Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 5 вересня 2014 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого вона позичила відповідачу 800 доларів США, а остання отримала і на підтвердження отримання вказаної суми надала їй відповідну розписку. Кошти за договором позики відповідач мала повернути до 16 вересня 2014 року. Оскільки [PERSON] не повернула їй позичені кошти, просить стягнути з неї 17320,19 грн. суми боргу, 3 % річних від простроченої суми з урахуванням індексу інфляції за період з 16.09.2014 року по 18.06.2015 року в сумі 8101,76 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та судові витрати. Позивач в судовому засіданні позов уточнила заявлені вимоги, просить стягнути борг у доларах США, оскільки саме у цій валюті позичила відповідачу кошти, в решті підтримала вимоги, зазначені у позовній заяві. Відповідач позов визнала, не заперечує розмірі та валюти боргу, пояснила, що повернути борг не має можливості із-за важкого матеріального становища. Розписку позивачу писала та підписувала власноручно без будь-якого впливу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір в межах позовних вимог та наданих доказів, суд знаходить позов задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Судом встановлено, що 5 вересня 2014 року між [PERSON] (Позикодавцем) та [PERSON] (Позичальником) укладено договір позики, згідно якого позивач передала, а відповідач отримала 800 доларів США позики і зобовязалась повернути борг протягом десяти днів, тобто до 16 вересня 2014 року. Вказані обставини підтверджено доказами, відповідаючими положенням ч.2 ст. 59 ЦПК України розпискою позичальника. Таким чином, суд знаходить встановленим укладення між позивачем та відповідачем 05.09.2014 року угоди позики грошей на суму 800 доларів США. Оскільки відповідач в обумовлений строк до 16.09.2014 року борг не повернула, у позивача виникло право їх стягнення в судовому порядку. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пунктом 12 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. З вказаного розяснення слідує, що стягнення кредитних коштів за угодою позики, укладеній в іноземній валюті, можливе лише тоді, коли позивач просить стягнути такі кошти в іноземній валюті. Оскільки позивач за вищевказаною угодою позики просить стягнути кошти у національній валюті України, виходячи з положень, передбачених ст. 11 ЦПК України, суд знаходить задовольнити його вимоги у визначеній ним валюті у заявленому розмірі. При цьому суд, виходячи з курсу Національного Банку України на 31 липня 2015 року 2161,18 грн. за 100 доларів США враховує, що заявлений позивачем розмір вимог не перевищує суми за угодою позики в разі стягнення такої в іноземній валюті доларах США (2161,18грн. х 800 доларів США = 17568 грн.). \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в заявленому позивачем розмірі в сумі 17320,19 грн. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, за період з 16.09.2015 року по 18.06.2015 року включно, розмір 3% річних становить 390,79 грн. (17289,44 грн. х 3% х 275 днів : 365 днів :\~100%), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином вимоги позивача в цій частині позову ґрунтуються на законі, підтверджені належними та допустимими доказами, в звязку з чим підлягають до задоволення в заявленому розмірі. В частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] суми інфляції в розмірі 7710,28 грн. суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав. Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземною валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736 вов 10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні, з огляду на що вимога позивача щодо стягнення індексу інфляції є такою, що не ґрунтується на законі, і задоволенню не підлягає. В частині вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд знаходить відмовити, оскільки між сторонами виникли договірні відносини, що виникли з договору позики і договором позики сторони не передбачили відшкодування моральної шкоди за порушення його умов. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача виходячи з розміру задоволених вимог відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial