Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що 01.10.2003 року вона була звільнена з Домоуправління №2 Криворізької КЕЧ району за ст.36 п. 5 Кодексу Законів про працю України, у зв'язку із передачею житлового фонду військового містечка - 35 у комунальну власність міста Кривого Рогу. 13.10.2003 року вона, як двірник, отримала ордер №39/28 на право зайняття службової 2-х кімнатної квартири [ADDRESS], у складі сім'ї: [PERSON] та [PERSON]. Цей ордер був виданий їй на підставі рішення профспілкового комітету і гарнізонної житлової комісії від 03.07.2003 року, за підписом на той час начальника Криворізької КЕЧ району [PERSON]. Після чого вона та члени її родини вселилися у квартиру, де мешкають та зареєстровані до теперішнього часу. У 2007 році вона звернулася з заявою до Державного комунального підприємства житлово-комунальної контори №2 про здійснення в її інтересах звернення до Голови Центрально-Міської районної у місті ради з клопотанням щодо вилучення зі списків службового житла 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] Дніпропетровської області, оскільки вона пропрацювала вже на той час більш ніж 10 років двірником. 24.04.2007 року Державне комунальне підприємство житлово-комунальна контора №2, звернулося до на той час голови Центрально-Міської районної ради [PERSON] із проханням вилучити зі списків службового житла державну двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка надавалася позивачу, як двірнику Криворізької КЕЧ району за ордером №39/28 від 13.10.2003 року. Однак, як їй відомо, рішення з цього приводу прийнято не було з невідомої причини. 19.07.2016 року позивач отримала довідку з Криворізької квартирно-експлутаційної частини району про те що, житловий фонд військового містечка-35 був переданий у комунальну власність міста Кривий Ріг згідно з Рішенням Криворізької міської ради №832 від 23.01.2002 року «Про згоду на безоплатне прийняття до комунальної власності міста 40 житлових будинків у [ADDRESS] об'єктів інфраструктур, що їх обслуговують, благоустрою та зовнішнього освітлення». Таким чином, будинок [ADDRESS] був згідно цього рішення переданий на баланс м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. 14.11.2016 року на її звернення до КП ДОР «Криворізьке БТІ» вона отримала довідку, згідно якої право власності на квартиру [ADDRESS] на період з 24.10.2003 року по 31.12.2012 рік ні за ким не реєструвалося, при цьому відсутні будь-які дані. Відповідно до змісту відповіді від 28.02.2017 року, яку вона отримала на своє звернення до Криворізької міської ради, позивача було повідомлено, що згідно з рішенням від 31.03.2016 року №381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» повноваження щодо прийняття рішень про включення житлових приміщень до числа службових делеговано виконкомам районних у місті рад. Отже, рішення про виключення цієї квартири із числа службових повинен приймати Центрально-Міський виконавчий комітет. Оскільки громадяни, які мешкають у службових жилих приміщеннях після відпрацювання протягом 10 років на посаді, яка дає право на одержання службового житла, не можуть бути виселені з нього, вони мають право звернутися до органу, який надав їм службове житло, з проханням надати їм замість службового житла звичайне, або зняти з цього житла статус службового. І лише після вирішення цього питання займане житло може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Так як від відповідача по справі ніякої відповіді не надійшло, позивач вимушена звернутися до суду. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просила зобов'язативиконком Центрально-Міської районної у місті ради прийняти рішення щодо зняття з двокімнатної квартири [ADDRESS] Дніпропетровської області статусу службового житла. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали до суду заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутності, на задоволенні вимог наполягали. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надійшла заява про проведення розгляду справи за відсутності представника виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, проти задоволення позову заперечень не має. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, надали суду заяви згідно з якими просили розглядати справу за їх відсутності, позов визнали у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши викладені у заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви з огляду на наступне. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ч.1 ст. 118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що не підлягають приватизації квартири, визнані у встановленому порядку службовими житловими приміщеннями. Відповідно до пункту 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень та користування ними в Українській PCP, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, на підставі клопотання того самого підприємства, організації, установи, за яким закріплене житлове приміщення як службове. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 01.10.1996 року по 01.10.2003 року позивач працювала двірником в Домоуправлінні №2 Криворізької КЕЧ району, звідки була звільнена за п. 5 ст. 36 КЗпП України за переводом в КЖП-2, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача (а.с.8-9). 13.10.2003 року позивач отримала ордер №39/28 на право зайняття службової 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] Дніпропетровської області, у складі сім'ї: [PERSON] та [PERSON]. Цей ордер був виданий їй на підставі рішення профспілкового комітету і гарнізонної житлової комісії від 03.07.2003 року, за підписом на той час начальника Криворізької КЕЧ району [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається з листа в.о. Житлово-комунальної контори № 2 № 392 від 24.04.2007 року (а.с. 12) адміністрація ЖКК-2 зверталась до голови Центрально-Міської райради з клопотанням про вилучення зі списків службового житла державної двокімнатної квартири [ADDRESS] яка надавалась двірнику Криворізької КЕЧ району за ордером № 39/28 від 13.10.2003 [PERSON] Однак жодної відповіді з цього приводу не надходило. Згідно з довідкою комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 151110 від 11.11.2016 (а.с. 15) будь-які дані щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] відсутні. Як встановлено з листа Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради від 28.02.2017 року (а.с. 18) згідно з ордером № 39/28 від 13.10.2003 року на право заняття службової жилої площі, виданого на підставі рішення профспілкового комітету та гарнізонної житлової комісії Криворізької квартирно-експлуатаційної частини району, зазначену вище квартиру включено до службового житлового фонду Криворізької КЕЧ району. Відповідно до рішення міської ради від 31.03.2016 року №381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» повноваження щодо прийняття рішень про включення житлових приміщень до числа службових делеговано виконкомам районних у місті рад. Зі змісту заяви представника виконкому Центрально-Міської районної у місті ради Ослюка В.І. (а.с. 44) вбачається, що виконком не заперечує в порядку виконання рішення суду, прийняти рішення щодо зняття з двокімнатної квартири [ADDRESS] статусу службового житла. Відповідно до п.п.3.6 Положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, організації. Жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні. Виключення жилого приміщення з числа службового провадиться рішенням виконавчого комітету відповідної міської ради. Зі змісту вказаних положень виходить, що вирішення питання про виключення житлового приміщення із числа службових можливо лише при наявності клопотання адміністрації підприємства, яке використовує вказане житлове приміщення як службове. На даний момент позивач не може реалізувати своє право на приватизацію житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», разом з тим використовувати квартиру як службове приміщення немає необхідності, тому право позивача порушене і підлягає захисту в суді. За ст. 6 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Оскільки представник відповідача визнав пред'явлений позов і визнання сторонами позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з квитанцією від 03.08.2017 року (а.с. 1) вбачається, що позивач сплатила судовий збір у розмірі 640,00 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради вказану суму судового збору. Будь-яких інших доказів, що підтверджують судові витрати понесені сторонами до суду не надано. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved