Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 15.07.2005 року між нею та відповідачем було укладено договір довічного утримання, згідно якого вона відчужила житловий будинок №44 по вул.Некрасова м.Коростень Житомирської області та земельну ділянку площею 0,1014 га. Договір було нотаріально посвідчено, зареєстровано в реєстрі правочинів 15.07.2005 року. На підставі договору відповідач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №998439, виданий 31.03.2006 року. Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобовязався щомісячно надавати їй довічне утримання в розмірі 270 грн., забезпечити житлом, триразовим харчуванням вартістю 200 грн. на місяць, надавати побутові послуги, забезпечувати ліками вартістю 50 грн. на місяць, забезпечити опалення, провести поховання. Свої зобовязання відповідач не виконував, виїхав за кордон. За таких умов виконання договору припинилось. Вона втратила нерухоме майно, стан її здоров'я погіршився, допомоги та підтримки вона не отримує. Просила договір довічного утримання розірвати, державний акт відповідача про право власності на земельну ділянку скасувати, визнати її право власності на відчужене відповідачеві нерухоме майно. Позивач свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити, подавши письмову заяву. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання, в тому числі і шляхом розміщення судового виклику в пресі, до суду не з'явився, свої пояснення та заперечення не надав. За таких обставин, суд за згодою позивача провів розгляд справи заочно. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо виконання умов договору довічного утримання, який регулюється положеннями глави 57 ЦК України. 15.07.2005 року сторонами було укладено договір довічного утримання (догляду) (далі: Договір), відповідно до якого позивач передала, а відповідач отримав у власність житловий будинок №44 по вул.Некрасова м.Коростень Житомирської області та земельну ділянку площею 0,1014 га для обслуговування житлового будинку. Розділом 2 Договору було передбачено види та розмір утримання, які відповідач мав надавати позивачеві. Відповідно до п.3.1.2 Договору позивач отримала право вимагати розірвання договору у разі ненадання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків за Договором. Договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку (п.4.3 Договору). Як на підставу розірвання Договору позивач посилається на невиконання відповідачем його умов. Згідно\~ст.744 ЦК України\~за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до\~ст.755 ЦК України\~договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. Крім того, згідно \~ст.614,ч.1 ЦК України\~ особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність свої вини доводить особа, яка порушила зобовязання (ст. 614,ч.2 ЦК України). Отже, з урахуванням підстав позову, саме відповідач зобовязаний довести належне виконання умов договору довічного утримання, що ним не здійснено, жодного доказу надання позивачеві \~\~щомісячного матеріального забезпечення відповідачем не подано. Статтею 756 ЦК України передбачено правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду), а саме: у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Відповідач на підставі Договору набув право власності на відчужене позивачем майно у виді житлового будинку №44 по вул.Некрасова м.Коростень Житомирської області та земельної ділянки площею 0,1014 га для його обслуговування, зареєстрував своє право. Підставою реєстрації права на земельну ділянку кадастровий номер 1810700000:02:026:0047, розташовану за адресою: м.Коростень Житомирської області, вул.Некрасова,44, став Державний акт ЯА 998439, виданий 31.03.2006 року, на підставі Договору. Державна реєстрація прав на нерухоме майно відповідно до статті 19,ч.1,п.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004 року зі змінами проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ст.26,ч.2 вказаного Закону до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом розірвання Договору, скасування державного акту, виданого на його підставі, визнання за позивачем права власності на майно, відчужене відповідно до розірваного Договору. На підставі викладеного,

Outcome: approved