Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 18.09.2017 Виконавчим комітетом Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області, актовий запис №1. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось, оскільки мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. 29.06.2021 року на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. При цьому, 16.09.2021 року на адресу суду надійшла спільна заява позивача та відповідача з проханням не розглядати спір щодо визначення місця проживання дитини. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області, актовий запис №1 Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Частиною 2 ст.104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Як визначено у ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явленим одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків не ведуть спільне господарство та не пов`язані спільним побутом. Подальше існування сім`ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім`ї. Шлюб існує формально. Обставин, які б вказували на бажання сторін примиритися, відновити сумісний побут, піклуватися одне про одного, проживати разом, вести спільне господарство, судом не встановлено. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім`ї є неможливим в зв`язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. Сім`я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України та з огляду на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Outcome: approved