Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, визнання права власності на житлове приміщення, що складається з кімнати № 20, загальною площею - 18,925 кв.м., житловою площею - 11,8 кв.м. квартири спільного заселення [ADDRESS], та припинення права спільної часткової власності на житлове приміщення, на що складається з кімнати № 20, загальною площею - 18,925 кв.м., житловою площею - 11,8 кв.м. квартири спільного заселення [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 13/300 частини квартири спільного заселення [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності та 13/600 частини квартири спільного заселення [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Частина квартири співвласником якої є позивач складається з кімнат №№ 20, 21, загальною площею 37,85 кв.м., в тому числі житловою площею - 23,5 кв.м. та складає 13/100 частини квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з 20 кімнат, загальною площею 278,7 кв.м., житловою 173,6 кв.м. Позивач перебувала у шлюбі з [PERSON], а [PERSON] був їх сином. [INFO] р. під час проходження військової служби в зоні АТО син загинув. З [PERSON] позивач не підтримує шлюбних стосунків з 2006 р., вони не ведуть спільне господарство та фактично проживають в різних кімнатах. Позивач посилається на те, що вона фактично користується кімнатою № 20, а [PERSON] користується кімнатою № 21. Відповідачі у справі є співвласниками іншої частини квартири спільного заселення [ADDRESS] Скориставшись своїм правом на виділ частки із спільної часткової власності позивач надіслала всім співвласникам квартири повідомлення про намір укласти нотаріально посвідчений договір, однак останні не з»явились до офісу приватного нотаріуса та письмових чи усних повідомлень щодо неможливості прибуття не надіслали. Оскільки, зазначене питання не було вирішено в позасудовому порядку між співвласниками квартири, позивач, посилаючись на положення ст. 364 ЦК України, просить в судовому порядку виділити їй частку із спільної часткової власності, припинити право спільної часткової власності на кімнату 20 в [ADDRESS] та визнати за нею право власності на зазначену кімнату. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просили його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що питання виділення в натурі частки із спільної часткової власності, що належить позивачу, не було вирішено в позасудовому порядку. Відповідачі повторно в судове засідання не з»явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись судом за місцем реєстрації, судові повістки повернулись до суду за закінчення терміну її зберігання. На підставі положень ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою представників позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею 13/300 частини квартири спільного заселення [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності від 26.12.2011 р., виданого відділом приватизації житлового фонду Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації. Інша 13/600 частина квартири спільного заселення [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Частина квартири співвласником якої є [PERSON] складається з кімнат №№ 20, 21, загальною площею 37,85 кв.м., в тому числі житловою площею - 23,5 кв.м. та складає 13/100 частини квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з 20 кімнат, загальною площею 278,7 кв.м., житловою 173-6 кв.м. Співвласником 13/100 частини квартири є [PERSON], якому на праві власності належить 13/300 частини квартири спільного заселення [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності від 26.12.2011 р., виданого відділом приватизації житлового фонду Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, а 13/600 частина квартири спільного заселення [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, однак з 2006 р. не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство і користуються окремими кімнатами. Позивач фактично користується № 20, а [PERSON] користується кімнатою № 21. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна від 30.09.2015 р. № 44839944 співвласниками іншої частини квартири спільного заселення [ADDRESS], яка складається з 20 кімнат є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Частиною 2 ст. 183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. З огляду на зазначені норми чинного законодавства виділ частки в спільному майні є неможливим у разі, якщо спільне майно є неподільною річчю або є заборона, установлена законом. Відповідно до положень ст.ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, які містяться в пп. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Як вбачається з висновку, складеного ТОВ «АО» «ГРОШ ЦЕНА», від 29.10.2015 р., за технічними показниками 13/200 частини об»єкта, а саме: кім.20 в квартирі [ADDRESS], є частково відокремленою, має окремий вихід та може бути виділена в натурі. За технічними показниками такий виділ об»єкту не суперечить вимогам ДБН. В силу положень ст.364 ЦК України договір про виділ в натурі частки з нерухомого п спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Позивач скористалась своїм правом на виділ в натурі частки із спільної часткової власності шляхом укладення відповідного письмового договору між всіма співвласниками і надіслав листи-повідомлення, відповідно до яки було запропоновано всім співвласникам 30.10.2015 р. об 11.00 год прибути до офісу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. для укладення відповідного договору. В зв»язку з неявкою до приватного нотаріуса всіх співвласників квартири спільного заселення [ADDRESS] договір про виділ в натурі частки із спільної часткової власності не був укладений. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власник розсуд і усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Враховуючи викладене, оцінюючий всі досліджені судом докази в їх сукупності, беручи до уваги можливість виділення в натурі із спільної часткової власності 13/200 частини квартири спільного заселення [ADDRESS] та неможливість вирішення даного спору у позасудовому порядку, що порушує право позивача, гарантоване ст.364 ЦК України, суд вважає, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат вирішується судом в порядку ст. 88 ЦПК України, в зв»язку з чим підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати у справі в розмірі пропорційній частці у спільній частковій власності.

Outcome: approved