Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок», що належала [PERSON] згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті [PERSON], вона являється єдиним спадкоємцем за заповітом. У зв'язку із втратою оригіналу Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], позивач не має можливості оформити право на спадщину в нотаріальному порядку, що і стало підставою звернення її до суду за захистом своїх прав. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності його представника, позовні вимоги визнає у повному обсязі. У відповідності до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд ухвалює рішення в попередньому судовому засіданні, враховуючи вимоги ст. 174 ЦПК України. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що 15 вересня 1994 року гр. [PERSON], на випадок своєї смерті зробила розпорядження у вигляді заповіту, а саме: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла позивачці - [PERSON] [INFO] року померла [PERSON] у віці 83 років в с. Кичкирі, Радомишльського району Житомирської області, що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER], що видане повторно Радомишльським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області від 14.02.2017 року. Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Із матеріалів справи вбачається, що позивач порушив у суді спір про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] права на майно, оскільки [PERSON] померла [INFO] року, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню чинне на той час законодавство, а саме, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року. До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], зокрема всього іншого, увійшло право на земельний пай члена КСП «Світанок» с. Кичкирі, Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належав померлій заповідачці згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на її ім'я на підставі рішення Радомишльської РДА № 384 від 20.12.1996 року, що також підтверджує довідка № 308 від 28.03.2017 року з виконкому Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до положень ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадщину після смерті гр. [PERSON], у відповідності до ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року (що діяв на той час), прийняла позивачка шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном: доглядом за будинком, обробітком земельної ділянки, отримувала кошти за землю та інше - даний факт також підтверджує довідка № 309 від 29.03.2017 року з виконавчого комітету Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Крім того, спадщину після смерті [PERSON], ніхто більше не приймав, до нотаріуса із заявою ніхто досі не звертався, спадкова справа після її смерті не заводилась. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на спадкове майно, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved