Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом 28.11.2016 року мотивуючи тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі, який був розірваний 18.04.2007 року, під час шлюбу за спільні кошти вони придбали житловий будинок № 183 по вулиці Шевченка в місті Узині, Білоцерківського району. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 17.06.2008 року за нею було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку в м. Узині по вул. Шевченка, 183. На даний час вони не можуть встановити порядок користування спірним будинком. Спірний будинок загальною площею 104,40 кв.м., житлово площа складає 59,50 кв.м. та складається з квартири № 1 в якій розміщені: 1- тамбур розміром 3.10 кв.м., 1-1 коридор розміром 3,80 кв.м., 1-2 кухня площею 10,60 кв.м., 1-3 с/вузол розміром 3,40 кв.м., 1-4 кімната розміром 13,70 кв.м., 1-5 вітальня розміром -9,60 кв.м., 1-6 коридор розміром -6,10 кв.м. та 1-7 кімната розміром 15,30 кв.м. Квартира № 2 складається з: 1- тамбур розміром 1,80 кв.м., 1-1 коридор розміром 3,90 кв.м., 1-2 кімната площею 11,10 кв.м., 1-3 кімната розміром 9,80 кв.м., 1-4 с/вузол розміром 2,00 кв.м., 1-5 туалет розміром 1,40 кв.м., 1-6 кухня розміром 8,80 кв.м. Біля будинку знаходяться господарські споруди: «В» - вбиральня, «г» - сарай-прибудова, «Г» - сарай-літня кухня, «Д» - вбиральня. В добровільному порядку відповідач не бажає встановити порядок користування житловим будинком, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. В звязку з вищевикладеним позивач просить в судовому порядку встановити порядок користування будинком № 183 по вулиці Шевченка в м. Узині Білоцерківського району між нею та відповідачем. Виділити їй в користування квартиру № 1 в якій розміщені: 1- тамбур розміром 3.10 кв.м., 1-1 коридор розміром 3,80 кв.м., 1-2 кухня площею 10,60 кв.м., 1-3 с/вузол розміром 3,40 кв.м., 1-4 кімната розміром 13,70 кв.м., 1-5 вітальня розміром -9,60 кв.м., 1-6 коридор розміром -6,10 кв.м. та 1-7 кімната розміром 15,30 кв.м. Відповідачу виділити квартиру № 2, яка складається з : 1- тамбур розміром 1,80 кв.м., 1-1 коридор розміром 3,90 кв.м., 1-2 кімната площею 11,10 кв.м., 1-3 кімната розміром 9,80 кв.м., 1-4 с/вузол розміром 2,00 кв.м., 1-5 туалет розміром 1,40 кв.м., 1-6 кухня розміром 8,80 кв.м. Стягнути з відповідача на її користь витрати по оплаті судового збору. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача за договором про надання юридичних послуг адвокат [PERSON] 31.01.2017 року подала до суду уточнену позовну заяву відповідно до якої позивач просить суд встановити порядок користування будинком № 183 по вулиці Шевченка в м. Узині Білоцерківського району між нею та відповідачем, виділити їй в користування квартиру № 1 в якій розміщені: 1- тамбур розміром 3.10 кв.м., 1-1 коридор розміром 3,80 кв.м., 1-2 кухня площею 10,60 кв.м., 1-3 с/вузол розміром 3,40 кв.м., 1-4 кімната розміром 13,70 кв.м., 1-5 вітальня розміром -9,60 кв.м., 1-6 коридор розміром -6,10 кв.м. та 1-7 кімната розміром 15,30 кв.м. з господарських споруд їй виділити в користування «Г» - сарай-літню кухню-гараж, «Д» - вбиральню. Відповідачу виділити квартиру № 2, яка складається з: 1- тамбур розміром 1,80 кв.м., 1-1 коридор розміром 3,90 кв.м., 1-2 кімната площею 11,10 кв.м., 1-3 кімната розміром 9,80 кв.м., 1-4 с/вузол розміром 2,00 кв.м., 1-5 туалет розміром 1,40 кв.м., 1-6 кухня розміром 8,80 кв.м. з господарських споруд відповідачу виділити в користування «п» - погріб, «В» - вбиральню, «г» - сарай-прибудова, та стягнути з відповідача на її користь витрати по оплаті судового збору. В судовому засіданні 05.04.2017 року з урахуванням того, що деякі приміщення будинку не зареєстровані у встановленому законодавством порядку, представник позивача просила встановити порядок користування будинком № 183 по вулиці Шевченка в м. Узині Білоцерківського району між сторонами, виділивши позивачу в користування приміщення: 1- тамбур розміром 3.10 кв.м., 1-1 коридор розміром 3,80 кв.м., 1-2 кухня площею 10,60 кв.м., 1-5 вітальня розміром -9,60 кв.м., 1-6 коридор розміром -6,10 кв.м. та 1-7 кімната розміром 15,30 кв.м. з господарських споруд їй виділити в користування «Г» - сарай-літню кухню-гараж, «Д» - вбиральню, а відповідачу виділити приміщення: 1-1 коридор розміром 3,90 кв.м., 1-2 кімната площею 11,10 кв.м., 1-3 кімната розміром 9,80 кв.м., з господарських споруд відповідачу виділити в користування «п» - погріб, «В» - вбиральню, «г» - сарай-прибудова, та стягнути з відповідача на її користь витрати по оплаті судового збору Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі та пояснив, що порядок користування вказаним будинком визначений добровільно після розірвання шлюбу, в 2009 році було зроблено 2-й вхід та зроблено прибудови для другої квартири, якими він користується. Кімнатою 1-5 розміром 9,60 кв.м. з якої вхід у кімнату 1-4 користується син. Після суду позивачу залишився також гараж і сарай-прибудова «г», а йому сарай літ. «Г» без гаража, вбиральня «Д» була побудована їх сином в 2013 році і знаходиться на половині позивача. Він не погоджується з позовом, оскільки він не перешкоджає позивачу користуватись будинком, а вона хоче виділити у користування житлові приміщення, які були побудовані після розірвання шлюбу, двір перегороджений і є окремий вхід до приміщень які в добровільному порядку виділені позивачу. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, покази свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.05.1988 року, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2007 року та 16.05.2007 року була проведена реєстрація розірвання шлюбу у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Рішенням Білоцерківського міськраойнного суду Київської області від 17.06.2006 року, яке набрало законної сили 27.06.2008 року, у справі № 2087, за позивачем [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку № 183 по вул. Шевченка в місті Узин Білоцерківського району Київської області, а в частині позову щодо конкретного розподілу будинку та розподілу іншого майна відмовлено. З вказаного рішення вбачається, що будинок № 183 по вул. Шевченка в місті Узин Білоцерківського району Київської області був зареєстрований на імя відповідача [PERSON] та являється спільно нажитим майном подружжя. Конкретний розподіл будинку на той час був неможливий, оскільки сторони заперечували щодо проведення експертизи, крім того біля будинку були наявні самовільні прибудови, які не узаконені, що також підтверджено технічним паспортом на будинок від 15.04.2008 року. 26.07.2014 року на підставі вказаного рішення за позивачем [PERSON] було зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку № 183 по вул. Шевченка в місті Узин Білоцерківського району Київської області. Зазначені вище обставини підтверджено матеріалами справи ( а.с.4-16,24,27-29) та визнаються сторонами. Також, з матеріалів справи ( а.с. 30-41) вбачається, що рішенням Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 03.03.2009 року [PERSON] було надано земельну ділянку в кількості 0,21 га в приватну власність для обслуговування житлового будинку ( 0,10 га) та ведення особистого селянського господарства ( 0,11 га) в м. Узин, по вул. Шевченка,183 в звязку з оформленням договору купівлі продажу житлового будинку та права власності на житловий будинок, рішенням виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 26.05.2009 року за № 48, на підставі висновку відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури, відповідачу [PERSON] було надано дозвіл, яким узаконено самочинно проведену реконструкцію житлового будинку за внутрішнім переобладнанням, з прибудовою допоміжних приміщень розміром 6,97*2,70 м та розміром 1,33*2,64 м, дозволено прибудову до житлового будинку допоміжних приміщень розміром 3,50 *4,0 м із збільшенням загальної площі на 11,10 кв.м ( житлова площа становить 45,80 кв.м.) та загальної площі ( 84,10 кв.м), та дозволено переобладнання будинку в 2- квартирний, при умові відчуження частини будинку; узаконити, враховуючи згоду сусіда, погодження БЦ РУ ГУ МНС, самочинно прибудований до існуючого господарського блоку сарай розміром 4,0*4,80 м, при умові влаштування необхідних інженерно технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів на сусідню земельну ділянку. З копії технічного паспорта від 12.06.2014 року ( а.с.4-9) вбачається, що житловий будинок № 183 по вул. Шевченка в місті Узин Білоцерківського району Київської області складається з приміщень: 1-І тамбур площею 3.10 кв.м., 1-1 коридор площею 3,80 кв.м., 1-2 кухня 10,60 кв.м., 1- 3 с/вузол площею 3,40 кв.м., 1- 4 житлова кімната площею 13,70 кв.м., 1-5 вітальня площею 9,60 кв.м., 1-6 коридор 6,10 кв.м., 1-7 житлова кімната площею 15,30 кв.м., 2-І тамбур площею 1,80 кв.м., 2-1 коридор площею 3,90 кв.м., 2-2 житлова кімната площею 11,10 кв.м., 2-3 житлова кімната площею 9,80 кв.м., 2-4 с/вузол площею 2,00 кв.м., 2-5 туалет площею 1,40 кв.м., 2-6 кухня площею 8,80 кв.м. За ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, як витікає з норм цієї статті, учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обовязок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що після рішення суду від 17.06.2008 року між ним та позивачем було визначено порядок користування будинком в добровільному порядку, а саме: позивачу в користування залишились приміщення будинку 1-І, 1-1,1-2, 1-3,1-4,1-8 та сарай - прибудова «г», а йому залишились приміщення будинку 1-5, 1-6, 1-7 та сарай літня кухня «Г» , згідно плану будови станом на 15.04.2008 року, а решта приміщень були побудовані після розірвання шлюбу з позивачем. Зазначені відповідачем обставини підтверджено показами свідка та не заперечуються позивачем. З урахуванням положень статей 55, 124 Конституції України та відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України і ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, проте лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а юрисдикція судів поширюється на всі відносини, що мають правовий характер. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано жодних доказів щодо порушення відповідачем її права користування житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами та має місце конфліктна ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками домоволодіння. Відповідно до ст.88 ЦПК України, витрати позивача компенсуються за рахунок відповідача в разі задоволення позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed