Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 01 лютого 2018 року у розмірі 20 000,00 грн., а також стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики від 01 лютого 2018 року у розмірі 80 296 000,00 грн., яка складається із заборгованості за позикою у розмірі 10 000 000,00 грн., заборгованості за відсотками за порушення строку повернення позики у розмірі 30 158 000,00 грн., заборгованості за пенею у розмірі 40 158 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала у позику грошові кошти у розмірі 10 000 000,00 грн., що в еквіваленті на іноземну валюту за домовленістю сторін складало 400 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 01 серпня 2021 року з частковим погашенням заборгованості у розмірі 250 000,00 грн. щомісячно. Крім того, 01 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] поручився перед [PERSON] за виконання боржником [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики. Свої зобов`язання за договором позики [PERSON] виконав у повному обсязі. Однак всупереч умовам договору відповідач [PERSON] свої зобов`язань не виконала, у зв`язку з чим станом на 03 квітня 2019 року загальна заборгованість за договором склала 276 996 000,00 грн. Позивач зазначає, що 03 квітня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір відступлення прав вимоги № б/н за договором позики, за умовами якого [PERSON] відступлено права кредитора за договором позики від 01 лютого 2018 року та за договором поруки від 01 лютого 2018 року. Таким чином, будучи новим кредитором [PERSON] у правовідносинах з грошового зобов`язання за договором позики, позивач просила стягнути з відповідачів заборгованість за вказаним договором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2019 головуючим у справі визначено суддю Токарєву Н.М. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2019 року провадження по справі відкрито у порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями №01-02/84 від 08.10.2019 у зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] головуючим у справі визначений суддя Савченко Д.М. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2019 року справу прийнято до провадження судді Харківського районного суду Харківської області Савченка Д.М. У судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача - адвокат Ніколаєв В.О., який діє на підставі ордеру серії АХ №1001272, виданого на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 1799 від 25 липня 2017 року, у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що дійсно 01 лютого 2018 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого вона отримала грошові кошти у розмірі 10 000 000,00 грн. Крім того, відповідач визнає факт отримання нею грошових коштів, що є предметом договору позики від 01 лютого 2018 року, а також факт невиконання нею своїх зобов`язань за вказаним договором, тому проти позову вона не заперечує та просить його задовольнити у повному обсязі, розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду письмові пояснення щодо позовної заяви, в яких зазначає, що 01 лютого 2018 року дійсно між ним та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого він поручився перед [PERSON] за виконання боржником [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики. Відповідач у свої поясненнях визнає факт укладення догорів позики та поруки, а також те, що [PERSON] отримала грошові кошти, які були предметом позики, але не виконувала своїх зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яку [PERSON] не погасила на момент пред`явлення позову. [PERSON] у свої поясненнях просив вирішити питання щодо задоволення позовних вимог на розсуд суду, визнаючи при цьому позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 01 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 10 000 000,00 грн., що в еквіваленті на іноземну валюту за домовленістю сторін складало 400 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення не пізніше 01 серпня 2021 року з частковим погашенням заборгованості у розмірі 250 000,00 грн. щомісячно. Як вбачається зі змісту п.3.1 вищевказаного договору, грошові кошти у розмірі 10 000 000,00 грн. [PERSON] отримала від [PERSON] ще до підписання договору. Відповідно до п.2.2. договору він є безвідсотковим та не передбачає нарахування процентів та надання інших видів компенсацій з боку позичальника як плати за користування наданими позикодавцем грошовими коштами. 01 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] поручився перед [PERSON] за виконання боржником [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики. Відповідно до п.2 договору поруки у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та інше, але в обсязі не більше 20 000 грн. 03 квітня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір відступлення прав за договором позики, за умовами якого [PERSON] відступлено права кредитора за договором позики від 01 лютого 2018 року та за договором поруки від 01 лютого 2018 року. Як убачається з матеріалів справи, про відступлення прав за договором позики боржник та поручитель були повідомлені, про що свідчать їх розписки з датою отримання та підписом особи, яка її отримала. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, у зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики від 01 лютого 2018 року, станом на 24 червня 2019 року у неї виникла заборгованість у розмірі 397 993 000,00 грн., яка складається з заборгованості за позикою у розмірі 10 000 000,00 грн., 3% відсотки річних за порушення термінів оплати позики у розмірі 30 158 000,00 грн. та заборгованості за пенею у розмірі 357 835 000,00 грн. У матеріалах справи міститься Вимога від 25 червня 2019 року про дострокове погашення заборгованості, яку відповідач [PERSON] отримала 03 липня 2019 року, про що свідчить роздруківка з сайту Укрпошти, а також опис вкладення, чек про відправлення та накладна № 3100256120743. Аналогічну Вимогу вручено відповідачу [PERSON] 26 липня 2019 року, про що свідчить його підпис на вимозі від 25 червня 2019 року. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених у судовому засіданні доказів прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідачем [PERSON] не оспорюється факт отримання позики у розмірі 10 000 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок. Судом встановлено, що на момент пред`явлення позову до суду відповідач не виконала зобов`язання за договором позики від 01 лютого 2018 року, неповернутою залишилась сума позики у розмірі 10 000 000,00 грн. У ході судового розгляду судом не встановлено наявність у відповідача будь-яких перешкод для повернення суми боргу за договором позики. Разом з тим, будь-яких беззаперечних, допустимих та належних доказів того, що у відповідача [PERSON] були будь-які перешкоди для повернення суми боргу за договором позики, або щодо відмови [PERSON] або [PERSON] прийняти виконання зобов`язання за договором позики суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що прострочення виконання зобов`язання за договором позики від 01 лютого 2018 року відбулося з вини відповідача [PERSON] . Таким чином, у зв`язку з відсутністю доказів виконання відповідачем [PERSON] грошового зобов`язання за договором позики від 01 лютого 2018 року суд задовольняє позовні вимоги у частині стягнення з [PERSON] основної суми грошового зобов`язання за зазначеним договором. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Тому суд уважає, що відповідач [PERSON] також повинен нести цивільну відповідальність за невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики від 01 лютого 2018 року, але на умовах та у межах, встановлених договором поруки від 01 лютого 2018 року. Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача у цій частині та стягує у солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором позики на загальну суму 20 000 грн. Оскільки частина основної суми позики у розмірі 20 000 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача солідарно, з відповідача [PERSON] на його користь підлягає стягненню решта основної суми позики у сумі 9 980 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за відсотками за порушення строків повернення позики у розмірі 30 158 000 грн. та заборгованість за пенею у розмірі 40 158 000 грн. До позовної заяви позивачем додано розрахунок трьох відсотків річних від простроченої суми за порушення строків повернення позики, згідно з яким заборгованість за відсотками становить 30 158 000,00 грн., виходячи з п. 4.1 договору позики від 01.02.2018, згідно з яким за порушення своїх зобов`язань щодо повернення позики позичальник повинен сплатити відсотки за користування чужими грошовими коштами відповідно до статті 625 ЦК України в розмірі 3 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення до повного виконання своїх зобов`язань за договором. Надаючи оцінку вказаному положенню договору позики, суд зазначає, що воно не відповідає приписам статті 625 ЦК України, якою передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання у розмірі трьох процентів річних від простроченої суми, а не трьох процентів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена договором позики відповідальність за прострочення повернення позики у розмірі трьох відсотків від простроченої суми за кожен день прострочення є, на думку суду, надмірною і непропорційною, у зв`язку з чим відповідно до засад справедливості, добросовісності та розумності, передбачених статтею 3 ЦК України, вказане положення договору позики не підлягає застосуванню в даному випадку. Враховуючи, що статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання у розмірі трьох процентів річних, суд вважає за необхідне зменшити у 365 раз суму донарахованої позивачем суми процентів, у зв`язку з чим підлягає стягненню з відповідача [PERSON] заборгованість за відсотками відповідно до ст. 625 ЦК України у сумі 7 890,40 грн. З аналогічних підстав суд вважає надмірно та непропорційно завищеною відповідальність за порушення строків сплати грошових коштів в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення, а не за рік, у зв`язку з чим сума нарахованої позивачем пені у розмірі 357 835 000,00 грн. підлягає відповідному зменшенню у 365 раз, тобто до 980 369,86 грн. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість: за позикою у сумі 10 000 000,00 грн., за процентами за порушення строків повернення позики у сумі 7 890,40 грн., за пенею у сумі 980 369,86 грн., усього в сумі 10 968 260,26 грн.; з відповідачів на користь позивача солідарно у сумі 20 000,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial