Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем 28.12.2007 уклала шлюб та з відповідачем вони мають двохдітей: [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин сторони проживають окремо, діти залишились проживати з позивачем. За рішенням Вінницького районного суду від 02.10.2009 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 02.09.2009, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Позивач вказує, що [INFO] синові сторін виповнилось 18 років та він вважається повнолітнім, у зв`язку з чим на адресу позивача державним виконавцем було направлено лист про те, що аліменти на іншу дитину будуть стягуватися за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Тому зазначає, що на даний час аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , складають 1/6 частини від усіх видів доходів відповідача. Позивач вказує, що вона є єдиним годувальником в сім`ї та не в змозі утримувати доньку самостійно. Відповідач жодної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює, має постійний дохід. За вказаних обставин позивач просить суд збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з 1/6 частини доходів відповідача до 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 20). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, однак попередньо подала суду заяву, якою вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити, розгляд справи просить проводити за її відсутності. У разі неявки відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Положеннями ч. 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (а.с.42). Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є неповнолітньою, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 26.05.2008 (а.с. 4). За рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02.10.2009 по справі № 2-162 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 02.09.2009, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, що підтверджується копією відповідного рішення. Рішення набрало законної сили 13.10.2009 (а.с. 9). З копії листа старшого державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) В. Киричук від 24.11.2020, адресованого позивачці [PERSON] , вбачається, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження АСВП 54586052 з виконання виконавчого листа, виданого на підставі вищевказаного рішенняВінницького районного суду Вінницької області від 02.10.2009 по справі № 2-162, та [INFO] дитині [PERSON] виповнилось 18 років, у зв`язку з чим аліменти на іншу дитину стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (а.с. 8). Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти), відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто вказаними положеннями законодавства закріплено мінімальний гарантований розмір аліментів, який дитина має право отримати у будь-якому випадку незалежно від обставин, які можуть перешкоджати в реалізації такого майнового права. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч.3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Також, згідно положень ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тобто державою визначено рекомендований безспірний розмір аліментів на одну дитину в розмірі 1/4 частки доходів платника аліментів. Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Визначаючись з наявністю підстав для збільшення визначеного рішенням суду розміру аліментів, що стягуються з відповідача, суд враховує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька,відповідач є особою працездатного віку, жодних доказів на підтвердження свого дійсного майнового становища та відсутність можливості сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі, з огляду на досягнення іншою дитиною сторін повноліття, не надав. Враховуючи викладене та перш за все інтереси дитини, її право на належний рівень життя, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини,суд вважає заявлений позивачем розмір аліментів обґрунтованим та таким, що відповідає ст.ст. 182, 183 СК України, оскільки відомості про відповідність вказаного позивачем розміру аліментів матеріальному та сімейному становищу відповідача ним не спростовані, та відомості про наявність у відповідача інших осіб, що перебувають на його утриманні, та наявність інших перешкод для утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в матеріалах справи відсутні, а тому такі вимоги позивачки підлягають до задоволення. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У зв`язку зі збільшенням розміру аліментів,з дати набрання рішенням суду законної сили слід припинити стягнення за виконавчим листом, виданим на підставі рішенняВінницького районного суду Вінницької області від 02.10.2009 в цивільній справі № 2-162 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 02.09.2009, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, та після його повного виконання станом на день набрання законної сили даним рішенням, слід повернути виконавчий лист до суду, який його видав. Згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України,з відповідачана користь держави слід стягнутисудові витрати, а саме судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, в розмірі 840, 80 грн. Та оскільки матеріалами справи підтверджено понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 800 грн. (а.с. 10 - 14), на підставі ст. 137, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 800 грн. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved