Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання договору довічного утримання, в якій вказує, що 24 вересня 1992 року між нею та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який було засвідчено державним нотаріусом в якому відповідачка зобов'язалася здійснювати догляд за [PERSON] у вигляді належного забезпечення харчування, одягу, житла шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі. Оскільки [PERSON] не виконувала умови договору довічного утримання, позивач просить розірвати договір довічного утримання, укладений 24 вересня 1992 року між нею та [PERSON] Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала. Суд приймає визнання позову зі сторони відповідача на підставі ст. 174 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали, справи вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 24 вересня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який було засвідчено державним нотаріусом Кремінської державної нотаріальної контори [PERSON]\~ Згідно укладеного договору відповідач зобовязалася здійснювати догляд за [PERSON] у вигляді забезпечення належними харчуванням, одягом, житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі, а позивачкою на підставі пункту 1 договору була передана у власність відповідачці квартира загальною площею 19,5 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до п. 6 договору довічного утримання від 24 вересня 1992 року - договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов відмови від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку. Згідно зі ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Як вбачається з письмових пояснень, позивачка [PERSON] наполягає на розірванні договору довічного утримання, оскільки відповідач не виконує зобовязань за договором з 2010 року оскільки вона виїхала до Російської Федерації, а відповідачем в своїй заяві данні обставини не заперечуються, тому, суд приходить до висновку, що договір довічного утримання від 24 вересня 1992 року укладений між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, а підставою для розірвання договору довічного утримання є факт невиконання або неналежного виконання набувачем обов'язків за договором довічного утримання . Відповідач не в повній мірі виконувала взяті обов'язки за договором, а тому між сторонами в подальшому існування договірних зобов'язань за договором є недоцільним. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 755, 756 ЦК України та

Outcome: approved