Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання за собою права власності на недобудований житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті батька. В обгрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. 07.10.1986 року помер її батько [PERSON], який на момент своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина на недобудований житловий будинок з надвірними будівлями (12 % готовність), що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський р-н, смт.Червоногригорівка, вул.Запорізька, буд.№ 26. За своє життя батько заповіту не залишив. Відповідно до ст.529 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року в редакції, яка діяла на момент смерті спадкодавця), спадкоємцем першої черги після смерті батька є вона - його донька. Інших спадкоємців, а ні за законом, а ні за заповітом у нього не має. В жовтні 2016 року вона звернулась до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Але постановою державного нотаріуса Першої Нікопольської державної нотаріальної контори від 08.11.2016 року № 3242/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недобудований житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в Дніпропетровська область, Нікопольський р-н, смт.Червоногригорівка, вул.Запорізька, буд.№ 26, їй було відмовлено, в звязку з тим, що нею не було надано оригіналу правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності спадкодавця на це майно. Для вирішення цього питання їй було запропоновано звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (постанова нотаріальної контори від 08.11.2016 року № 3242/02-31 додається). Звертаючись до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після померлого [PERSON], нею, дійсно, не було надано правовстановлюючий документ, який б свідчив про належність вказаного майна батькові, оскільки право власності на нього він отримати не встиг, як і добудувати сам будинок. Відповідно до рішення виконавчого комітету Червоногригорівської ради депутатів трудящих № 15 від 17.03.1964 року, батькові була надана земельна ділянка, площею 711 кв.м., для будівництва житлового будинку, яка розташована по вулиці Запорізькій № 26, в смт.Червоногригорівка Нікопольського р-ну Дніпропетровської області. В квітні 1967 року ним було отримано дозвіл Відділу комунального господарства виконкому Червоногригорівської селищної ради депутатів трудящих на проведення будівельних робіт на виділеній земельній ділянці, згідно затвердженого плану. Станом на 1981 рік на земельній ділянці були збудовані наступні споруди: літ „А/ф-т фундамент під житловий будинок, літ.„Б, В - сарай, літ.„Гпд підвал, літ.„Д вбиральня, водопровід № 1, паркан № 2-3, що складають 12 % готовності вищезгаданого житлового будинку. Відповідна інформація знайшла своє відображення у виготовленому КП „НМБТІ технічному паспорті 1981 року. Домоволодінню було присвоєно поштову адресу: Дніпропетровська область, Нікопольський р-н, смт.Червоногригорівка, вул.Запорізька, 26. Після смерті батька ні нею, ні іншими особами будівельні роботи на території виділеної земельної ділянки не проводилися. Продовжити будівельні роботи у неї на даний час також законних підстав не має. Згідно відповіді КП „НМБТІ від 18.10.2016 року, право власності на обєкт нерухомого майна по вул.Запорізькій, 26 в смт.Червоногрогорівка Нікопольського р-ну за гр.[PERSON] зареєстровано не було. Земельна ділянка, виділена під забудову, ним не була приватизована. На даний час вона як єдина спадкоємиця батька намагається оформити права та обовязки, які належали йому на момент смерті для того, щоб завершити розпочате ним будівництво по вул.Запорізькій, 26 в смт.Червоногрогорівка Нікопольського р-ну Дніпропетровської області. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, зазначено, що за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. В таких випадках правильною практикою судів буде вважатись визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Пунктом 8 постанови пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року, спадкові правовідносини регулюються правилами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Спадщину після смерті батька нею прийнято фактично шляхом вступу в управління та володіння майном, яке належало померлому (ст.549 Цивільного кодексу Української РСР). Зараз вона не має можливості набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу та відсутністю зареєстрованого права власності на нього. Але, оскільки будівництво здійснювалося спадкодавцем на відведеній для цього земельній ділянці з отриманням відповідних дозволів, тобто на законних підставах, то нею може бути успадковане право забудовника на оформлення зазначеного будинку у встановленому законом порядку, а сам будинок вважається таким, що підлягає здачі в експлуатацію і має статус незавершеного будівництва. За таких обставин звернулась до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.33), представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.36). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно зі ст.1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено в судовому засіданні, 07.10.1986 року помер батько позивачки [PERSON] (а.с.7), який на момент своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO], буд.№ 26 (а.с.19). Після його смерті відкрилася спадщина на недобудований житловий будинок з надвірними будівлями (12 % готовність), що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський р-н, смт.Червоногригорівка, вул.Запорізька, буд.№ 26 (а.с.9-15, 21-22). За своє життя спадкодавець заповіту не залишив (а.с.18). Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є позивачка - його донька (а.с.8). Інших спадкоємців, а ні за законом, а ні за заповітом у спадкодавця не має (а.с.29-32). В жовтні 2016 року позивачка звернулась до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Але постановою державного нотаріуса Першої Нікопольської державної нотаріальної контори від 08.11.2016 року № 3242/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недобудований житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в Дніпропетровська область, Нікопольський р-н, смт.Червоногригорівка, вул.Запорізька, буд.№ 26, позивачці було відмовлено (а.с.16). Спадкодавець не встиг отримати на свій недобудований будинок правовстановлюючий документ, оскільки не зміг добудувати й сам будинок. Відповідно до рішення виконавчого комітету Червоногригорівської ради депутатів трудящих № 15 від 17.03.1964 року, спадкодавцеві була надана земельна ділянка, площею 711 кв.м., для будівництва житлового будинку, яка розташована по вулиці Запорізькій № 26, в смт.Червоногригорівка Нікопольського р-ну Дніпропетровської області (а.с.9). В квітні 1967 року [PERSON] було отримано дозвіл Відділу комунального господарства виконкому Червоногригорівської селищної ради депутатів трудящих на проведення будівельних робіт на виділеній земельній ділянці, згідно затвердженого плану (а.с.10-15). Станом на 1981 рік на земельній ділянці були збудовані наступні споруди: літ „А/ф-т фундамент під житловий будинок, літ.„Б, В - сарай, літ.„Гпд підвал, літ.„Д вбиральня, водопровід № 1, паркан № 2-3, що складають 12 % готовності вищезгаданого житлового будинку (а.с.21-22). Відповідна інформація знайшла своє відображення у звідному акті вартості будівель та споруд (а.с.13). Домоволодінню було присвоєно поштову адресу: Дніпропетровська область, Нікопольський р-н, смт.Червоногригорівка, вул.Запорізька, 26 (а.с.10). Після смерті спадкодавця ні позивачкою, ні іншими особами будівельні роботи на території виділеної земельної ділянки не проводилися. Згідно відповіді КП „НМБТІ від 18.10.2016 року, право власності на обєкт нерухомого майна по вул.Запорізькій, 26 в смт.Червоногрогорівка Нікопольського р-ну за гр.[PERSON] зареєстровано не було (а.с.28). Земельна ділянка, виділена під забудову, спадкодавцем приватизована не була. Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. В таких випадках правильною практикою судів буде вважатись визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Оскільки будівництво спадкодавцем [PERSON] здійснювалось на відведеній для цього земельній ділянці з отриманням відповідних дозволів, тобто на законних підставах, то до позивачки як до спадкоємиці першої черги за законом переходить право забудовника на оформлення зазначеного будинку у встановленому законом порядку, а сам будинок слід вважати до здачі в експлуатацію - незавершеним будівництвом. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року, якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Спадкові правовідносини регулюються правилами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Спадщину після смерті батька позивачкою прийнято фактично шляхом вступу в управління та володіння майном, яке належало померлому. Однак, позивачка не має можливості набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу та відсутністю зареєстрованого права власності на нього. За таких обставин суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved