Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що відповідач з квітня 2014 року проживає окремо, коштів на утримання дитини не надає, працевлаштований, але не офіційно, аліменти нікому не платить, інших неповнолітніх дітей або батьків на утриманні не має, має нерегулярний, мінливий дохід та може сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісячно, з урахуванням індексації, з моменту її звернення до суду до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала повністю, а також підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що не працює. Він також стверджує, що фактично їх син харчується за рахунок матері позивачки, а також він не хоче утримувати співмешканця позивача та саму позивачку, яка зазвичай кошти витрачає на себе. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 29 жовтня 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб та народження дитини (а.с.6,7). На даний час сторони проживають окремо. Згідно з довідкою №28 від 05 серпня 2014 року, виданою ДП Інституту водних проблем та меліорації Національної академії аграрних наук України «Центральна лабораторія якості води та грунтів» малолітній син позивача та відповідача зареєстрований та проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно з вимогами ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Як передбачено ч.2 та 3 вказаної статті за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з поясненнями сторін, відповідач [PERSON] є працездатним, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, а також не отримує постійного доходу, з моменту звернення позивача до суду, коштів на утримання сина не надавав. Відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, сторонам було роз'яснено, що відповідно до вимог ст..ст.10,11 ЦПК України суд розглядає цивільній справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі, а також, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, за змістом ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, відповідно до пояснень сторін, відповідач постійного та регулярного доходу не має, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. При цьому суд бере до уваги, що за змістом ч 2 ст.184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи, що будь-яких належних та допустимих доказів щодо розміру доходів відповідача сторонами не надано, суд виходить з наступного. А також, що відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з 1 січня 2015 року - в сумі 1032 гривень, а з 1 грудня 2015 року - в сумі 1167 гривень. Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення. А отже, обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає не достатнім. З урахуванням викладеного, а також, враховуючи рівний обов'язок позивача та відповідача брати участь у матеріальному забезпеченні дитини, та відсутність будь-яких інших належних і допустимих доказів на обґрунтування розміру аліментів, окрім посилання на прожитковий мінімум, визначений законом, суд прийшов до висновку, що зазначений позивачем розмір аліментів є необґрунтовано завищеним, і розмір аліментів слід визначити в твердій сумі в розмірі 600 гривень. Судові витрати по даній справі складає судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок, від сплати якого позивач звільнена при зверненні з позовом до суду. В зв'язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовом про стягнення аліментів, судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial