Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 24.08.2013 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, мають спільних малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Вказала, що відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дітей та її утримання не надає, хоча працює та має стабільний дохід. Вона в даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, сином [PERSON], до досягнення ним трирічного віку, отримує соціальну допомогу в розмірі 860,00 грн. щомісячно, однак даних коштів недостатньо для утримання себе та двох дітей. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини його доходів (заробітку) щомісяця і до повноліття дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання в розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною - сином [PERSON], [INFO] трирічного віку, тобто до [INFO] року. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вказав, що він не заперечує сплачувати аліменти на утримання дітей в мінімальному розмірі визначеному законом, а аліменти на утримання дружити сплачувати не бажає, оскільки не має такої можливості, та отримує мінімальну заробітну плату. Крім того, зазначив, що в добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Позивачем подано відповідь на відзив, який ухвалою суду від 08.01.2019 року було повернуто останній, так як поданий з порушенням норм ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони з 24.08.2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. На даний час позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, сином [PERSON], [INFO], до досягнення ним трирічного віку. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Доказів про надання відповідачем в добровільному порядку достатнього розміру коштів на утримання дітей суду не подано. Відповідно до ст.ст.180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком, як матері, так і батька через, що кожен з них має надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Згідно положень ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач зобов`язаний та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей в розмірі 1/3 частки доходу, щомісячно, крім того вказаний розмір не суперечить вимогам чинного законодавства. Разом з тим, позивач в обгрунтування своїх вимог щодо можливості сплати відповідачем аліментів на її утримання в розмірі 2500 гривень жодних доказів не надала, відповідач заперечує проти вказаного розміру аліментів, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, із урахуванням обставин, визначених ст.182 Сімейного кодексу України та поданих доказів, а саме в розмірі 500 гривень. Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З врахуванням наведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягнення судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial