Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення 3 % річних та індексу інфляції, пені, мотивуючи свої вимоги, з урахуванням уточнень, тим, що між позивачем та відповідачем були укладені депозитні договори. 23.09.2015 відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області з відповідача на користь позивача стягнуто суму вкладу, проценти та інфляційні втрати. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області станом на час подання позову не виконано, позивач кошти не отримав. Позивач вважає за належне додатково стягнути пеню, інфляційні витрати та 3% річних від простроченої суми за депозитними договорами за весь період в розмірі 296311,23 гривень та 297936,85 гривень відповідно, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2\~400 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з урахуванням уточнень та просив суд задовольнити його позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, в задоволенні позову просила відмовити. Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.09.2015 на користь [PERSON] з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» стягнуто суму вкладу, проценти та інфляційні втрати за депозитними договорами (а.с. 11-18). Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. 20.10.2015 постановою Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ було відкрито виконавче провадження за заявою [PERSON] (а.с.21). Станом на час подання позову стягнуті кошти не повернуті позивачу. Статтею 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заборгованість за інфляційними втратами та 3% річних перед позивачем за період з 12 лютого 2015 року по 12 травня 2016 року складає 86967,61 грн. та 7562,62 грн. відповідно, за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN25000737371749 від 30 серпня 2013 року, та за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN25000737383624 від 02 вересня 2013 року три проценти річних в розмірі 7604,12 грн., інфляційні втрати в розмірі 87444,73 грн. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобовязання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобовязання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобовязання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності. Враховуючи викладене,

Outcome: partial