Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського районного управління юстиції, Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції, про визнання часток у спільній сумісній власності та визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 2002\~році позивачу та її чоловіку [PERSON], у власність був переданий житловий будинок № 12 у смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області у порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». На підставі рішення Ювілейної селищної ради народних депутатів від 24 жовтня 2002 року моєму чоловікові був виданий державний акт від 30 листопада 2002 року на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,116 га, розташовану за адресою: вул.\~Сонячна, 12, с. Ювілейне Ювілейної селищної ради, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку. Протягом 2002-2007 років було переобладнано вищезазначений житловий будинок, а саме: збудовано навіс, гараж, літню кухню, вбиральню та літній душ, що підтверджується технічним паспортом. Після завершення будівельних робіт на збудоване майно був виготовлений технічний паспорт, проте за життя чоловіка зазначене нерухоме майно не було зареєстроване, а на теперішній час зареєструвати його у позасудовому порядку позивач не має можливості, оскільки згідно вищевказаних норм права воно вважається самочинним будівництвом. 12 жовтня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №\~583471, виданим виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. За життя померлим не було складено заповіту. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка позивач звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановою нотаріуса від 31 серпня 2015 року мені було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що частки права власності на житловий будинок кількома особами та право на земельну ділянку не визначені пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку. Враховуючи, що визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку житлового будинку та 1/2 частку земельної ділянки не порушують права інших осіб, а відмова нотаріуса порушує право на отримання спадкового майна у власність вона змушена звернутись з позовом до суду. Позивач в судове засідання не зявилась, відповідно до наданої заяви, просила розглянути цивільну справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час його проведення був повідомлений належним чином. Треті особи в судове засідання також не зявилися, про дату та час його проведення були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи проводиться в порядку ч.\~2\~ст.\~197\~ЦПК\~України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст.\~392\~ЦК\~України, власник майна може предявити позов про визнання права власності. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: вул.\~Сонячна, 12 в смт.\~Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області належить на праві приватної власності, спільної власності: [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07 березня 2002 року. Як роз'яснено в ч. 2 п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16\~квітня 2004\~року, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок і господарські будівлі та споруди не визначався, або вона перебувала в користуванні співвласників і не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі) слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до ст. 331\~ЦК\~України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.\~1\~ст.\~376\~ЦК\~України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до ч.\~5\~ст.\~376\~ЦК\~України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб. Зокрема, у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами\~статті 376 Цивільного кодексу України\~(про правовий режим самочинного будівництва» від 30.03.2012 року, визначено, що «У справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376\~ЦК\~України). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375\~ЦК\~України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними». Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2002-2007 років позивачем та [PERSON] було переобладнано вищезазначений житловий будинок, та відповідно до технічного паспорту нерухоме майно, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт.\~Ювілейне, вул. Сонячна, 12, складається з: житловий будинок літ. А, загальною площею 72,9\~кв.м., з яких житлова площа - 50,3 кв.м., допоміжна площа - 22.6 кв.м., що складається з: 1 - коридор, площею 6,8 кв.м.; 2 - кухня, площею 9,6 кв.м.; З - кімната, площею 11,1 кв.м.; 4 - кімната, площею 13,7 кв.м.; 5 - кімната, площею 11,0 кв.м.; 6 - вітальня, площею 14,5 кв.м.; 7 - санвузол, площею 6,2 кв.м., а також таких господарських споруд: прибудова літ. а, площею 17,6 кв.м.; прибудова літ. а1, площею 11,9 кв.м.; навіс літ. а2, площею 36,6 кв.м.; ґанок, площею 1,6 кв.м.; сарай літ. Б, площею 9,1 кв.м.; сарай літ. В, площею 17,9 кв.м.; сарай літ. г, площею 9,9 кв.м.; погріб літ. пг, площею 8,1 кв.м.; вхід в погріб літ. Д, площею 4,4 кв.м.; гараж літ. Ж, площею 33,9 кв.м.; ґанок, площею 3,4 кв.м.; літня кухня літ. З, площею 21,1 кв.м.; ґанок, площею 3,9 кв.м.; навіс (тим) ііт. Л, площею 7,5 кв.м.; навіс (тим) літ. м, площею 10,6 кв.м.; навіс (тим) літ. Н, площею 11,3 к і.м.; вбиральня літ. П, площею 1 кв.м.; літній душ літ. Р, площею 1 кв.м.; колонка літ. К, площею 16 кв.м.; яма зливна літ. ЗЯ, площею 1 кв.м.; огорожа №3, площею 36,3 кв.м.; хвіртки №4, площею 1 кв.м.; ворота №5, площею 5,3 кв.м.; огорожа № 6, площею 67,4 кв.м.; замощення літ. Іі, площею 30 кв.м.; замощення літ. І, площею 106 кв.м. Земельна ділянка, площею 0,116 га що розташована на території смт.\~Ювілейне, вул.\~Сонячна, 12, Ювілейної селищної ради на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі рішення Ювілейної селищної Ради народних депутатів 04 сесія ХХХІV скликання від 24 жовтня 2002\~року, що підтверджується Державним актом на прво приватної власності на землю серії Р2 №\~200938. 12 жовтня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 583471, виданим виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Спадкоємцем померлого за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України є дружина померлого. Положеннями статті 1225 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Як вбачається з матеріалів справи, 21 вересня 1968 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №\~000589. У відповідність до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка позивач звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановою нотаріуса від 31 серпня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що частки права власності на житловий будинок кількома особами та право на земельну ділянку не визначені пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, що підтверджується відповідною постановою нотаріуса від 31 серпня 2015\~року. Таким чином, суд приходить до висновку, що після переобладнання будівельні конструкції знаходяться в нормальному та задовільному стані, придатні для подальшої експлуатації за функціональним призначенням, претензій щодо проведення переобладнання від третіх осіб не надходило, воно не суперечить суспільним інтересам та не порушує права інших осіб, суд вважає позовні вимоги в частині визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Поряд з цим, суд не вбачає правових підстав для задоволення іншої частини позовних вимог, стосовно зобовязання Реєстраційну службу районного управління юстиції зареєструвати провести реєстрацію нерухомого майна, оскільки відповідно до ч.\~1\~ст.\~60\~ЦПК\~України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте відповідачем не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо наявності підстав для зобовязання Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції вчинити певні дії. Крім того, ч.\~4\~ст.\~9\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: partial