліктними. В грудні 2004 року між позивачем і її зятем стався черговий конфлікт, позивач поскаржилась [PERSON] на важкі умови життя і остання запропонувала їй жити разом. З грудня 2004 року [PERSON] і [PERSON] стали мешкати однією сім'єю, як дві названі сестри у будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позивач і [PERSON] безперервно з грудня 2004 року по [INFO] - дату смерті [PERSON], проживали спільно однією сім'єю, як дві названі сестри. Їх пов'язував сумісний побут, взаємні права та обов'язки, вони разом витрачали особисті доходи: купували продукти, ліки, необхідний одяг, взуття та інші необхідні речі: разом прибирали в будинку, прали речі, готували їжу, ремонтували при необхідності кімнати в будинку (білили, красили вікна, підлогу), підтримували будинок та інженерні мережі у належному технічному стані; разом порались на подвір'ї, обробляли город та сад; доглядали одна одну під час хвороб. Взимку 2016 року стан здоров'я [PERSON] різко погіршився, вона серйозно захворіла (серцеві напади, аритмія, гіпертонія) і взагалі не могла обходитись без сторонньої допомоги. Позивач доглядала її до останньої хвилини життя, забезпечували необхідними ліками, їжею, а після смерті поховала [PERSON] на Маріупольському цвинтарі біля могил її батьків. Оскільки позивач проживала зі спадкодавцем - [PERSON] однією сім'єю як названа сестра понад 5 років з грудня 2004 року по [INFO] - включно по день смерті, то на підставі ст. 1264 ЦК України позивач має право спадкувати у четверту чергу за законом майно спадкодавця. Інших спадкоємців немає: батьки [PERSON] давно померли, шлюб з колишнім чоловіком розірваний, а крім того, і сам він давно помер, дітей у шлюбі чи інших родичів не було. Позивач пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини з поважної причини. Позивач тяжко переживала та сумувала у зв'язку зі смертю [PERSON] Внаслідок переживань та похилого віку позивач сама після смерті [PERSON] тривалий час важко хворіє, неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні в кардіології. Постійне погане самопочуття заважало позивачу навіть виходити з хати. Доглядала позивач під час хвороби свідок [PERSON] Вона постачала харчі, ліки та всіляко допомагала їй організовувати побут. Саме хвороба, фізична неможливість самостійно добратись до нотаріальної контори завадили позивачу своєчасно подати відповідну заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Також строк для прийняття спадщини пропущений і через брак грошей. Позивач є пенсіонеркою за віком, і всю пенсію після смерті [PERSON] фактично витрачала на придбання ліків і продуктів харчування. Невеликі грошові збереження, що мали позивач і [PERSON] були витрачені ще під час хвороби останньої, позивач ховала [PERSON] вже на позичені у свідка [PERSON] гроші. Отже, пропущення строку для прийняття спадщини мало місто також і через брак грошей. Нотаріальні дії безкоштовно не вчиняються, необхідно сплачувати державне мито і оплачувати саму нотаріальну послугу. Вказані обставини свідчать про об'єктивні, непереборні, істотні труднощі для позивача на вчинення дій до прийняття спадщини. В судове засідання позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, повідомлення про причини неявки, а також ніяких пояснень і заперечень щодо заявлених позовних вимог та клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти позову не заперечують. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою сторін та у відповідності до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Бахмутської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем та визначення додаткового строку для прийняття спадщини знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні і підтверджені матеріалами справи, тому підлягають задоволенню в повному обсязі за наступними підставами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди… Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.22) вбачається, що [PERSON] народилась [INFO], її батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.16) від 04 квітня 1983 року, після смерті [PERSON] спадкоємцями у рівних частках є [PERSON] та [PERSON], які проживають [ADDRESS]. Згідно копії заповіту від 21 жовтня 1983 року (а.с.17) [PERSON] заповіла належне їй майно - житловий будинок з усіма службовими будівлями і спорудами, які знаходяться у [ADDRESS], своєй доньці - [PERSON] Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.22) [PERSON] 31 березня 1989 року вийшла заміж за [PERSON]. Після одруження у обох стало прізвище «[PERSON]» та «[PERSON]». З копії довідки про склад сім'ї (а.с.18) або зареєстрованих у житловому будинку осіб від 30 березня 2017 року вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується копією домової книги (а.с.27-31). Відповідно до копії про склад сім'ї (а.с.19) або зареєстрованих у житловому будинку осіб від 30 березня 2017 року вбачається, що [PERSON] була зареєстрована по день своєї смерті за адресою: [ADDRESS], також за цією адресою були зареєстровані: [PERSON] (батько) по день його смерті - [INFO], [PERSON] (мати) по день її смерті - [INFO], що також підтверджується копією домової книги (а.с. 24-26). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.20) [PERSON] помер [INFO], у віці 55 років. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.21) вбачається, що [PERSON] 11 жовтня 2004 року розірвав шлюб з [PERSON]. Після розірвання шлюбу у обох залишилося прізвище «[PERSON]» та «[PERSON]». Відповідно до копії договору-замовлення (а.с.52) позивач замовляла, оплачувала та організовувала поховання померлої [PERSON] Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № [NUMBER] від 06 липня 2017 року після померлої [INFO] [PERSON] спадкова справа не відкривалась та свідоцтва про право на спадщину не видавались. У відповідності до ст. 256 ч.2 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до положень п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, в тому числі, коли підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку факт родинних стосунків, який позивач просить встановити безпосередньо породжує юридичні наслідки: встановлення цього факту необхідне позивачу для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з роз'ясненнями, що викладені у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Отже підлягає встановленню факт проживання однією сім'єю позивача з [PERSON], у якості названої сестри не менш як п'ять років з грудня 2004 року до часу відкриття спадщини - [INFO] включно, про що свідчать матеріали справи та відповідні докази і ці обставини не заперечувалися сторонами спору. Щодо вимог позивача про визначення їй додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON], суд зазначає наступне. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані за наявності сукупності обставин коли у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як зазначив ВССУ у п. 2 узагальнення «Про судову практику цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. В обґрунтування поважності пропуску строку на подачу заяви для прийняття спадщини після померлої [PERSON] позивачем повідомлено суду, що вона дуже довго та сильно хворіла, у неї були відсутні кошти, оскільки вона отримує малу пенсію (а.с.53), що ускладнило можливість для позивача звернутись вчасно до нотаріуса для оформлення спадщини. Беручи до уваги проміжок часу - термін, який був пропущений позивачем, причини пропуску строку, і інші встановлені обставини подій, суд приходить до висновку, що позивачем строк пропущено з поважної причини, тому позов в цій частині також підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved