Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона уклала з фізичною особою-підприємцем [PERSON] договір виконання робіт з індивідуальним номером заказу BA/SP-0108 (надалі - Договір), згідно з якого виконавець ФОП [PERSON] зобов`язалася виготовити та передати у власність замовнику [PERSON] певні вироби ПВХ конструкції загальною вартістю 9137,00 грн. Позивач, при укладанні вказаного Договору сплатила 4600,00 грн. Решта суми, яку необхідно було сплатити замовнику визначена в розмірі 4537,00 грн. Вказану суму позивач сплатила таким чином: 16.01.2017 - 3000,00 грн, 01.03.2017 - 1537,00 грн., тобто, станом на 01.03.2017 [PERSON] повністю виконала умови Договору. Згідно з п. 3.2 Договору, виконавець повинен передати у власність замовнику вироби протягом 31 робочого дня, тобто до 17 квітня 2017 року. Станом на час звернення до суду, договір зі сторони виконавця не виконано. Позивач, вирішуючи проблему в позасудовому порядку, зверталася з претензією до відповідача, а також зі скаргами до органів захисту прав споживачів, але ніякого результату досягнуто не було. Робітники відповідача обіцяли встановити вікна в середині червня, а потім у середині липня. Позивач вважає, що відповідачем відбулося істотне порушення умов договору, оскільки вона розраховувала встановити у своєму будинку нові вікна до середини квітня, але до теперішнього часу її розрахунки не здійснилися. Крім того, з відповідача на її користь необхідно стягнути пеню за прострочення виконання робіт за Договором за період 100 днів (з 17.04.2017 по 26.07.2017) у розмірі 300% від вартості Договору. Разом з цим, внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу було завдано майнової шкоди в розмірі 9137,00 грн. Такі дії ФОП [PERSON] призвели до моральних страждань позивача, яка є особою похилого віку, та, захищаючи своє майно, вимушена була звертатися за безоплатною правовою допомогою, відвідувати офіс адвоката, надавати неприємні пояснення. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить розірвати договір виконання робіт з індивідуальним номером заказу BA/SP-0108 від 16 грудня 2016 року, укладений між замовником [PERSON] і виконавцем ФОП [PERSON] на організацію робіт з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій вартістю 9137,00 грн; стягнути з відповідача на користь позивача 9137,00 грн в рахунок вартості сплачених, але не виконаних робіт; стягнути з відповідача на користь позивача пеню, згідно з ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» в розмірі 27411,00 грн; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., а також стягнути з відповідача на користь держави вартість наданої позивачу вторинної допомоги та судовий збір. Представник позивача Умріхін О.В . у судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив суд справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомила. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст. 280-281 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, зокрема розділом I «Загальні положення про зобов`язання», розділом II «Загальні положення про договір» так і Главою 61 «Підряд», а також Законом України «Про захист прав споживачів». За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Так, судом встановлено, що 16 грудня 2016 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , був укладений договір індивідуального заказу BA/SP-0108, за яким остання зобов`язалась організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій за цінами виконавця. Загальна площа виробів складає 5,7 м?, білого кольору, наповнення 4-10-4-10-4, фурнітура «Axor», профіль ПВХ «WDS.404». Вартість виробів становить 9137,00 грн. [PERSON] сплатила задаток в сумі 4600,00 грн та залишилося до сплати 4537,00 грн. Вказану суму позивач сплатила таким чином: 16.01.2017 - 3000,00 грн, 01.03.2017 - 1537,00 грн, тобто, станом на 01.03.2017 [PERSON] повністю виконала умови Договору. Як вбачається з пункту 3.2 Договору, після здійснення повної оплати, передбаченої п. 3.1, виконавець зобов`язаний передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 31 робочого дня з моменту укладання Договору. У випадку якщо вироби мають нестандартну комплектацію (ламінація: непрямі кути, шпроси, тоніровка, арочний гиб, тощо) строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 40 робочих днів. Зі змісту договору вбачається, що в даному випадку, замовлені вироби не мали нестандартної комплектації, тому строк їх передачі у власність позивача мав становити 31 робочий день. Згідно з п. 3.9 Договору зобов`язання виконавця за даним Договором вважаються виконаними у повному обсязі після підписання замовником акта прийому-передачі виробів. Пунктом 3.12 Договору передбачено, що Договір діє з дня його підписання до повного виконання сторонами всіх зобов`язань. Позивач стверджує, що до теперішнього часу Договір не виконано, відповідач ухиляється від своїх зобов`язань, не передає замовлені вироби у власність та не повертає сплачену позивачем суму вартості робіт. Як вбачається з претензії про неналежне виконання Договору від 29.05.2017 (а.с. 7) позивач зверталася письмово до відповідача з вимогою виконати Договір, яку фізична особа-підприємець проігнорувала. Зі змісту листа відділу з питань захисту прав споживачів апарату міської ради і виконкому від 04.07.2017 № 189/15 (а.с. 9-10), який був надісланий за зверненням адвоката Умріхіна О.В., встановлено, що 22.06.2017 [PERSON] була на особистому прийомі і їй була надана консультація, допомога у складанні заяви-претензії до ФОП [PERSON] та рекомендації щодо подальших дій. Разом з цим, ФОП [PERSON] попереджено про дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів, правил надання послуг та умов укладеного договору. За інформацією ФОП [PERSON] виконання замовлення планувалося з 10.07.2017 по 17.07.2017. З листа Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 11.07.2017 № 8.2/8329 щодо розгляду звернення адвоката Умріхіна О.В. (а.с. 12) вбачається, що Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області до Держпродспоживслужби України направлений запит про надання погодження на проведення позапланової перевірки ФОП [PERSON] . Звернення адвоката Умріхіна О.В. знаходиться на контролі і після одержання відповідного погодження буде розглянуто згідно з чинним законодавством України. Представник позивача в позовній заяві просив суд постановити окрему ухвалу щодо протиправної бездіяльності владних органів, зокрема: відділу з питань захисту прав споживачів апарату міської ради і виконкому та Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області. Проте, суд не вбачає підстав для застосування вимог ст. 262 ЦПК України та постановлення окремої ухвали, оскільки доказів щодо порушення законодавства або недоліків в діяльності вказаних органів до суду надано не було, а навпаки, з вищевказаних листів вбачається їх діяльність та вжиття необхідних заходів щодо звернення адвоката Умріхіна О.В., передбачених чинним законодавством України. Згідно зі статтями 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. За нормами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У даному випадку судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем належним чином було виконано зобов`язання за договором, зокрема, сплачено завдаток та оплачена загальна ціна товару - ПВХ конструкцій, у загальному розмірі 9137,00 грн. У свою чергу відповідачем не було передано у власність замовника - позивача виготовлені ПВХ конструкції у встановлений договором строк - протягом 31 робочого дня з моменту здійснення повної оплати за такі ПВХ вироби. За таких обставин, розглядаючи спір виключно в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання договору та повернення сплачених позивачем за угодою коштів в сумі 9137,00 грн підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача доведено порушення терміну виготовлення та доставки виробів позивачу з боку відповідача, і належних, достатніх та допустимих доказів зворотного суду не представлено. Згідно п. 4.2 Договору, у випадку невиконання п. 3.2, виконавець зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості даного Договору за кожен день прострочення. За частиною 5 статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Разом з цим, позивач не просить стягнути неустойку (пеню), що визначена в п. 4.2 Договору, а встановлює її в іншому розмірі - 300% від вартості Договору, проте такий розмір відповідальності не був узгоджений сторонами Договору у випадку його невиконання, а також, вказана сума процентів не передбачена ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим, у задоволенні вимог позивача щодо стягнення пені необхідно відмовити. Що стосується вимог по відшкодуванню моральної шкоди, то суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо. Разом з цим, позивач в якості моральних страждань зазначає, що з вини відповідача їй довелося звертатися до Другого Криворізького центру з надання вторинної правової допомоги, відвідувати офіс адвоката, надавати неприємні пояснення, що суд не може оцінити в якості моральних страждань чи тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках. Жодних інших доказів, які б свідчили про наявність моральної шкоди, спричиненої внаслідок дій, бездіяльності відповідача, ні позивачем, ні її представником не зазначено та не надано. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі наявних у справі матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до вимог ч. 6 статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволення чи відхилення частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, при розподілі судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 640,00 грн. та за вимогу майнового характеру, яку задоволено в сумі 9137,00 грн в сумі 151,70 грн (9137,00 грн х 640,00 грн / 38548,00 грн). Судовий збір в частині вимог яких позивачу відмовлено, слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial