Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11.08.2012 року. Під час шлюбу, [INFO], в них народилась донька [PERSON]. Після народження доньки відповідач самоусунувся від позивача, почалися чвари та сварки, зловживання спиртними напоями, донькою не цікавився пояснюючи свої дії тим, що вона маленька і з нею не цікаво. Шлюбні відносини між ними остаточно припинено в листопаді 2013 року. Рішенням суду від 22 квітня 2014 року шлюб між сторонами було припинено. Оскільки відповідач зовсім не цікавився донькою і не приймав участі в її вихованні та утриманні, вона вимушена була звернутись до суду із позовною завою про примусове стягнення аліментів на малолітню доньку. 22 квітня 2014 рокувона отримала виконавчий лист про стягнення з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти у розмірі 1/ 4 частки з усіх доходів відповідача. Однак з моменту винесення судом рішення про стягнення аліментів і по сьогоднішній деньвідповідач не сплатив на утримання доньки жодної копійки. Відповідач, не бажаючи спілкуватись, змінив номер мобільного телефону. Вона неодноразово повідомляла відповідачачерез його матір про необхідність надання допомоги, оскільки донька часто хворіє. Однак, матір відповідача (бабуся їх спільної доньки), пояснила, що син ніде не працює і не бажає сплачувати аліменти, йому краще відмовитись від доньки. Після даного випадкувона перестала дзвонити бабусі доньки, оскільки розмова жодного результату не дала. Зі сторони чоловіка ніхто не бажав брати участь в вихованні чи утриманні дівчинки. Оскільки в червні місяці 2014 року загострилась ситуація в Донецьку через проведення АТО, вона знову вимушена була звернутись до матері відповідача з проханням про те, щоб він з'явився до нотаріуса та надав дозвіл на переміщення доньки разом із нею по території України та до РФ (оскільки на той момент, ніхто не знав коли і куди треба буде їхати). На що матір відповідача пояснила, що в них не має коштів і взагалі, вона тепер не є дружиною її сина і повинна всі питання та проблеми вирішувати сама. Вона пояснила, що сама сплатить всі кошти. Їй пообіцяли передзвонити на протязі тижня, однак дзвінка так і не було. Приблизно у серпні місяці 2014 рокувона випадково побачила відповідачау м.Донецьк та попросила його особисто надати дозвіл. Відповідач натомість сказав, що може надати заяву про те, що він не заперечує проти усиновленняїх доньки будь-ким. Вона погодилась і 22 вересня 2014 року відповідач надав нотаріальну заяву про згоду на усиновлення його доньки батьком позивачки. Це був останній день, коли вона бачила відповідача. Відповідач з моменту народження доньки ніякої участі у її вихованні не приймав. Він не піклувалася про розвиток та здоров'я дитини, не спілкувався з нею, не утримував матеріально. Відповідач вживає спиртні напої, агресивний, час від часу міг підняти руку на неї, що і послугувало розірванню шлюбу. Відповідач довгий час ніде не працював і перебував на її утриманні, а після розірвання шлюбу - на утриманні своєї матері. На сьогоднішній день відповідач перебуває у складі терористичних угруповань. Дочка з моменту народження проживає разом із нею. Вона має гарні умови для мешкання та виховання дівчинки. Час від часу за дитиною допомагають приглядати її батьки, які мешкають разом із нею. Дитина відвідує дошкільний заклад №197. Дитина часто хворіє і вона самотужки доглядає за нею і несе самостійно всі матеріальні витрати пов'язані із одужанням та оздоровленням доньки. Дівчинка має алергію та потребує санаторно-курортного лікування. Вважає, що в інтересах малолітньої дитини буде доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Просить позбавити батьківсьих прав відповідача щодо неповнолітньої [PERSON], [INFO], а також просить стягнути з відповідача на свою користь судовий збір. Позивач в судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що позивач та відповідач з 2012 року перебували у шлюбі під час якого [INFO] в них народилась донька [PERSON]. До листопада 2013 року вони разом проживали в квартирі позивача в [ADDRESS]. Відповідач не працював, пиячив, влаштовував сварки, не бажав допомагати у догляді за дитиною. У 2014 році шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач переїхав в м.Єнакієво. У вересні 2014 року він надав згоду на усиновлення дитини батьком позивача. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає, на даний момент він приймає участь у терористичних формуваннях на тимчасово окупованій території України. На позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечує щодо розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час ті місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. (а.с. 11) Судом встановлено, що шлюб між батьками дитини розірваний в 2014 році, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] (а.с.12-13). Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пп. 15,16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Судом встановлено, що позивач разом з дитиною зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (5-8, 27). За місцем проживання позивач зарекомендувала себе з позитивної сторони (а.с.15). Згідно акту обстеження умов проживання від 01.09.2016 року дитина мешкає разом з матір'ю та батьками останньої в м.Донецьк. В квартирі, де мешкає дитина чисто, санітарно-побутові умови задовільні. У дитини є своє ліжко. В кімнаті прибрано, чисто є місце для ігр, наявні дитячі речі, багато іграшок. Умови поживання дитини задовільні (а.с.79). [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад ясла-садок № 197 м.Донецька. Активну участь у вихованні дитини приймає позивач та бабуся дитини [PERSON], завжди цікавляться тим, що відбувається у дошкільному закладі, активно співпрацюють з вихователями. Батько дитини [PERSON] участі у вихованні дитини не приймав. Приводить та забирає дитину мати. (а.с.16). Згідно довідки лікаря комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 міста Донецька» дитина [PERSON] спостерігається у ЦПМСД № 4 амбулаторії № 8 від народження, часто хворіє ОРВІ. Батько дитини [PERSON] при огляді дитини перебував лише один раз у двомісячному віці дитини. В подальшому дитина відвідувала амбулаторію разом з матір'ю, бабусею та дідусем. Батько дитини не приймав участі у лікуванні та медичних оглядах дитини (а.с.59). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно характеристики за місцем поживання характеризується опосередковано. Раніше зловживав спиртними напоями. Періодично збирав в себе дома осіб схильних до здійснення правопорушень. Із сусідами відносин не підтримував. Скарг не надходило. (а.с.24,26,60). На даний час відповідач приймає участь у терористичних формуваннях на тимчасово окупованій території України, приймає участь у бойових діях на тимачасово окупованій території України (а.с.25). Судом встановлено, що 02.09.2014 року відповідачем надано нотаріальну згоду на усиновлення його доньки [PERSON] [PERSON] з присвоєнням їй прізвища усиновителя та по батькові по його імені (а.с.14). Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 22 вересня 2016 року № 16-2297-01 є доцільним залишити вирішення питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] на розгляд суду (а.с.80). Представник органу опіки і піклування Мельніченко Т.І. також вважає, що вирішення питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] є доцільним залишити на розгляд суду, оскільки не можливо перевірити достовірність фактів через проживання позивача, відповідача та дитини на тимчасово окупованій території України. Прокурор вважає, що батько самоусунувся від виховання та утримання своєї доньки, тому в інтересах дитини, позов необхідно задовольнити. Суд дійшов висновку, що відповідач не виконує батьківські обов'язки по вихованню та розвитку доньки [PERSON], самоусунувся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Про це свідчать наступні обставини: від народження дитина проживає з матір'ю, батько дитину не відвідує, не спілкується з нею, не приймає участі в її вихованні, утриманні, не створює умов для її розвитку, надав згоду на її усиновлення іншим чоловіком. Тому згідно ст. 164 Сімейного кодексу України в інтересах неповнолітньої [PERSON] суд вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по судовому збору в сумі 551,20грн (а.с.1).

Outcome: approved