Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач, звернувшись з зазначеним позовом, свої вимоги мотивував тим, що 10.05.2015 року в с. Гамаліївка [PERSON], керуючи автомобілем марки ВАЗ, д. н. ВМ 0690 АА, виїхавши на ліве узбіччя, де допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка від отриманих тяжких тілесних ушкоджень померла на місці пригоди. Цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «СК «Провідна», яка виплатила потерпілій стороні страхове відшкодування в розмірі 14 616 грн. Відповідач не повідомив страховика в 3 - денний строк про настання ДТП, тому у ПАТ «СК «Провідна» виникло право регресу. На письмову вимогу позивача відшкодувати збитки [PERSON] відповідних дій не вчинив, тому позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу 14 616 грн на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що був позбавлений можливості повідомити страховика в триденний строк про ДТП з поважних причин, оскільки був госпіталізований з місця ДТП з серцевим нападом та перебував на стаціонарному лікуванні з 10.05.2015 по 20.05.2015 року Крім того, згідно правової позиції ВСУ по справі № 6-284цс15 від 16.09.2015 сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення. Посилаючись на вказане, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного: 11 червня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «СК «Провідна» було укладено договір страхування автомобіля ВАЗ 21011, 1975 року випуску, державний номер [NUMBER], (поліс № АС/5145089/1914/14), за умовами якого при настанні страхового випадку страховик відшкодовує страхувальнику понесені збитки у межах страхової суми, зі строком дії до 16.06.2015 року. (а.с. 32). Матеріалами справи підтверджується, що 10 травня 2015 року о 14 год. 31 хв. по вул. Радянській в с. Гамаліївка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER] та допустив наїзд на пішохода [PERSON], котра від отриманих тяжких тілесних ушкоджень померла на місці пригоди. (а.с 15-19, 24- 26) Вина [PERSON] встановлена вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31 серпня 2015 року, згідно якого [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. (а.с. 24-25) Страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 14 616 грн було виплачено позивачем на користь [PERSON] 16 листопада 2015 року. (а.с. 21-23, 33) 15 червня 2016 року ПАТ «СК « Провідна » направила відповідачу претензію про відшкодування вказаної суми в порядку регресу. (а.с.34-35). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-ІV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до п. ґ) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Разом з тим за наявності у страхувальника або водія документально підтверджених поважних причин невиконання свого обовязку повідомлення страховика про ДТП підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає. Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд України в справі № 6-1253цс16 від 22.06.2016 року, на який посилається і позивач. Згідно правової позиції ВСУ, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15 сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. В запереченнях відповідач зазначив, що його було госпіталізовано в лікарню з місця ДТП з серцевим нападом, тому він і не міг своєчасно повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду. Наданими відповідачем копіями листків непрацездатності підтверджується, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Шосткинській ЦРЛ з 10.05.2016 року по 20.05.2016 року з діагнозом «Вторинна артеріальна гіпертонія» (а.с. 56). Вказаним підтверджується, що відповідач не повідомив страховика про ДТП в установленому порядку з поважних причин, а саме: в звязку з перебуванням на стаціонарному лікуванні, що підтверджено документально. Інших підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу позивач не наводить. Зважаючи на вказане, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed