Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, за адресою проживання: [ADDRESS] . В обгрунтування вимог зазначила, що оскільки місце проживання дитини не визначено, це позбавляє позивача можливості вирішувати деякі негайні, необхідні та важливі в житті дитини питання для забезпечення сину належного лікування, розвитку та виховання, в тому числі виїзду за кордон. Від представника позивача - адвоката Галагуза В.В. надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 38). Від відповідача [PERSON] надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, вказав, що наслідки позову йому роз`яснено (а.с. 39). Від представника третьої особи - Кравець О.Й. надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, при ухваленні рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування Житомирської міської ради (а.с. 34). Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Місце проживання дитини зареєстроване за місцем проживання матері - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4 на звороті). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.12.2019 року №1390 затверджено висновок органу опіки та піклування Житомирської міської ради, згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 35-36). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Як зазначено у ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначаються нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Підсумовуючи викладене, взявши до уваги,що відповідач визнав позовні вимоги, висновок органу опіки та піклування, оцінивши доводи позовної заяви щодо місця проживання дитини, виходячи з інтересів дитини, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 384,20 грн.

Outcome: approved