Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за межі України в якому, просить надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітнього [PERSON], [INFO], без згоди батька, в період з серпня 2017 року по 15 червня 2018 року та надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон, без згоди батька. В обґрунтування позову покликається на те, з 29.12.2007 року по 14.12.2015 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина після розірвання шлюбу проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. У зв'язку з тим, що вона співпрацює з польською фірмою «Mir-Pol», їй виникла необхідність на тимчасове відрядження до Республіки Польща. На даний час, як вказує позивач, відповідач з невідомих причин відмовляється надати їхній дитині дозвіл на виїзд за межі території України. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позов підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився,хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних матеріалів справи з винесенням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що з 29.12.2007 року по 14.12.2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в них є син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає з позивачем. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.08.2008 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції - [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] /а.с.4/. Згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 14.12.2015 року, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано /а.с.8/. Також встановлено, що дитина постійно проживає та знаходиться на вихованні своєї матері - позивача по справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] співпрацює з польською фірмою «Mir-Pol», внаслідок чого виникла необхідність на тимчасове відрядження до Республіки Польща на строк до 15.06.2018 року /а.с.22/. Однак, як встановлено відповідач, з невідомих причин, дозвіл на виїзд за межі території України дитини не надав. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відтак, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, те що виїзд дитини за кордон з матір'ю обумовлений потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини, пов'язаний із забезпеченням дитині безпечних умов життя та розвитку, а також те, що це повністю відповідає інтересам дитини, права якої гарантовані Конвенцією про права дитини, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає до задоволення. Стосовно вимог позивача надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду за кордон без згоди відповідача, суд приходить до переконання, що в цій частині позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, обґрунтовуючи вказану вимогу, позивач посилається на Постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» № 231 від 31 березня 1995 року, відповідно до п. 18 якої оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. В той же час, з 01 квітня 2015 року на підставі Постанови КМУ від 26.11.2014 року №682, втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», якими було передбачено, що за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. До того ж, норма Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», що передбачала проїзний документ дитини як документ, що дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчує особу громадянина України під час перебування за її межами, на теперішній час викладена в редакції Закону України № 1474-VIII від 14 липня 2016, якою виключено із переліку документів, що надають право на виїзд з України, проїзний документ дитини. Крім цього, відповідно до п. п. 1, 2, 4, 7 Порядку оформлення, видачі, оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 152 від 07 травня 2014 року, паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім'я якої він оформлений, і дає право такій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон. Паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 16-річного віку, - на десять років. Оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються: особі, яка не досягла 16-річного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства). Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Виходячи з вищевикладеного, вимога позивача про надання дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон без згоди батька є такою, що не ґрунтується на законі, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Outcome: approved