Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду зі вищевказаним позовом. Вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 10.02.2001р. по 16.01.2003р. За час спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . До настання синові 18 років вона зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача та згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ухвалено стягувати з відповідача в її користь на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4всіх видів його заробітку щомісячно але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян в місяць, до досягнення повноліття. Вказана виплата аліментів була припинення у зв`язку із досягненням сином повноліття. На даний час син- [PERSON] навчається в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, на денній формі навчання, загальна вартість освітніх послуг становить 210 120,00 грн. Вона самостійно утримує сина, її дохід, працюючи на посаді лікаря-отоларинголова, за 2018р. становить 86 046,48 грн. 95рн., а відповідач працює прокурором Чернігівської області, відновідно до зібраних нею письмових доказів, зокрема декларації за 2018р. їй відомо, що заробітна плата відповідача становить 740 280 грн., однак він відмовляється надавати матеріальну допомогу на навчання сина та нести додаткові витрати. Позивач зазначає, що нею на час подачі позову до суду сплачено 84 189 грн. за три семестри навчання сина , його проживання в гуртожитку та електроенергію. З врахуванням викладеного вище, вважає, що відповідач зобов`язаний як батько утримувати сина на період навчання або ж до виповнення йому 23 років. Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу0, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, або до досягнення сином 23-річного віку. Окрім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на оплату навчання сина, який продовжує навчання, разово, у розмірі 183 855 грн. Позивач в судове засідання не з`явилась, проте її представником подано суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача. Заявлені позовні вимоги підтримав, просив задоволити, крім того, просив суд долучити до матеріалів справи довідку №671119 з навчального закладу від 12.09.2019р., яка свідчить про факт навчання [PERSON] в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка з 01.09.2018р., (закінчує навчання 30.06.2022р.), Відповідач в судове засідання не з`явився, його представником подано суду заяву відповідно до змісту якої заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі, просить відмовити та долучив довідку №71 від 05.12.2019р. видану [PERSON] , про те, що він з 12.11.2019о. працює на посаді радника при дирекції в Національному інституті стратегічних досліджень і його заробіток з листопада 2019р. по листопад 2019р. складає 16203,24 грн. , просив вказану довідку долучити до матеріалів справи. Крім того, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву в якій відповідач зазначає, що на його утриманні перебуває двоє напевнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вважає, що син [PERSON] не є дитиною в розумінні свого правового статусу, так як досяг повноліття, чим вичерпався конституційний обов`язок відповідача щодо його утримання і таке надання відповідної матеріальної допомоги допустиме за наявності такої можливості. В силу досягнення віку вважає, що повнолітній син здатний до самореалізації та продуктивної праці. Звертає увагу суду на те, що по місцю раніше займаної посади за період з липня 2016року по серпень 2019року ним в сукупності сплачено 407 484,20 грн. аліментів на утримання сина [PERSON] , що є достатньою суму для забезпечення нормальних умов проживання та виховання сина , а також для забезпечення витрат на його навчання. Крім того зазначає, що СК України не передбачає обов`язку сплати додаткових витрат на утримання повнолітньої особи. За наведеного, враховуючи відсутність у нього доходів, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, просив в задоволенні позову відмовити. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - свідоцтва про народження [NUMBER] від 10.10.2001р. встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 16.06.2005р. встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 16.01.2003р. ( а.с. 11). Із довідки №671119 виданої 12.09.2019р., Київським національним університетом імені Тараса Шевченка встановлено, що [PERSON] є студентом другого курсу освітнього рівня «Бакалавр» денної форми навчання юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка IV рівня акредитації з 01.09.2018р., закінчує навчання 30.06.2022р. Крім того, в матеріалах справи міститься Договір №49 про надання освітньої послуги (навчання) Київським національним університетом імені Тараса Шевченка. від 20.08.2018р. В пункті 3.2. вказаного договору загальна вартість освітньої послуги (навчання) вказано 210 120, 00 грн. Термін дії договору з 01 вересня 2018р. по 30.06.2022р.( а.с. 24-27) . До матеріалів справи позивачем долучено також квитанції про оплату нею витрат на навчання сина- [PERSON] ( а.с. 28-30). Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Як роз`яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. №3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 3 статті 199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Вказаною нормою надано три можливості визначення розміру аліментів: у твердій грошовій сумі, в частці від заробітку (доходу) або одночасно і в твердій грошовій сумі та в частці від заробітку. Ініціатива вибору способу визначення розміру аліментів належить, насамперед, позивачеві, але врешті спосіб визначення величини аліментного платежу залежатиме від різних обставин, які належить оцінити суду. Судом встановлено, що на утриманні у відповідача є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 46,47). На виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 25.11.2019р. Державною податковою службою України 05.12.2019р. надано відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних про доходи [PERSON] станом на 04.12.2019р. за період з 1 кварталу 2018р. по 3 квартал 2019р., який становить за вказаний період 574 272, 09 грн. ( а.с. 69). Згідно з довідкою №71 від 05.12.2019р. виданою Національним інститутутом стратегічних досліджень, [PERSON] з 12.11.2019р. працює на посаді радника при дирекції в Національному інституті стратегічних досліджень і його заробіток з листопада 2019р. по листопад 2019р. складав 16203,24 грн. Підстав для звільнення відповідачва від обов`язку утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та порядку сплати аліментів в позасудовому порядку не досягнуто. При визначенні розміру аліментів, який потребує позивач на період навчання суд враховує обставини, визначені в ст.182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище сина, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він є матеріально забезпеченим, є працездатним та має постійне місце праці, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення. Також суд враховує необхідність придбання продуктів харчування, засобів особистої гігієни, одягу, предметів і речей для навчання, проживання в гуртожитку тощо, ту обставину, що [PERSON] , як повнолітня особа, повинний самостійно приймати заходи до власного матеріального забезпечення та визначає їх розмір 1/5 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення сином навчання, але більше як до досягнення 23-х років, а відтак вимога щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина на час навчання підлягає до часткового задоволення. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів 12 вересня 2019 року, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 12 вересня 2019 року. Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Верховний Суд постановою у справі № 622/373/16-ц від 29.01.2018 року роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200,201 цього кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто самі батьки мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Зазначене кореспондується із положеннями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Проте, зазначена норма закону регулює правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, лише у спосіб сплати аліментів, в розмір яких має включатися і вартість навчання та інших освітніх послуг. Стягнення додаткових витрат на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, без стягнення аліментів, стаття 199 СК України не передбачає. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що судом вирішено питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмір яких враховано вартість навчання та інших освітніх послуг, суд приходить до переконання про відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача додаткових витрат пов`язаних з оплатою навчання повнолітнього сина. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір`позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому, в силу ч. 1ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 768 гривень 40 копійок судового збору.

Outcome: approved