Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття, уточнивши свої позовні вимоги прохала надати їй дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди [PERSON] [INFO] за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до повноліття дитини та дозволити їй або її офіційному представникові, без згоди батька [PERSON], оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] [INFO] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, в тому числі до країн, членів Шенгенської угоди та Європейського союзу, а також Туреччини, Арабської Республіки Єгипет, Болгарії, Респу?бліки Кіпр, Королівство Таїланд, Республіка Чорногорія, Респу?бліка Ма?льта, Федеративна Республіка Німеччини, Французька Республіка, Королівство Швеція, Республіка Хорватія, Італійська Республіка, Сполучене Королівство Велика Британія та Північна Ірландія, Королівство Іспанія, Російська Федерація, Швейцарська Конфедерація, Держава Ізраїль, Сполу?чені Шта?ти Аме?рики, Канада до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що має з відповідачем спільну дитину - [PERSON] [INFO] та те, що як під час шлюбу так і після його розірвання, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає. Позивач неодноразово зверталась в усній формі при особистій зустрічі, а також в телефонному режимі до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд доньки за кордон. Відповідач постійно ігнорує її прохання, прохання доньки та з незрозумілих причин відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та прохав позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач повторно в судове засідання не з»явився, з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні позовної заяви покладався на розсуд суду. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність нез'явившихся осіб за наявними в матеріалах справи доказами. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та прийняти заочне рішення, відповідно до ст. ст.224 - 226 ЦПК України. Суд,вислухавши пояснення позивавки, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що з листопада 2009 р. по лютий 2016 р. позивач перебувала у шлюбі з відповідачем. 03 лютого 2016 р. шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави. Згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08.07.2016 р. з відповідача на користь позивачки стягується аліменти на утримання доньки [INFO]. Дитина проживає разом із позивачем, яка самостійно несе усі витрати по утриманню доньки. На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За приписами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до умов ч.2 п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. N 152(в редакції постанови Кабінету Міністрів Українивід 16 листопада 2016 р. N 1001) особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків / законних представників та письмової згоди другого з батьків / законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків / законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). З наведеного необхідно зробити висновок, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Частина 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Станом на сьогоднішній день, батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров'я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей. Таким чином, виїзди дитини за кордон з усним узгодженням із батьком основних позицій кожної такої поїздки, що позивач постійно і намагається здійснити ,жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини. Позивач та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, позивач має місце роботи, батьки позивача проживають в Україні, дитина знаходиться на утриманні у матері, доступ батька до дитини не обмежений. Водночас, через відсутність можливості отримати відповідну згоду від відповідача позивач позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з дитиною за кордон для здійснення оздоровлення доньки. Відповідно до вищезазначеного, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову.

Outcome: approved