Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем перебували в шлюбі з 24 лютого 2001 року, який було розірвано за рішенням Коростишівського районного суду від 10.05.2016. Під час перебування в шлюбі ними було придбано автомобіль моделі «TF69Y», марки «DAEWOO-FSO» д/н АМ 4154АТ, вартістю 52600грн., згідно договору купівлі-продажу № 1316 від 18.07.2008. Частина вартості автомобіля в сумі 5300грн. була сплачена авансом, а решта суми в розмірі 47300грн. було здійснено за рахунок коштів, отриманих у ВАТ «[PERSON] Аваль». Вказаний автомобіль зареєстровано в органах Державтоінспекції на відповідача та видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Автомобіль є обєктом права спільної сумісної власності подружжя і відповідно підлягає розподілу виходячи з вимог ст. 60, 70, частини 4 та 5 ст. 71 СК України, ст. 372 ЦК України, а тому просить поділити вказаний автомобіль шляхом стягнення на її користь грошової компенсації, яка становить 1/2 частину вартості автомобіля, що з врахуванням збільшених позовних вимог, складає 56947грн. В ході розгляду справи позивач та її представник підтримали вимоги, суду пояснила, що в період перебування в шлюбі з відповідачем було придбано автомобіль за спільні кошти, який відповідно є спільною сумісною власністю. В придбанні автомобіля допомагали їхні батьки, але автомобіль купували за спільні кошти подружжя. Кредит виплатили. Продали також попередній автомобіль, гроші від продажу також пішли на купівлю нового автомобіля. Просять позов задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що кредит гасив батько відповідача, а тому це майно не є спільною сумісною власністю. Просять відмовити в задоволенні позову. Допитаний свідок [PERSON] пояснив суду, що відповідач є його сином і кредит за автомобіль погашав він та загалом дав сину приблизно 65000грн. Допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою позивача і знає, що їх мати давала гроші на початковий внесок за купівлю спірного автомобіля, також гроші давав і батько відповідача. Допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивача і коли сторони купували спірний автомобіль, то позивач віддала дитячі гроші в сумі близько 8400грн. відповідачу на купівлю автомобіля. Також знає, що батьки сторін теж допомогали грошима в купівлі автомобіля. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог вважає, що позов не підлягає до задоволення зі слідуючих підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 24 лютого 2001 року, який було розірвано за рішенням Коростишівського районного суду від 10.05.2016. Під час перебування в шлюбі сторонами було придбано автомобіль моделі «TF69Y», марки «DAEWOO-FSO» д/н АМ 4154АТ, згідно договору купівлі-продажу № 1316 від 18.07.2008, який було зареєстровано за відповідачем. Вказаний автомобіль 13.05.2016 був перереєстрований на [PERSON] батька відповідача та 27.08.2016 останній зняв автомобіль з обліку для реалізації і 08.09.2016 за договором купівлі-продажу спірний автомобіль перейшов у власність [PERSON] та був присвоєний номерний знак [NUMBER], що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру в Житомирській області № 1845 від 02.11.2016. Таким чином, враховуючи викладене, то на час розгляду справи власником спірного майна є інша особа - [PERSON], що свідчить про відсутність майна, яке позивач просить поділити між колишнім подружжям. Позивач, в позовній заяві та в своїх поясненнях посилається, як на підставу позову на загальні положення СК України щодо поділу майна ст.ст. 60, 69-72 СК України та з підстав визначених ч.4,5 ст. 71 СК України просить поділити вказаний автомобіль шляхом стягнення на її користь грошової компенсації, яка становить 1/2 частину вартості автомобіля. Разом з цим, зазначені підстави позову, зокрема ч.4 ст. 71 СК України стосуються обставин, коли один з подружжя виявляє бажання стати власником певного майна в натурі зі сплатою другому грошової компенсації і відповідно ч.5 ст. 71 СК України передбачає попереднє внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а не навпаки, тобто з вказаних позивачем підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішення заявлених вимог позивача можливе з підстав визначених ст.ст. 364,365 ЦК України. Підстави та предмет позову не змінювались. Враховуючи викладене, на підставі ст.71 СК України,

Outcome: dismissed