Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з червня 2013 року. Позивач вважає, що подальше продовження шлюбних відносин із відповідачем неможливе через несумісність характерів, втрату почуття любові та поваги один до одного, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, тому збереження шлюбу не можливе і суперечить її інтересам. Позивач в судове засідання не прибула в заяві поданій до суду просить розглянути справу за її відсутності, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач в судове засідання не прибув в заяві поданій до суду просить розглянути справу без його участі у зв`язку із зайнятістю, позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу, підтверджує, що між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, тривалий час проживають окремо один від одного, проти надання строку для примирення заперечує, примирення між ними не можливе. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 червня 2013 року, актовий запис № 17. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів, втрата почуття любові та поваги один до одного, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Примирення і спільне проживання неможливе і суперечить інтересам позивача. Майнового спору між сторонами на час розгляду справи не має. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки між сторонами відсутні наміри продовжити шлюбні відносини, на розірвання шлюбу вони згодні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із визнанням відповідачем позову суд повертає позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору. При цьому, оскільки позовні вимоги у справі задоволені, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, решта 50% сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Outcome: approved