Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить: встановити факт належності за життя [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS] (далі- Квартира); визнати за нею право власності на Квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що все своє життя вона прожила разом зі своєю родиною за адресою Квартири, пайовий внесок за яку в розмірі 7380,00 рублів було сплачено її батьком [PERSON], який помер [INFO]. За життя її батько не встиг отримати свідоцтво про право власності на Квартиру, в зв'язку з чим вона звернулась до суду з дійсним позовом. Також зазначила, що від спадщини не відмовлялась, інші особи на спадщину не претендують. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Крім того, зазначила, що померлий [PERSON] все своє життя прожив в місті Харкові. Представник Об'єднання житлових кооперативів «Брест» в судове засідання не з'явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Представник Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог. Зазначила, що є колишньою дружиною померлого [PERSON], пай на Квартиру її колишній чоловік виплатив в повному обсязі. Квартира була придбана під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, проте на частку в спільному майні подружжя вона не претендує, оскільки пай був виплачений за особисті кошти [PERSON] Також підтвердила, що [PERSON] все своє життя проживав в м. Харкові. Оскільки позивачі не заперечували проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 14.11.1973 року [PERSON] був виданий ордер № 601 серії Б на право зайняття Квартири. [PERSON] помер [INFO] у віці 64 років, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Відповідно до довідки № 129 від 13.12.2013 року, виданої ОЖК «Брест», [PERSON] на день своєї смерті був прописаний та проживав за адресою Квартири, був членом ОЖК «Брест» та власником даної Квартири. Повна вартість Квартири складає 7380,00 рублів. Перший пайовий внесок було внесено в червні 1975 року в розмірі 2952,00 рублів. Залишок паю був виплачений в листопаді 1989 року в сумі 4428,00 рублів. Заборгованість по виплаті паю відсутня. Згідно технічного паспорту на Квартиру, виготовленого за станом на 16.01.2007 року, власником Квартири зазначено батька позивача [PERSON]. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками позивача є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки № 78 від 14.03.2014 року, на момент смерті [PERSON] проживав за адресою Квартири. Разом з ним на момент його смерті були постійно зареєстровані та мешкали позивач та третя особа. Між [PERSON] та [PERSON] 30.07.1998 року розірвано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], актовий запис за № 928. Відповідно до заяви [PERSON] від 30.04.2014 року, завіреної приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], Квартира була набута її колишнім чоловіком [PERSON], перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з нею, за його особисті кошти, тому право власності на вказану Квартиру вона не має, на частку в спільному майні подружжя не претендує та не заперечує проти оформлення спадкового майна на дочку [PERSON] Позивач звернулась до приватного нотаріусу ХМНО [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька. Як вбачається з листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від 14.03.2014 року, 14.03.2014 року була заведена спадкова справа № 4/2014 після померлого [INFO] батька [PERSON], який на день смерті був зареєстрований за адресою Квартири. Єдиним спадкоємцем померлого є його дочка - позивач, яка подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. В видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, оскільки право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника, що свідчить про неможливість органами нотаріату прийняти для видачі свідоцтва про право на спадщину документ на нерухоме майно, виданий на ім'я померлої фізичної особи. Позивачу було роз'яснено право на звернення до суду для вирішення питання про встановлення права власності на спадкове майно. Як встановлено судом з матеріалів спадкової справи та інформаційних довідок з відповідних реєстрів, інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертались. Заповіту [PERSON], який постійно проживав в м. Харкові, не залишав. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо впродовж строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не подав заяву про відмову від спадщини. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] у встановлений законом порядок та спосіб прийняла його дочка [PERSON], яка проживала разом з ним на момент його смерті. За таких обставин, суд приходить до висновку щодо обгрунтованості позовних вимог та визнає за позивачем право власності на Квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Як вбачається з правових позицій, викладених в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, яке було обговорено та взято до відома 01 березня 2013 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, після набуття чинності ЦК з 01 січня 2004 року встановлення факту володіння особою будинком на праві власності в порядку окремого провадження не допускається. Таким чином, не підлягає застосуванню судами п. 17 ППВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», яким передбачено встановлення факту володіння громадянином жилим будинком на праві власності, якщо власником було втрачено правовстановлюючий документ на цей будинок і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. Згідно ст. 4 ЦПК України суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. За таких обставин суд суд відмовляє в задоволенні вимог в частині встановлення факту належності за життя [PERSON] Квартири на праві власності, оскільки приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання за нею права власності за Квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]

Outcome: partial