Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернулась в суд з даним позовом до відповідача про стягнення аліментів, у позовній заяві вказала, що є матір»ю малолітнього [PERSON], 2010рн.. З батьком дитини, а відповідачем по справі вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Зазначила, що 23.03.2010р. проведено генетичну експертизу, згідно висновку якої на 99,99% підтверджено батьківство. Домовленості щодо добровільної сплати коштів на утримання дитини сторонами не досягнуто. Відповідач працює, має сталий дохід, а тому просить стягувати із нього аліменти на утримання сина в розмірі 30% з усіх видів заробітку щомісячно, з дня предявлення позову до повноліття дитини. В заяві про зменшення позовних вимог позивач просить стягувати із відповідача в її користь аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача, що становить 25% його сукупного доходу щомісячно, з дня предявлення позову до повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, у поданій заяві про зменшення позовних вимог просила розгляд справи проводити без її участі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій зазначив, що визнає позовні вимоги щодо стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку до повноліття дитини. Розгляд справи просив проводити без його участі. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено при розгляді справи, син сторін [PERSON], 05.01.2010р.н., проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає визнання позову представником відповідача, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, інтересам сторін по справі та їх неповнолітньої дитини, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] інших дітей, крім спільного сина з позивачкою, немає, на стан здоровя не скаржиться, непрацездатних дружину, батьків та дітей не утримує. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 183 СК України, якщо платник аліментів працює, частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Що стосується доходу відповідача, суд бере до уваги те, що він працює, має сталий заробіток, тому, суд приходить до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дитині, сплачувати аліменти, які слід стягувати в 1\\4 частині від всіх видів його заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved