Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що відповідач є батьком її неповнолітнього сина [PERSON] , 2010 року народження, який є дитиною-інвалідом з діагнозом: наслідки ураження ЦНС гіпоксично-травматичного ґенезу у вигляді синдрому гіпотонічного тетрапарезу. ЗПМР. Синдром Де-Лонга. Диспластична кардіопатія. Вона з [PERSON] шлюбні стосунки припинила, шлюб між ними розірвано. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча є працездатною особою. З 23.10.2012 року та по теперішній час дитина знаходиться на неповному державному забезпеченні в КЗО «Криворізький спеціальний багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр № 1»ДОР». За цей час відповідач був тільки один раз на новорічному святі сина у 2012 році. Він не цікавиться навчанням та вихованням дитини та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків На підставі вищевикладеного, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволенні позову та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, а позивач та її представник не заперечували проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради Калініченко Л.М. у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Разом з цим від представника було надано висновок виконкому районної у місті ради, як органу опіки та піклування, щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року. Судом встановлено та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №775 (а.с. 11) підтверджено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] . Зі змісту рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2013 року (а.с. 13) вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. Малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 12.10.2017 за № 17916 (а.с. 31). Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22843213 (а.с. 32) позивач є власником вищевказаної квартири, в якій вона проживає з малолітнім сином. Згідно з виконавчих листів від 21 листопада 2014 року, виданих Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 16,17) з [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача та додаткові витрати в розмірі 3000,00 грн. на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] . Як вбачається з посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 24), медичного висновку № 390 комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Криворізької міської ради», що дійсний до 31 серпня 2021 року (а.с. 26) малолітній [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом, у зв`язку з чим [PERSON] отримує державну соціальну допомогу дітям-інвалідам, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення в Жовтневому районі від 02.10.2017 № 5992 (а.с. 27). Відповідно до змісту довідки від 17.10.2017 (а.с. 30) вбачається, що [PERSON] [INFO] , відвідує КЗО «Криворізький спеціальний багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр № 1»ДОР» з 22.10.2012 року по теперішній час. Протягом цього періоду мати [PERSON] постійно піклується про свого сина, а батько [PERSON] був тільки одного разу на новорічному святі у 2012 році. Після того, батько не приходив до центру та не цікавився навчанням та вихованням сина. Як вбачається з виписних епікризів (а.с. 33-55) малолітній [PERSON] протягом 2015-2017 років постійно проходив курси реабілітації та лікування в Україні та за її межами, зокрема в Ізраїлі та Китаї. Разом з сином, в якості супроводжуючої особи, з ним була поруч його мати [PERSON] . Згідно з висновком виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 16 липня 2019 року № 8/33-2440 вбачається, що виконком вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а саме: не бачиться і не спілкується з дитиною, не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, яка має інвалідність та потребує постійного лікування. Відповідач не бере участі в процесі навчання та виховання дитини, що підтверджується інформацією, наданою адміністрацією КЗО «Криворізький спеціальний багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр № 1»ДОР», в якому на неповному державному забезпеченні навчається малолітній [PERSON] Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. У силу ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що винна поведінка батька щодо свідомого самоухилення від виконання батьківських обов`язків знайшла своє підтвердження в матеріалах справи. У судовому засіданні доведений факт, що відповідач [PERSON] долею своєї дитини не цікавиться, не приймає участі у її вихованні та матеріальному утриманні. При цьому дитина потребує матеріальної допомоги та батьківської підтримки. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідач має бути позбавлений батьківських прав у відношенні до своєї дитини, оскільки не займається її вихованням, утриманням та не виконує свої батьківські обов`язки. Крім того, враховуючи, що ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року (а.с. 67) позивача було звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved