Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (надалі - Квартира). За вказаною адресою зареєстрований чоловік її доньки, що є відповідачем у справі, який фактично не проживає за вказаною адресою з 2006 року. Реєстрація відповідача у Домоволодінні ставить позивача у скрутне матеріальне становище, оскільки нарахування платежів за комунальні послуги здійснюються, включаючи всіх зареєстрованих осіб. На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилась. Від її представника [PERSON] надійшла до суду заява, в якій він просив розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, але в судове засідання не з`явився та відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк, не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзив на позовну заяву. У зв`язку з чим, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст.ст. 279, 280-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, за правилами спрощеного позовного провадження Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] (а.с. 6) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2017 (а.с. 7) позивач є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з листа відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 10.10.2018 року (а.с. 20) та акту від 26.07.2018 року (а.с. 12), відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте фактично там не проживає з 2006 року. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що перешкоди створені відповідачем позбавляють позивача можливості користуватися та розпоряджатися належним їй на праві приватної власності нерухомим майном. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов. У силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст.ст. 3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.

Outcome: approved