Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання договору та відступлення права вимоги недійсними. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснили суду, що 07.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , який на підставі довіреності діяв від імені [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 104 кв. м, за 1 222 569,65 грн., що було еквівалентно 242 093 дол. США. Для придбання вказаної квартири, 07.04.2008 року [PERSON] отримала кредит в у ВАТ «Сведбанк» у сумі 200 000 дол. США. Того ж дня, між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір, згідно умов якого позивач для забезпечення своїх зобов`язань за кредитним договором від 07.04.2008 року передала вказану квартиру в іпотеку ВАТ «Сведбанк». В 2012 році у зв`язку з ліквідацією ВАТ «Сведбанк» переуступив право вимоги за кредитним договором від 07.04.2008 року та за іпотечним договором від 07.04.2008 року на користь ПАТ «Дельта Банк». В 2014 році розпочалась процедура припинення діяльності ПАТ «Дельта Банк», в зв`язку з чим фактично було припинено отримання банком будь-яких платежів від позичальників. В подальшому, з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яка сформована 18.03.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвієнко Н.Г., позивачу стало відомо, що 06.08.2018 року державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Бойком О.М. здійснено запис №27396574 про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Підставою внесення такого запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42442077 від 08.08.2018 року, підстава виникнення права власності - іпотечний договір №2615/0408/71-026-Z-26, серія та номер 1516, виданий 07.04.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєлова О.Р., договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, серія та номер 469, виданий 14.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою А.І., договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер 461К, виданий 14.05.2018 року ПАТ «Дельта Банк», повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору від 22.05.2018 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0200234428476 від 25.05.2018 року. Таким чином, 14.05.2018 року [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою А.І. за номером 469; а також 14.05.2018 рок [PERSON] укладено договір №461 купівлі-продажу майнових прав у ПАТ «Дельта Банк». Позивач та її представник вважають, що вказані договори були укладені з істотним порушенням законодавства, а тому вони мають бути визнані судом недійсними. Крім того, просять визнати недійсним відступлення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В. на користь права вимоги за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07.04.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не встановлено жодної заборони щодо переходу прав вимоги за кредитним договором на підставі електронного аукціону будь-якої юридичної чи фізичної особи. Крім того, законодавець відносить договори щодо набуття майна, в тому числі і право вимоги, за результатами електронних торгів саме до договорів купівлі-продажу, а отже [PERSON] у встановленому законом порядку набула статусу нового кредитора за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07.04.2008 року та статусу нового іпотекодержателя за іпотечним договором №2615/0408/71-026-Z-26 від 07.04.2008 року, реєстровий №1516. Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Линник Я.І. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано жодних доказів, що свідчать про недійсність укладеного між банком (первинним кредитором) і [PERSON] (новим кредитором) договору про відступлення права вимоги - цей договір є правомірним правочином. Відповідач уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадиров В.В. в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. Третя особа приватний нотаріус Антипова І.В. в судове засідання не з`явилась, надала суду письмові пояснення, в яких просила проводити розгляд справи у її відсутність і у задоволенні позову відмовити. Заслухавши позивача та її представника, представників відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 07.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , який на підставі довіреності діяв від імені [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 104 кв. м, за 1 222 569,65 грн., що було еквівалентно 242 093 дол. США (Т.1, а.с.61-63). Для придбання вказаної квартири, 07.04.2008 року [PERSON] отримала кредит в у ВАТ «Сведбанк» у сумі 200 000 дол. США, що підтверджується кредитним договором №2615/0408/71-026 (Т.1, а.с.65-70). Того ж дня, між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір №2615/0408/71-026-Z-26, згідно умов якого позивач для забезпечення своїх зобов`язань за кредитним договором від 07.04.2008 року передала вказану квартиру в іпотеку ВАТ «Сведбанк» (Т.1, а.с.71-73). 22.06.211 року між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» було укладено Договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №2615/0408/71-026, згідно якого внесено зміни до кредитного договору від 07.04.2008 року (Т.1, а.с.74-83). В 2012 році, у зв`язку з ліквідацією, ВАТ «Сведбанк» переуступив право вимоги за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07.04.2008 року та за іпотечним договором №2615/0408/71-026-Z-26 від 07.04.2008 року на користь ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.10.2015 року №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду гарантування в особі Кадирова В.В. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №2705 від 24.10.2019 року про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до інформації, розміщеної в електронній системі https://prozorro.sale, датою проведення аукціону з продажу права вимоги за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07.04.2008 року, укладеним з фізичною особою (лот F11GL6084) було 19.04.2018 року. Переможцем даного аукціону було визначено [PERSON] , що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-EA-2018-02-28-000255-a (Т.1,а.с.247а). 14.05.2018 року між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір №461/К купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого до [PERSON] перейшло право вимоги за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07.04.2008 року (Т.1, а.с.248-248а). 06.08.2018 року державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Бойком О.М. здійснено запис №27396574 про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Підставою внесення такого запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42442077 від 08.08.2018 року, підстава виникнення права власності - іпотечний договір №2615/0408/71-026-Z-26, серія та номер 1516, виданий 07.04.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєлова О.Р., договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, серія та номер 469, виданий 14.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою А.І., договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер 461К, виданий 14.05.2018 року ПАТ «Дельта Банк», повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору від 22.05.2018 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0200234428476 від 25.05.2018 року (Т.1, а.с.103-105). Таким чином, 14.05.2018 року [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за номером 469 , та договір № 461 купівлі-продажу майнових прав у ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до п. 1 ч. 1 cт. 512 ЦК України, підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 cт. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ч. 1 cт. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до cт. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до ч. 1 cт. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 cт. 215 ЦК України, недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1-3, 5. 6 cт. 203 ЦЦК України має наслідком визнання правочину недійсним. Відповідно до cт. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» до фінансових послуг належить договір факторингу cт. 21 цього Закону встановлено, що державне регулювання ринку фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, яка була створена після ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України (Указ Президента України № 1070/2011 від 23.11.2011 року). Як вбачається із розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03.04.2009 pоку, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 року за №0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» із змінами, внесеними згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №1926 від 13.08.2015 pоку, до фінансової послуги факторингу віднесено: - фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклади договір з якого випливає право грошової вимоги; - набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників суб`єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; - отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом скошування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Тобто, на час укладення оскаржуваних договорів вказане розпорядження було чинним і підлягало застосуванню фінансовими установами під час здійснення факторингових операцій. Велика Палата Верховного суду у постанові від 11.09.2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18) дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарі за первинним договором. У постанові від 31.10.2018 року у справі №465/646/11 (провадження №14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Підстав для відступу від зазначений висновків Велика Палата Верховного Суду не вбачає (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2020 року, справа №638/22396/14-ц, провадження №14-16цс20). Окрім того, ч. 2 cт. 1 Конвенції УНЩРУА про міжнародний факторинг, до якої Україна приєдналась 11.01.2006 року, визначено, що договір факторингу означає договір, укладений між однією стороною (позичальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого позичальник відступає або може відступити право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі продажу товарів укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Отже, у фактора відсутнє право на придбання права відступної вимоги до фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання. Кошти за кредитним договором від 07.04.2008 року надані [PERSON] , як фізичній особі для задоволення власних споживчих потреб, не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності. З урахуванням викладеного, договір від 14.05.2018 року відступлення права вимоги за кредитним договором від 07.04.2008 року є недійсним, оскільки на час його укладення останній суперечив актам цивільного законодавства, а саме, розпорядженню Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03.04.2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 року за №0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» із змінами, внесеними згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1926 від 13.08.2015року. Відповідно до ч. 1 cт. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Із наведеної норми закону випливає, що відступлення права за іпотечним договором здійснюється за умови одночасного відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, за таких обставин, укладенню договору про відступлення права іпотеки має передувати укладення договору про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Відповідно до ч. 2 cт. 548 ЦК України, недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Аналізуючи вищенаведені норми закону, можна прийти до висновку, що визнання недійсним договору від 14.05.2018 року щодо відступлення права вимоги за кредитним договором від 07.04.2008 року тягне за собою визнання недійсним договору від 14.05.2018 року відступлення вимоги за іпотечним договором від 07.04.2008 року. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача щодо визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за іпотечним договором №2615/0408/71-026-Z-26 від 07.04.2008 року та договір №461 купівлі-продажу майнових прав у ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07.04.2008 року, укладені 14.05.2018 року між [PERSON] та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. При цьому суд критично ставиться до посилань представників відповідача на регламент та на спеціальний закон, оскільки вони суперечать вказаним вище джерелам права. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача щодо визнання недійсним відступлення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В. на користь права вимоги за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07.04.2008 року, оскільки визнати недійсним можливо лише правочин, але не як не дію (відступлення права вимоги), що не передбачено законом. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме 1536 грн. 80 коп., в рівних частках з кожного. Враховуючи наведене та

Outcome: partial