Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення пені по аліментах, в якій зазначає, що відповідач не сплачує аліменти за рішенням суду, тому виникла заборгованість, на яку нараховано пеню за період прострочення в розмірі 343 244 грн. 57 коп., вказану суми позивач просила стягнути на її користь з відповідача. Під час розгляду справи позовні вимоги були уточнені, загалом позивач просила стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2010 року по 09.08.2012 року у загальному розмірі 218 208 грн., а також суму основної заборгованості зі сплати аліментів станом на 09.08.2012 року в розмірі 13 360 грн. 45 коп. на підставі довідки від 09.08.2012 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала повністю, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили в повному обсязі, посилаючись на утримання аліментів бухгалтеріями по місцю роботи, відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості, про яку він дізнався лише два місяці тому. Вислухавши сторони, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони мають спільну неповнолітню дитину, яка проживає із позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження, судовим рішенням, довідкою. Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області № 2-452/2011 від 21 березня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, що підтверджується рішенням суду, постановами державного виконавця. Виконавчий лист щодо примусового виконання вказаного рішення станом на цей час перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, що підтверджується постановами, листами і довідками державного виконавця. Крім того, виконавчий лист перебував на виконанні у відділі державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження, листами, розрахунком, скаргами, заявою, ухвалою суду. По місцю роботи відповідача [PERSON] бухгалтеріями підприємств утримувались із його зарплати аліменти у передбаченому судовим рішенням розмірі, що підтверджується довідками ТОВ «Еко», ТОВ «Фора», ТОВ «Ю Бі Сі-сервіс», листами. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При вирішені справи суд враховує правові позиції Верховного Суду України, який на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 вересня 2013 року розглянув справу № 6-81 цс 13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів зробив правовий висновок про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Покладена в основу первісної редакції позову довідка-розрахунок державного виконавця відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області від 10.04.2015 року скасована ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.09.2015 року. В обгрунтування позову після його уточнень позивач посилається на розрахунок, складений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, відповідно до якого заборгованість по аліментам станом на 09.08.2009 року складає 13360,45 грн. Суд вважає цей письмовий доказ недопустимим і таким, що не може покладатись в основу судового рішення, оскільки окрім інших недоліків, в тому числі і щодо форми та правового статусу цього документа, цей розрахунок датований 09.08.2129 року, що вочевидь дійсності не відповідає. 04.11.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області складено довідку-розрахунок, відповідно до якого заборгованість по аліментам становить 8 165 грн. 79 коп., що не узгоджується із доводами позову. При цьому в судовому засіданні позивач заявила про незгоду із цією довідкою-розрахунком і намірами оскаржити її в судовому порядку. Згідно складеного позивачем розрахунку неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період за період з 01.03.2010 року по 09.08.2012 року у загальному розмірі 218 208 грн., однак підстави використання вихідних даних у цьому розрахунку позивачем не доведено, в матеріалах справи належні і допустимі докази конкретизованих дат та періодів виникнення заборгованості помісячно відсутні. Надані позивачем виписки із її особистого банківського рахунку не можуть слугувати переконливим доказом неотримання або несвоєчасного отримання нею аліментів, оскільки це не виключає можливості отримати відповідні кошти у інший спосіб. Крім того, посилання на ці докази спростовуються офіційними довідками бухгалтерій підприємств. Таким чином, достовірні відомості про конкретизований розмір заборгованості по аліментам помісячно за визначений позовом період станом на певну (однакову для всіх періодів) дату суду не подано, достовірних відомостей, які б могли бути покладені в основу розрахунку визначеної ч.1 ст.196 СК України неустойки (пені) під час судового розгляду не доведено, оскільки не подано належних і допустимих доказів щодо розміру несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, тому неможливо встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму Розрахунок неустойки (пені) складений самостійно позивачем, а не державним виконавцем, в судовому засіданні позивач не довела дійсності розрахунку та вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам. Також не подано жодного доказу на підтвердження обставини, яка є обов'язковою умовою настання правових наслідків, передбачених ст.196 СК України - наявності вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам. Так, відповідач не притягувався до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів, суду не подано доказів навіть порушення питання про це державним виконавцем. При цьому доводи відповідача про сплату аліментів відповідно до рівня свого доходу шляхом утримання із офіційної заробітної плати узгоджуються із наявними у справі доказами. За таких обставин, переконливих і допустимих доказів на підтвердження доводів позову про розмір пені (неустойки) суду не подано, відповідні твердження позивач не довела. Суд вважає безпідставними позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам за минулий час, оскільки термін виконання судового рішення не сплинув, виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у органах державної виконавчої служби, визначенння судом розміру аліментів у частці від доходу боржника дозволяє згідно чинного законодавства стягнути заборгованість шляхом збільшення розміру частки до погашення заборгованості, а позовні вимоги про фактично подвійне стягнення заборгованості по аліментам за двома різними судовими рішеннями у частці від доходу та у твердій грошовій сумі не грунтуються на законі та порушують законні права та інтереси відповідача. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги недоведеними і необґрунтованими, а заперечення відповідача проти позову суд вважає обґрунтованими та такими, що узгоджуються із наявними у справі доказами. Враховуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача передбачених позовом коштів, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed