Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області №2-2050/11 від 03.10.2011 року вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , який успадкувала після смерті батька [PERSON] .. В даному житловому будинку з 14.04.2010 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який з моменту реєстрації по даний час в житловому будинку ніколи не проживав та не проживає. Реєстрація останнього потрібна була для отримання паспорта громадянина України та ідентифікаційного номера. [PERSON] вибув з с.Новина Коростенського району, Житомирської області, постійно змінює місце свого проживання та номери телефону. Речі останнього в будинку відсутні, витрат, пов`язаних з утриманням будинку [PERSON] не несе. Рішенням суду просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання сторони не з`явились. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності в якій одночасно зазначила, що не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових викликів за місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса Коростенського міськрайонного суду Житомирської області krm.zt.court.gov.ua, Е-mail inbox@krm.zt.court.gov.ua). У встановлений судом строк відповідач відзив на позов, або будь-яких клопотань, пов`язаних з розглядом справи не подав. Отже, за згодою позивача, відповідно до положень ст.223, 280 ЦПК України, у суду наявні підстави для проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що позивач на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області №2-2050/11 від 03.10.2011 року, набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] . В матеріалах справи відсутні дані про те, що право власності на вказаний будинок було оспорено чи скасовано. На підставі зазначеного судового рішення було внесено дані про [PERSON] , як про власника житлового будинку, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області від 04.11.2019 року слідує, що з 14.04.2010 року в будинку [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , В матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач користується спірним житлом, приймає участь в його утриманні, сплачує комунальні послуги. З довідки Новинської сільської ради за №294 від 01.10.2019 року слідує, що [PERSON] , [INFO] , з 14.04.2010 року по теперешній час зареєстрований в [ADDRESS] , але фактично за вказаною адресою не проживав і не проживає. Також у справі наявний акт сусідів від 18.10.2019 року про те, що [PERSON] , 1971 року народження, з моменту реєстрації , тобто з 2010 року, за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживав і не проживає, особистих речей останнього у вказаному будинку не має. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч.1 ст.391 ЦК України. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Підстави втрати права користування житлом визначені ст. 405 ЦК України. Так, частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач не користується майном позивача, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, докази того, що відповідачу чиняться перешкоди в користуванні житловим приміщенням у справі відсутні, отже останній втратив право на користування ним, що є підставою для задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved