Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON], просила визнати спільною сумісною власністю, набутого подружжям під час шлюбу наступне майно та права: автомобіль марки HYUNDAY, моделі TUCSON, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль марки КІА, модель SORENTO, реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору; двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 49,86 кв.м.; членство в обслуговуючому кооперативі «Уманський» в частині, що відповідає внеску (паю) на гараж [ADDRESS]; присадибного будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельною ділянкою, на якій вони розташовані та знаходяться за адресою: [ADDRESS]; грошові кошти в розмірі 700 000 грн. Також просить розділити спільне сумісне майно набуте подружжям під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], поділивши його наступним чином: виділити [PERSON]: автомобіль марки HYUNDAY, моделі TUCSON, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], ? частини двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 49,86 кв.м, з урахуванням додаткової частини, що відповідає ? суми різниці між вартістю автомобіля HYUNDAY, моделі TUCSON та автомобіля КІА моделі SORENTO, чорного кольору; право членства в обслуговуючому кооперативі «Уманський» в частині, що відповідає внеску (паю) на гараж [ADDRESS]; ? частину присадибного будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельною ділянкою, на якій вони розташовані та знаходяться за адресою: [ADDRESS]; ? частини спільно нажитих грошових коштів в розмірі 350 000 грн 00 коп. Також просить визнати за позивачем право власності на автомобіль марки HYUNDAY, моделі TUCSON, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; ? частини двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 49,86 кв.м, з урахуванням додаткової частини, що відповідає ? суми різниці між вартістю автомобіля HYUNDAY, моделі TUCSON та автомобіля КІА моделі SORENTO, чорного кольору; право членства в обслуговуючому кооперативі «Уманський» в частині, що відповідає внеску (паю) на гараж [ADDRESS]. Просить зобов'язати виконавчий орган обслуговуючого кооперативу прийняти [PERSON] до обслуговуючого кооперативу «Уманський» щодо внеску (паю) на гараж [ADDRESS], здійснити всі необхідні дії з реєстрації вказаного права та видати [PERSON] посвідчення про членство. Також просить визнати за позивачем право власності на ? частину присадибного будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельною ділянкою, на якій вони розташовані та знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Просить визнати за позивачем право власності на ? частину спільно нажитих грошових коштів в розмірі 350 000 грн 00 коп; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вказану суму грошових коштів, та судові витрати у розмірі 3441 грн 00 коп. В обґрунтування позову зазначила, що 31.12.1997 ВРАГС Залізничного району м. Києва було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29.12.2011 шлюб між сторонами було розірвано. Спільних дітей від шлюбу не мають. Вказує, що з відповідачем знайома з 1988 року, а з 14 березня 1988 року вони почали спільно вести господарство та мешкати в одній квартирі за адресою: [ADDRESS], яка є власністю мати позивачки. В період з квітня 1988 року по 31 грудня 1997 року жоден із сторін не перебував в іншому зареєстрованому шлюбі. Зазначила, що сімейний бюджет складався з коштів, які заробляли позивач та відповідач спільно шляхом здійснення продажу товарів народного вжитку в Югославії та закупівлі товару у Румунії для продажу їх реалізаторам на ринках. Під час подружнього життя було нажите спільне майно, яке складається з: двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 49,86 кв.м.; автомобілю марки HYUNDAY, моделі TUCSON, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER][NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; автомобілю марки КІА, модель SORENTO, реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору; членство в обслуговуючому кооперативі «Уманський» щодо внесків (паїв) на гараж [ADDRESS]. До укладення шлюбу відповідач набув у власність наступне майно, яке позивач вважає спільною сумісною власністю: присадибний будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельною ділянкою, на якій вони розташовані та знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Позивач відзначила, що окремо виділяла грошові кошти, зароблені подружжям та сплачені відповідачем в період укладення шлюбу з позивачем, в якості інвестицій в об'єкт інвестування: квартири [ADDRESS], загальною площею 46,55 кв.м в сумі 288 020,44 грн та квартири [ADDRESS] загальною площею 92,96 кв.м. в сумі 397 376 грн, а всього в сумі 685 396,85 грн. Позивач вважає, що зазначене майно є спільною сумісною власністю, і вона має право на поділ цього майна, але оскільки частина майна набута до офіційного укладення шлюбу із відповідачем, її законні майнові права можуть бути порушені в частині втрати права власності на спільне майно подружжя. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги та просила суд про їх задоволення в повному обсязі, справу розглядати у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивача. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що к позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31.12.1997 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого ВРАГС Залізничного району м. Києва, про що зроблено запис №957 (а.с.15). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29.12.2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказаним рішенням суду встановлено, що дітей від шлюбу не мають (а.с.16-17). Згідно відповіді УДАІ в м. Києві ГУ МВС України №10/3607 від 03.12.2013 станом на 04.12.2013 транспортні засоби: автомобіль марки HYUNDAY, моделі TUCSON, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER][NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль марки КІА, модель SORENTO, реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору зареєстровані за [PERSON] (а.с.57). Відповідно відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна КМДА від 12.12.2013 № 26163 (И-2013) за даними Бюро [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.09.1999 (а.с.66, 67). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 08.05.2014 речові права щодо права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на квартиру в [ADDRESS], у Державному реєстрі відсутні У наданій відповіді ПАТ «АКБ «Аркада» №31/7-65 від 28.04.2014 на запит суду зазначено, що на інвестування квартир [ADDRESS] вносились особисті кошти [PERSON], згідно укладених Договору про участь у ФФБ №48681 від 16.11.2005 до Договору про участь у ФФБ №47327 від 24.05.2005 року, про що додані копії платіжних документів, за якими здійснювалась оплата на інвестування об'єктів інвестування вказаних квартир. Відповідно до відповіді ОК «Уманський» вих. №7/10/1-13 від 07.10.2013, [PERSON] вніс вступні внески та з 2002 р. по теперішній час перебуває у членстві обслуговуючого кооперативу «Уманський», згідно статуту підприємства має право зберігати власний транспорт та отримувати послуги на критій стоянці кооперативу. За [PERSON] закріплено місце [ADDRESS] для зберігання двох автомобілів. [PERSON] внесено до реєстру членів Обслуговуючого кооперативу «Уманський». Згідно відповіді Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 20.03.2014 надано копію договору купівлі-продажу 29.01.1992 №1-275 жилого будинку в [ADDRESS] [PERSON] Технічна документація на присадибний будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку виконкомом не реєструвалась. Згідно господарського обліку (особовий рахунок [NUMBER]) в господарстві числиться земельна ділянка площею 0,12 га. Також в матеріалах справи міститься відповідь Центрального обслуговування споживачів №1 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації №223/4ц від 18.03.2014, у якій зазначено, що по квартирі [ADDRESS] особовий рахунок зареєстровано за [PERSON] За період з 28.09.1999 по 13.03.2014 по вказаній квартирі власник особового рахунку не змінювався. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом із тим згідно зі ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. За приписами ч.2 ст.3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. В судовому засіданні позивач та її представник стверджували про проживання сторін по справі як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 14 березня 1993 року по 31 грудня 1997 року (по день офіційної реєстрації шлюбу), про що було надано обґрунтовані пояснення. Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 14 березня 1993 року по 31 грудня 1997 року (по день офіційної реєстрації шлюбу). Як зазначила позивач до укладення шлюбу відповідач набув у власність наступне майно, яке позивач вважає спільною сумісною власністю: присадибний будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельною ділянкою, на якій вони розташовані та знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, встановлено, що відповідач [PERSON] є власником автомобілю марки HYUNDAY, моделі TUCSON, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; автомобілю марки КІА, модель SORENTO, реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору; двокімнатної квартири [ADDRESS], та набув членства в обслуговуючому кооперативі «Уманський» в частині, що відповідає внеску (паю) на гараж [ADDRESS]. Вказані обставини знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи викладене та пояснення позивача, суд приходить до висновку, що присадибний будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельною ділянкою, на якій вони розташовані та знаходяться за адресою: [ADDRESS], автомобіль марки HYUNDAY, моделі TUCSON, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль марки КІА, модель SORENTO, реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору; двокімнатна квартира [ADDRESS], членство в обслуговуючому кооперативі «Уманський» в частині, що відповідає внеску (паю) на гараж [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів у розмірі 700 000 грн, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивачем в ході розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів походження вказаних грошових коштів, їх місцезнаходження на певному рахунку та приналежність, у зв'язку з чим вказані вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно п. 24 вищезазначеної Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Суд, вирішуючи спір, дійшов висновку, що спірний об'єкт є спільним майном подружжя, в якому має бути визнано за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках - по 1/2 його частині без їх поділу в натурі. При цьому суд виходив з роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Виходячи з того, що сторони не досягли згоди про спосіб поділу спільного майна та попередньо не внесли на депозитний рахунок суду відповідної грошової сум, тому суд вважає необхідним поділити спільне майно без поділу його в натурі, лише визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя і частки якого за сторонами визнаються рівними, та змінити режим спільної сумісної власності подружжя на ці об'єкти на режим спільної часткової власності. Тому суд приходить до висновку про розподіл спільного сумісного майна, набутого сторонами під час шлюбу, виділивши позивачу [PERSON]: автомобіль марки HYUNDAY, моделі TUCSON, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], ? частини двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 49,86 кв.м,; право членства в обслуговуючому кооперативі «Уманський» в частині, що відповідає внеску (паю) на гараж [ADDRESS]; ? частину присадибного будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельною ділянкою, на якій вони розташовані та знаходяться за адресою: [ADDRESS] та визнати за позивачем [PERSON] право власності на вказане майно. Позовні вимоги позивача в частині зобов'язати виконавчий орган обслуговуючого кооперативу прийняти [PERSON] до обслуговуючого кооперативу «Уманський» щодо внеску (паю) на гараж [ADDRESS], здійснити всі необхідні дії з реєстрації вказаного права та видати [PERSON] посвідчення про членство не підлягають задоволенню на підставі того, що виконавчий орган обслуговуючого кооперативу «Дружба» не є відповідачем у справі та позовні вимоги про зобов'язання вчинити певні дії не є предметом судового розгляду, та вказані вимоги можуть бути розглянуті в окремому судовому провадженні, з урахуванням того, що суду не надано належних та допустимих доказів порушення обслуговуючим кооперативом «Дружба» законних прав позивача. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial