Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав в позовній заяві зазначила, що в неї від [PERSON], [INFO] року народилась донька [PERSON]. Відповідач, вже більш ніж шість років не приймає участі у виховані доньки, не турбується про її стан здоров'я, фізичний та духовний розвиток, взагалі не спілкується з дитиною, не виявляє жодного інтересу до життя доньки, не надає матеріальної допомоги (не сплачує аліментів) тобто відповідач в порушення вимог сімейного законодавства України не виконує та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Тому позивач, на підставі ст. 164 СК України, приймаючи до уваги, що [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до доньки, права і інтереси, якої повинні бути захищені у встановленому зако\-ном порядку, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON]. Позивач у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON]. Представник третьої особи, у судове засідання не з'явився надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить суд прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.164 СК України, оскільки батько і матір можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [INFO] року народилась [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 11.02.2010) у свідоцтві про народження якої зазначено відомості про матір: [PERSON] та батька: [PERSON]. 25.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалося, більше ніж шість років [PERSON] проживає окремо від родини та не цікавиться долею, життям і здоров'ям дитини, фінансово її не утримує. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2015 року (справа № 334/6887/15-ц) шлюб розірвано. 17.09.2018 року [PERSON] надав до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району пояснення з приводу позовної заяви [PERSON], де погодився з позбавленням його батьківських прав та визнав позовні вимоги у повному обсязі, аналогічна заява надана суду. Згідно з висновком Запорізької міської ради по Дніпровському району №05/01-27/0953 від 24.09.2018 року, визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON]. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності суд розцінює, як свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків та характеризує [PERSON] з негативної сторони, як особу яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Батько малолітньої [PERSON], відповідач - [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не надає необхідного матеріального забезпечення для дитини, що негативно впливає на її розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, тому суд вважає за доцільне позбавити його прав у відношенні доньки [PERSON]. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved