Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Саприкіна О.С. про визнання договорів дарування недійсними. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.06.2015 між нею та відповідачем було укладено договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] та договір дарування машиномісця, за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, вказані договори вона уклала під впливом тяжкої обставини ( загроза втратити житло) та вкрай невигідних для неї умовах, у зв»язку з чим позивач просить задовольнити позов у заявлений нею спосіб. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, заперечення подала у письмовому виді. Третя особа в судове засідання не з»явилась, подала письмові пояснення по суті позову, в яких просила розглядати справу у її відсутність. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 23.11.2001 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 04.06.2015 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саприкіною І.В. Того ж дня між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування машиномісця, за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саприкіною І.В. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що у зв'язку з загрозою втратити житло - квартиру за адресою: [ADDRESS], в якій вона проживала разом із дітьми, вона була вимушена укласти спірні договори, які були укладені нею на вкрай невигідних умовах, внаслідок тяжких для неї обставин. Частиною 1 ст. 233 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п.23 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Між тим, пред'являючи вимоги про визнання договору недійсним з підстав, визначених ч. 1 ст. 233 ЦК України, позивач не надала суду достатніх доказів на підтвердження того, що укладаючи оспорювані договори вона діяла під впливом тяжких для неї обставин, внаслідок чого уклала договір на вкрай невигідних умовах, не доведено позивачем і наявність таких обставин. Оскільки посилання позивача на обставини, які відповідно до положень закону можуть бути підставою для визнання оскаржуваного договору недійсним, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed