Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України неповнолітній дитині, в якому просить надати дозвіл [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд з України без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], у супроводі матері - [PERSON], [INFO], або бабусі - [PERSON], [INFO], до досягнення [PERSON] шістнадцятирічного віку. Пізніше позивачем було подано заяву, в якій вона уточнила заявлені вимоги та просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Російської Федерації, без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], у супроводі матері - [PERSON], [INFO], або бабусі - [PERSON], [INFO], до досягнення [PERSON] шістнадцятирічного віку. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні тим, що містяться в позовній заяві, просила уточнені позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи служби у справах дітей в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги в частині надання дозволу на виїзд підтримують, питання строку дії дозволу залишають на розсуд суду. Судом досліджені наступні докази: Копію повторного свідоцтва про народження дитини серія І-ЕД № 247014, згідно якого [PERSON] є батьком дитини, а матірю [PERSON]; свідоцтво про шлюб серії 1-ЕД № 041277 відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11.11.2006 року, після реєстрації шлюбу її прізвище [PERSON]; свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЕД № 073384 відповідно до якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 04.12.2008 року, після розірвання шлюбу її прізвище [PERSON]; свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 135750 відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10.09.2011 року, після реєстрації шлюбу її прізвище [PERSON]; свідоцтво про народження серії ІV-ЕД № 293245, відповідно до якого [PERSON] є матірю [PERSON]; копію виконавчого листа від 03.03.2008 року по справі № 2-800/08 відповідно до якого відповідач повинен сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дитини [PERSON]; копією довідки ВДВС Сєвєродонецького МУЮ відповідно до якого розмір заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати аліментів за період з 01.11.2014 року по 01.09.2015 року складає 8108,75 грн.; копією нотаріальної заяви відповідно до якої [PERSON] 13.06.2014 року не заперечував проти тимчасових виїздів [PERSON] до АРК та РФ терміном до 13.06.2015 року. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На теперішній час позивач має намір поїхати до РФ, разом із дитиною, однак відповідач згоди на виїзд дитини не надає, його місце перебування на даний час невідоме. Таким чином судом встановлено, що відсутні докази того, що виїзд дитини за кордон повязаний саме із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або пов'язаний із довгостроковим перебуванням за межами України з інших причин. Однак суд зазначає, що відсутні належні та допустимі докази того, що батько дитини саме відмовив у наданні дозволу на тимчасовий виїзд з України дитини. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно з положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, проїзним документом дитини є документ, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені, і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну в супроводі батьків або одного з батьків та інших осіб, за нотаріально посвідченою згодою другого з них. Суд не може погодитися з вимогами, щодо позовних вимог в частині надання дозволу на виїзд за кордон [PERSON] без згоди та супроводу відповідача у супроводі матері до РФ до досягнення шістнадцятирічного віку. Надання дозволу на оформлення проїзного документу для виїзду неповнолітнього [PERSON], [INFO], за кордон порушує права батька [PERSON] на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Так, відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановленого, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] було зазначено термін надання дозволу на вивезення дитини за межі України без згоди батька - до досягнення шістнадцятирічного віку. Враховуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам ст.ст.141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей. Оскільки багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову про надання дозволу виїзду дитини за кордон без зазначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Враховуючи вимоги чинного законодавства, згідно якого, надання згоди на вивезення дитини за межі території України терміном понад один рік не передбачено, суд вважає за необхідне вказати максимальний термін перебування дитини в РФ в один рік з дня набрання рішенням законної сили. Крім того позивач просить також надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України без згоди та супроводу батька, у супроводі бабусі [PERSON]. В цій частині позовних вимог також слід відмовити, оскільки заявлені вимоги позивачем не обґрунтовано, [PERSON] не є учасником даного процесу, а задоволення зазначеної вимоги може вплинути на обсяг прав та обовязків останньої. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial