Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з повною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі з їх подальшою відповідною індексацією в розмірі 4270,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 24.07.2018 року до досягнення дітьми повноліття та додаткові витрати по оздоровленню, позашкільний освіті та дозвіллю у розмірі 14065,18 грн. на рік на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На обґрунтування позову послалась на те, що 21.07.2006 року між позивачем та відповідачем було зареєстрований шлюб. Від вказаного шлюбі у сторін по справі народились двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти перебувають на повному матеріальному утриманні та вихованні матері, а з 03.06.2018 року взагалі виселені батьком [PERSON] з їх місця проживання та прописки. Добровільної угоди щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати своїх дітей. Це, зокрема, виявилося у тому, що відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дітей в тому розмірі, в якому необхідно. На утримання однієї дитини щомісячно позивачка витрачає 4270,00 грн., що на двох дітей в місяць складає 8540,00 грн. Додаткові витрати на рік на одну дитину становлять 4270,00 грн., відповідно на двох дітей позивач витрачає 28130,36 грн. на рік. Разом з тим, [PERSON] є фізично здоровою людиною та не позбавлений можливості працевлаштуватися з метою отримання доходу, необхідного для утримання його малолітніх дітей. Крім того, важливо зазначити, що у [PERSON] інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, є у власності квартира за адресою [ADDRESS] та автомобіль марки «Опель Вектра», д.н.з. [NUMBER]. Ухвалою судді від 13.08.2018 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п'яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у відзиві на позов від 27.09.2018 року вказував на те, що після припинення спільного проживання з позивачкою, тобто з початку 2017 року, продовжував щодня спілкуватись зі своїми доньками, зустрічатись, спільно проводити дозвілля, відвідувати розважальні заходи. Така ж ситуація триває і до цього часу. Всі ці зустрічі відбуваються зі згоди позивачки та фінансуються відповідачем. Після припинення спільного проживання з позивачкою, тобто з початку 2017 року, відповідач фінансово підтримував своїх дітей, регулярно передаючи позивачці готівкою щомісяця грошові кошти в сумі 3400,00 грн., а також інші аналогічні суми за її проханням на цільові потреби (придбання одягу, оплата гуртків). Після того, як позивачка заявила, що відмовляється письмово фіксувати отримані від відповідача кошти, останній був вимушений сплачувати щомісячні регулярні платежі на утримання своїх дітей на банківську картку «Приватбанку», яка належить позивачці. Так, зокрема, відповідачем виходячи з його фінансових можливостей добровільно було сплачено на рахунок позивачки: 16.04.2018 р. - 3417,09 грн. на утримання двох дітей; 12.05.2018 р. - 3417,09 грн. на утримання двох дітей; 10.06.2018р. - 3417,09 грн. на утримання двох дітей; 15.07.2018 p. - 3417,09 грн. на утримання двох дітей; 07.08.2018 р. - 3417,09 грн. на утримання двох дітей; 07.08.2018 р. - 1608,04 грн. допомога на оздоровлення дитини; 05.09.2018 р. - 3417,09 грн. на утримання двох дітей. Перед поїздкою дітей влітку 2018 року на відпочинок на море, позивач також надав донькам 1000,00 грн. готівкою на «кишенькові витрати» (по 500,00 грн. кожній). Влітку 2017 року позивачем для доньок придбано велосипед вартістю 2500,00 грн. В лютому 2018 року позивачем придбано для доньок роликові ковзани вартістю 1700,00 грн., в липні 2018 року - самокат вартістю 1500,00 грн. Крім того, щотижневі витрати позивача на відпочинок з дітьми складають близько 500,00 грн. в які включається відвідування атракціонів, дитячих кімнат, кафе, піцерії. Відповідач [PERSON] не має інших дітей на утриманні. Наразі перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою та планує створити з нею сім'ю після розірвання шлюбу з позивачкою. Відповідач постійно працевлаштований в ТОВ «Кий Брок Сервіс» і працює на посаді менеджера збуту. Регулярний постійний місячний дохід відповідача складає 4000,00 грн. Відповідач вважає, що він фінансово здатен забезпечити сплату аліментів у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для обох своїх доньок і погоджується нести такий обов'язок добровільно. Відповідно відповідач погоджується сплачувати позивачці на утримання доньки [PERSON] 2014 року народження - 1559,00 грн., а на утримання доньки [PERSON] 2010 року народження 1944,00 грн., а всього 3503,00 грн. на місяць. В частині стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], відповідач заперечує. Позивачка жодного разу не виступала з ініціативою взяти участь (профінансувати) додаткові витрати про які йдеться в позові. 17.10.2018 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, який був поданий представником відповідача у вищевказаній справі. Однією із вимог вказаної відповіді на відзив є прохання слухати справу у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, оскільки у відзиві представником відповідача викладені неправдиві твердження. Ухвалою суду від 26.10.2018 року в задоволенні заяви [PERSON] про розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та додаткових витрат, за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. З поданої позивачем відповіді на відзив вбачається, що обставини та доводи викладені в ній є аналогічними вимогам позову. Крім того, 18.10.2018 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення відповідача, відповідно до яких відповідач додатково пояснив, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.10.2018 року шлюб між ним та позивачем розірвано. Виходячи з наведеного вище, відповідач погодився на сплату аліментів на утримання кожного з дітей в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суддя вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, з таких підстав. Статтею 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на звернення до суду щодо захисту порушених прав та законних інтересів. З урахуванням конституційного положення про те,що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини що виникають у державі,судам підвідомчі всі спори про захист прав та свобод громадян. Як вбачається з матеріалів справи 21.07.2006 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис за №1097. Як вказувала позивач у позовній заяві відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дітей в тому розмірі, в якому необхідно. На утримання однієї дитини щомісячно позивачка витрачає 4270,00 грн., що на двох дітей в місяць складає 8540,00 грн. Додаткові витрати на рік на одну дитину становлять 4270,00 грн., відповідно на двох дітей позивач витрачає 28130,36 грн. на рік. Разом з тим, [PERSON] є фізично здоровою людиною та не позбавлений можливості працевлаштуватися з метою отримання доходу, необхідного для утримання його малолітніх дітей. Крім того, у [PERSON] інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає. Відповідач в свою чергу у відповіді на відзив вказував на те, що після припинення спільного проживання з позивачкою, тобто з початку 2017 року, відповідач фінансово підтримував своїх дітей, регулярно передаючи позивачці готівкою щомісяця грошові кошти в сумі 3400,00 грн., а також інші аналогічні суми за її проханням на цільові потреби (придбання одягу, оплата гуртків). Після того, як позивачка заявила, що відмовляється письмово фіксувати отримані від відповідача кошти, останній був вимушений сплачувати щомісячні регулярні платежі на утримання своїх дітей на банківську картку «Приватбанку», яка належить позивачці. Як на підтвердження того, що відповідач фінансово підтримує дітей та регулярно надає позивачу грошові кошти на утримання дітей, останнім було надано копії платіжних доручень про перерахування коштів [PERSON] через банківську картку «ПриватБанк». Відповідно до копій платіжних доручень відповідачем було сплачено на рахунок позивачки: 16.04.2018 р. - 3417,09 грн. на утримання двох дітей; 12.05.2018 р. - 3417,09 грн. на утримання двох дітей; 10.06.2018р. - 3417,09 грн. на утримання двох дітей; 15.07.2018 p. - 3417,09 грн. на утримання двох дітей; 07.08.2018 р. - 3417,09 грн. на утримання двох дітей; 07.08.2018р. - 1608,04 грн. допомога на оздоровлення дитини; 05.09.2018 р. - 3417,09 грн. на утримання двох дітей. Відповідно до довідки ТОВ «КИЙ БРОК СЕРВІС» від 03.09.2018 року вбачається, що відповідач займає посаду організатора зі збуту в ТОВ «КИЙ БРОК СЕРВІС». Його дохід за період з 09.11.2017 року по 31.08.2018 року склав 37937,78 грн. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що законодавець встановлює загальний порядок, який має бути застосований під час винесення рішення про стягнення коштів на утримання дитини Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає необґрунтованим визначення сторонами розміру аліментів - зокрема відповідачем [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1559,00 грн. та на утримання доньки [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1944,00 грн., а всього 3503,00 грн., а розмір аліментів визначений позивачем [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі з їх подальшою відповідною індексацією в розмірі 4270,00 грн. на кожну дитину щомісячно, не достатньо обґрунтований і не підтверджений належними доказами. З врахуванням всіх обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, а також матеріального становища дитини, її стану здоров'я, посилання відповідача на його скрутне матеріальне становище, обов'язку батьків утримувати дітей в розмірі, необхідному для їх гармонійного розвитку, що має стати стимулом для відшукання можливостей збільшення заробітку, а також матеріального стану платника аліментів, що не має інших утриманців - малолітню дитину від другого шлюбу, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] в розмірі по 2500,00 грн. щомісячно, однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до частини 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 СК України). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Витрати вказані позивачем в позовній заяві, є додатковими витратами, які викликані виключними обставинами, а тому стягнення таких витрат додатково до встановленого розміру аліментів є обґрунтованим. Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 18 Постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості, врахувавши ті обставини, що відповідач у відзиві на позов не заперечував щодо стягнення додаткових витрат на дітей,

Outcome: partial