Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], що належить їй на праві власності, оскільки відповідач, який з 2004 р. зареєстрований за вказаною адресою як чоловік дочки, однак в 2010 р. після розлучення виїхав, протягом останніх шести років не проживає у вказаній квартирі і своєю реєстрацією у вказаному будинку перешкоджає у здійсненні в повній мірі прав позивача, як власника будинку. Позивач в судове засідання не з'явилась, в позовній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд вважає відповідача повідомленим належним чином і таким, що не з'явився до суду без поважних причин. У зв'язку з зазначеним, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, враховуючи, що позивача проти цього не заперечує. Дослідивши заяви позивачів та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [NUMBER], що знаходиться в [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.07.2004 р., зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.09.2004 р. (а.с.5,6). Як вбачається з довідки КП «Комбінат комунальних підприємств м. Василькова» від 20.01.2016 р., [PERSON], зять власника [PERSON], зареєстрований в кв. [ADDRESS] з 29.09.2014 р. (а.с.7). Відповідно до акту обстеження житлових умов від 25.12.2015 р., складеного депутатом Васильківської міської ради [PERSON] на підставі наданих документів та опиту сусідів квартири, за результатами обстеження житлових умов в кв. [ADDRESS] встановлено, що з квітня 2010 р. [PERSON] після розірвання шлюбу з дочкою [PERSON] - [PERSON] забрав всі свої речі та виїхав з квартири і переїхав на інше постійне місце проживання. За місцем реєстрації протягом останніх 6 (шести)років [PERSON] не проживає (а.с.8). Як вбачається з виписки з рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області №2-1335/10 від 6.04.2010 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). За таких обставин, з квітня 2010 р. відповідач [PERSON] перестав бути членомсім'ї позивача, в сенсі ст. 5 СК України. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 71,72 ЖК УРСР, оскільки відповідач перестав бути членом сімї власника житла. Відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З системного аналізу зазначених статей ЖК Української РСР в сукупності із ст. 29 ЦК України та нормами ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» можна зробити висновок, що право на зайняття наймачем та членами його сімї житлового приміщення наявне у них до тих пір доки воно (житлове приміщення) є їх місцем постійного і реального проживання, яке зареєстроване у встановленому порядку. Пленум Верховного суду України в своїй Постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 р., роз'яснив, що судовому розгляду підлягають спори пов'язанні з договором найму житлового приміщення, і зокрема, про визнання і втрату права на жиле приміщення… У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає на спірній житловій площі більш як шість місяців без поважних причин, ним не цікавиться, залишив його добровільно, перешкод вкористуванні йому ніхто не чинив, а тому втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. В той же час, суд не вбачає підстав для визначення порядку виконання рішення у спосіб зняття відповідачів з реєстраційного обліку, як того просить позивачка, оскільки відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - а саме судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного ,

Outcome: partial