Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком №25 по по 1-му провулку Річному у м.Біла Церква Київської області, який належить їй на праві приватної власності. Зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем по березень 2009 року. Відповідач був прописаний у будинку за її згодою, однак у липні 2009 р. пішов з будинку, забравши свої речі, місцезнаходження позивачу невідомо. У звязку з реєстрацією місця проживання відповідача у її будинку у неї виникають проблеми з оплатою комунальних послуг, тому просила визнати його таким, що втратив право користування будинком. У судовому засіданні позивач підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Відповідач у судове засідання не прибув, про місце та час розгляду справи повідомлений належно, причину неявки не повідомив. Вислухавши позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З договору дарування частки житлового будинку від 09.02.2007, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованого за №4-545 судом встановлено, що позивачу належить на праві приватної власності 11/20 часток будинку №25 по провулку 1-му Річному у м.Біла Церква. З довідки №235 від 25.01.2016 р., виданої ЖЕК №1, судом встановлено, що відповідач зареєстрований у зазначеному будинку як колишній чоловік. Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ОК №055447, виданого 18.03.2009 р. Відділом РАЦС Білоцерківського МРУЮ Київської області вбачається, що шлюб між сторонами розірваний. Свідки [PERSON], співмешканець позивачки, [PERSON], сусідка сторін, та [PERSON], сестра позивачки, кожний окремо, показали суду, що відповідач не проживає по пров. 1-му Річному, 25, більше шести років, пішов з дому після розірвання шлюбу і більше не появлявся , речей його в будинку немає, спроб повернутись не робив. Відповідно до ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.156 ЖК України, члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів того, що він з поважних причин не користується належним позивачу будинком протягом строків, встановлених домовленістю або законом, відповідач суду не надав. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивача доведені та ґрунтуються на законі, а тому задовольняє позов у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України та, оскільки позивач є інвалідом 2 групи, а тому звільнена від сплати судового збору, стягує його з відповідача у дохід держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved