Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та стягнення заборгованості і пені по аліментам. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 08.11.2014 року. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідними продуктами харчування, медичним доглядом, фінансуванням на лікування, не приймає ні моральної ні фізичної участі в її повсякденному житті. Не цікавиться її станом, умовами проживання, не турбується про її відпочинок та оздоровлення, не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Бориспільським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення від 24.02.2016 року про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.11.2015 року і до досягнення нею повноліття, а також аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) починаючи з 18.11.2015 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Зазначила, що відповідач рішення суду не виконує, ухиляється від сплати аліментів. Відповідно до довідки-розрахунку, виданої Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби, заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) на утримання доньки [PERSON] становить 69059,83 грн., заборгованість по виплаті аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку становить 47046,93 грн. На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25.04.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 18.07.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що він неодноразово намагався побачитись з дитиною та звертався до позивача з проханням дозволити з дитиною вийти на прогулянку, однак вказані зверненні були залишенні без задоволення. Поточну суму аліментів з заробітної плати відповідач відраховує і сплачує згідно з відповідними виконавчими листами. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. 29.07.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначила, що відповідач жодного разу не був присутнім на святах у дитини, не дарував подарунки, залишив свою дитину без матеріального забезпечення, про що свідчить довідка-розрахунок про заборгованість по аліментам. Дійсно, відповідач надсилав позивачу лист з проханням створити умови для побачення з дитиною, однак, вказаний лист був надісланий після отримання ним позовної заяви про позбавлення батьківських прав. З урахуванням викладеного вважає, що усі доводи відповідача є надуманими, у зв`язку з чим просила позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Від представника Служби у справах дітей Бориспільської міської ради надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала та надала висновок про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви позивача, відповідача та представника третьої особи, висновок наданий представником третьої особи Служби у справах дітей Бориспільської міської ради, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.11.2014 року по 01.11.2016 року, що підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2016 року. Від вказаного шлюбу позивач та відповідач мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області 12.06.2015 року. Донька сторін після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з позивачем. Позивач просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на що слід зазначити наступне. З характеристики малолітньої [PERSON] , [INFO] , виданої Дошкільним навчальним закладом (дитячий садок) «Віночок» вбачається, що [PERSON] відвідує даний навчальний заклад з 2018 року і до теперішнього часу. За період відвідування садочка приділялась увага у вихованні дитини зі сторони мами. Приводить та забирає з дитячого саду мама та бабуся, виявляють цікавість до рекомендацій та консультацій вихователів, відвідують збори та свята. Батько, за весь час поки дитина відвідувала садок, не з`являвся. Сім`я матеріально забезпечена. [PERSON] має все необхідне для життя та відвідування саду. З заяв [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (тітка позивача), [PERSON] (сестра позивача), [PERSON] (хрещена матір позивача) вбачається, що позивач [PERSON] виховує малолітню [PERSON] самостійно. Батько участі у вихованні дитини не приймає. З висновку органу опіки та піклування про можливість позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , вбачається, що Донька сторін [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Мати, [PERSON] , піклується про здоров`я [PERSON] , її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечує дитині достатній життєвий та культурний розвиток. [PERSON] має всі необхідні речі, предмети побуту для життя, розвитку та відпочинку, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 21.08.2019 року №108. Батько [PERSON] [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , участі у вихованні доньки не бере, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, що підтверджується поясненнями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Громадянина [PERSON] неодноразово запрошували рекомендованими листами від 28.11.2019 року та 13.12.2019 року до служби у справах дітей та сім`ї міської ради щодо надання пояснень про його участь у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , але батько жодного разу не з`явився та не зателефонував. Ігнорування запрошень до служби у справах дітей та сім`ї міської ради, небажання батька надавати будь-які пояснення щодо виховання дитини розцінене як свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до листа служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.01.2020 року під час виходу працівників за вказаною адресою: [ADDRESS] громадянина [PERSON] вдома не було. Зі слів матері відповідача, її син проінформований про розгляд судом справи про позбавлення його батьківських прав, його контактний телефон мати відмовилась надати та заперечувала щодо обстеження його умов проживання. Відповідно до довідки-розрахунку, виданої Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби заборгованість на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та заборгованість по виплаті аліментів на утримання матері по досягненню дитиною трирічного віку становить 116105,00 грн. Враховуючи вищевикладене, з метою захисту законних прав та інтересів [PERSON] , [INFO] , матеріальне забезпечення, захист житлових та майнових прав дитини, орган опіки та піклування вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що всі питання щодо виховання [PERSON] , [INFO] , вирішуються позивачем [PERSON] самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її вихованні та утриманні. Відповідач не піклується про свою доньку [PERSON] , [INFO] , не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Посилання відповідача на те, що він намагався зустрітися з дитиною, однак йому було відмовлено у цьому позивачем суд не приймає до уваги, оскільки спроба зустрічі з дитиною була наслідком отримання ним позовної заяви про позбавлення батьківських прав. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Як встановлено вище, відповідач по справі [PERSON] не займається вихованням доньки, повністю усунувся та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до неї будь-якої батьківської уваги та турботи. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки [PERSON] , [INFO] , а тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно неї. Позивач просила визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з нею за адресою: [ADDRESS] , на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Встановлено, що малолітня донька сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Заперечень стосовно визначення місця проживання дитини разом з матір`ю за вказаною адресою від відповідача не надходили. З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини сторін [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивач просила стягнути з [PERSON] заборгованість по аліментам на користь [PERSON] за період з 18.11.2015 року по 01.12.2018 року на утримання малолітньої доньки до досягнення нею повноліття в сумі 69059,83 грн. та пеню в сумі 21013,41 грн., заборгованість по аліментам на користь [PERSON] за період з 18.11.2015 року по 01.12.2018 року на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в сумі 47046,93 грн. та пеню в сумі 7783,62 грн., на що слід зазначити наступне. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.02.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.11.2015 року і до досягнення нею повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) починаючи з 18.11.2015 року до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Стягнуто з [PERSON] судовий збір в сумі 551,20 грн. в дохід держави. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що відповідач свої зобов`язання зі сплати аліментів у повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виконаного державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби за виконавчим листом №359/10910/15-ц виданого 27.07.2016 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) починаючи з 18.11.2015 року до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] , заборгованість відповідача по аліментам становить 47046,93 грн. Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виконаного державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби за виконавчим листом №359/10910/15-ц виданого 27.07.2016 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, заборгованість відповідача по аліментам становить 69059,83 грн. Відповідно до ч.3 ст.194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, може бути стягнута за рішенням суду. На спростування доводів та наданих стороною позивача доказів в частині наявності заборгованості по аліментах та її розміру стороною відповідача доказів не надано. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що заборгованість по сплаті аліментів, яка виникла у відповідача перед позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Саме така правова позиція 25.04.2018 року висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 572/1762/15-ц. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму,виходячи з наступного розрахунку. Згідно формули, що наведена у постанові Верховного Суду України від 25.04.2018 року справа №572/1762/15-ц та відповідно до кількості місяців заборгованості, які зазначені у довідках-розрахунках по заборгованості по аліментам, пеня за кожен день прострочення аліментів становить: по заборгованості аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) на користь [PERSON] на утримання доньки до досягнення нею повноліття 21013,41 грн.; по заборгованості по аліментам про стягнення 1/6 частини усіх видів доходів (заробітку) щомісячно на утримання [PERSON] і до досягнення дитиною трирічного віку 7783,62 грн. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення пені за кожен день прострочки виплати аліментів також підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1536,80 грн., та на користь держави 768,40 грн.

Outcome: approved