Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач звернувся з цим позовом до суду до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за договором кредиту в загальній сумі 18696,67 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 11474,67 грн.; суми заборгованості за відсотками 4334,25 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту 1073,72 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків 1206,30 грн.; інфляційних витрат за кредитом 294,15 грн.; розміру інфляційних витрат за відсотками 313,58 грн. Обґрунтовуючи свій позов позивач вказав на те, що [PERSON], отримавши кредит в сумі 25500,00 грн. за кредитним договором № 560-18-фб/1 від 03.04.06 р., не виконує своїх зобовязань щодо повернення кредиту, внаслідок чого станом на 20.05.16 р. утворилась заборгованість на вказану вище суму. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він був не проти розгляду справи в заочному порядку у випадку неявки до суду відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідача у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином в строки встановлені договором або законом. У разі невиконання, або неналежного виконання зобовязань в односторонньому порядку, сторона винна в порушенні зобовязання повинна нести цивільну відповідальність відповідно умов договору або закону. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 03 квітня 2006 року дійсно було укладено договір кредиту № 560-18-фб/1, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 25500,00 грн. на строк до 02 квітня 2021 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом в порядку та на умовах, встановленим договором. Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобовязувався погашати заборгованість за кредитом рівним платежами по 141,67 грн. щомісячно (п. 1.1 договору). Із розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 20.05.16 р. вбачається, що відповідач належним чином виконував свої зобовязання до липня 2014 року, після чого їх перестав виконувати, що свідчить про порушення умов договору боржником. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі порушення позичальником умов кредитного договору, де встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами в разі прострочення повернення чергової частини боргу позикодавець вправі вимагати дострокового повернення позики, що залишилася зі сплатою процентів, а також вимагати розірвання цього договору. Також ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Застосовуючи наведені вище норму закону до спірних правовідносин, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 11474,67 грн., заборгованості, заборгованості за відсотками 4334,25 грн., інфляційних витрат за кредитом 294,15 грн. та інфляційних витрат за відсотками 313,58 грн. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача залишкової частини боргу, суд вважає необхідним зазначити таке. Положеннями ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач мешкає у населеному пункті, внесеному до переліку, на території якого проводиться антитерористична операція (див. розпорядження КМУ №1053 від 30.10.14 р. та розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.15 р.) Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, пеня відповідачу як за несвоєчасне повернення кредиту, так і за несвоєчасне повернення відсотків нарахована після 14 квітня 2014 року, що не відповідає зазначеній нормі закону, тому вимога позивача в частині стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягає. Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає можливим задовольнити вимогу позивача в цілому на загальну суму 16416,65 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, враховуючи, що позов позивача задоволений частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial