Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» на її користь 30 000,00 грн., що включає в себе заборгованість з виплати заробітної плати, грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки та суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що наказом № 21-к від 01.02.2011 року її було прийнято на посаду менеджера у відділі маркетингу ТОВ «Тадячсир». У зв'язку із систематичним порушенням моїх трудових, пов'язаних із несвоєчасною виплатою заробітної палати, вона змушена була припинити трудові правовідносин із вищезазначеним товариством. Наказом № 9-кт від 18.01.2016 року її було звільнено з посади менеджера у відділі маркетингу ТОВ «Тадячсир» за п. 1. ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Посадові особи ТОВ «Гадячсир» не повідомили її про нараховані суми, що належні їй при звільненні та не виплатили їх. Позивач неодноразово зверталась до відповідача в усній формі щодо виплати належних сум, проте її було повідомлено про неможливість виплати зважаючи на скрутне фінансове положення ТОВ. 18.01.2016 р. їй першочергово повинні були виплати заробітну плату за жовтень, листопад, грудень 2015 року, а також січень 2016 року. Крім того, позивач протягом роботи на посаді менеджера маркетингу ТОВ «Гадячсир» лише одного разу брала відпустку тривалістю 14 календарних днів за період роботи: з 01.02.2011 року по 31.01.2012 року. Таким чином, на момент звільнення їй також необхідно було виплатити грошову компенсацію за 137 календарних днів невикористаної відпустки: 17 днів за період роботи з 01.02.2011 по 31.01.2012; 31 днів за період роботи з 01.02.2012 по 31.01.2013; 31 днів за період роботи з 01.02.2013 по 31.01.2014; 31 днів за період роботи з 01.02.2014 по 31.01.2015; 27 днів за період роботи з 01.02.2015 по 18.01.2016. Через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно якої вона прохає стягнути з ТОВ «Гадячсир» на її користь 40 000,00 грн., що включає в себе заборгованість з виплати заробітної плати, грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки та суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні. Також, від представника відповідача до суду надійшли заперечення проти позову, згідно яких він прохає відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що 18.01.2016 року [PERSON] в порядку ч. 1 ст. 36 КЗпП звільнилася за згодою сторін. Заборгованість із виплати заробітної плати перед [PERSON] погашено повністю 01.06.2016 року, тому стягнення заборгованості по заробітній платі не заслуговують на увагу. 18.01.2016 року позивач не працювала та вимог про розрахунок перед ТОВ «Гадячсир» не ставила, а подання позовної заяви, адресованої суду, а не відповідачу) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовим судової процедури, а не цивільних правовідносин. Крім того, після отримання позовної заяви від [PERSON] Товариством направлялися письмові повідомлення позивачу про необхідність прибути для отримання належних до виплати грошових коштів до Товариства та лише 01.06.2016 року [PERSON] з'явилась та отримала в касі Товариства весь залишок заборгованості по заробітній платі, тому вважає, що вини власника у невиплаті заборгованості немає. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надавши суду письмову заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та прохає суд їх задовольнити. Представник відповідача - ТОВ «Гадячсир» у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно копії записів у трудовій книжці 01.02.2011 року наказом № 21-к від 01.02.2011 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду менеджера із збуту у відділі маркетингу в Закритому акціонерному товаристві «Гадячсир», яке 24.05.2011 року реорганізовано шляхом перетворення у Товариство з обмеженою відповідальністю «Гадячсир». 18.01.2016 року на підставі наказу № 9-КГ від 18.01.2016 року року [PERSON] звільнено за угодою сторін відповідно п. 1 ст. 36 КЗпП. (а.с. 7, 8). Довідкою ТОВ «Гадячсир» № 433 від 01.06.2016 року та витягом з табелю за січень місяць 2016 року по адмінперсоналу ТОВ «Гадячсир» підтверджується, що [PERSON] 18.01.2016 року не працювала (а.с. 30, 32). Відповідно довідки про доходи № 438 від 02.06.2016 року, видана ТОВ «Гадячсир» нарахована заробітна плата за листопад та грудень 2015 року склала 8 578,64 грн., середньоденна заробітна плата складає 194,97 грн. (а.с. 31). Як вбачається з довідки ТОВ «Гадячсир», заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] погашена повністю 01.06.2016 року (а.с. 33). Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Із ст. 2 Закону України «Про оплату праці» вбачається, що грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки входить до структури заробітної плати. Враховуючи вищезазначене, у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки, оскільки відповідачем заборгованість погашена до винесення рішення. Позивач у день звільнення не працювала, доказів відповідно ст. 60 ЦПК на підтвердження того, що вона зверталась з відповідною вимогою про виплату належних їй сум не надала, а суд не має можливості збирати докази із власної ініціативи. Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки позивач у день звільнення не працювала, суд вважає, що вимога про розрахунок була пред'явлена позивачем до відповідача шляхом пред'явлення позову, копія якого отримана відповідачем 06 квітня 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах справи. Доказів на підтвердження того, що позивач раніше зверталася до ТОВ «Гадячсир» з відповідною вимогою суду не надано, тому останній повинен був провести повний розрахунок з [PERSON] 07 квітня 2016 року, що фактично був проведений 01 червня 2016 року. Також, відповідачем не доведено відсутність його вини у затримці розрахунку з часу отримання позовної заяви, оскільки відповідно ст. 60 ЦПК України не надав доказів про те, що позивачу направлялися повідомлення про необхідність прибути для отримання належних до виплати грошових коштів. Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Відповідно абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає: 194,97 (середньоденна заробітна плата) х 36 (кількість робочих днів, протягом яких з позивачем не здійснювався розрахунок) = 7 018,92 грн. з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів. Позивач звільнена від сплати судового збору при пред'явленні даного позову, тому згідно положень ст. 88 ЦПК України та ст. 4 ч. 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі 551,20 грн. слід стягнути з відповідача.

Outcome: partial