Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що її батьку - [PERSON], який помер [INFO] року, належали на праві власності: житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS]; земельна ділянка, що знаходиться в [ADDRESS], та 9/1000 частин нежитлового приміщення по [ADDRESS]. Прийнявши спадщину та вступивши в управління спадковим майном після смерті батька, позивач не може оформити спадщину через відсутність правовстановлюючих документів та невідповідності часток в нежитловому приміщенні. Просить суд, в зв'язку із виниклими обставинами, визнати за нею право власності на спадкове майно: житловий будинок з господарськими спорудами, що заходиться в [ADDRESS], земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS], нежитлові приміщення, які знаходяться по [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду письмову заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Подала до суду письмову заяву, в якій просять справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Згідно із ч.2 ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою учасників процесу в судове засідання фіксування технічними засобами не проводилось. Дослідивши матеріали справи та давши їм оцінку, суд знаходить позов обґрунтованим, з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] належав на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 24 жовтня 2001 року. Наведене стверджується копією договору дарування (а.с. 7) та копією рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області (а.с. 14). Згідно висновку експерта від 22.10.2014 року, вказаний будинок завершений будівництвом, відповідає діючим Державним будівельним нормам. Також, земельна ділянка, що знаходиться в [ADDRESS], площею 0,06 га належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 463223 (а.с. 26). 18/1000 частин нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], які складаються із приміщення дільниці спікання твердого сплаву належали на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (а.с. 27). Частина даних нежитлових приміщень, а саме 9/1000 частин цілісного майнового комплексу були відчужені третім особам згідно договорів дарування за № Д-1506 та Д1504 від 27.07.2001 року, а тому у власності [PERSON] залишилось 9/1000 частин цілісного майнового комплексу площею 500,5 кв.м. Однак у зв'язку з тим, що договір дарування 5/1000 частин цілісного майнового комплексу за № Д-1504 не був зареєстрований в Коломийському МБТІ, то згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів частка померлого залишилась 14/1000 частин цілісного майнового комплексу. Вказане підтверджується довідкою ОКП Коломийське МБТІ від 06.05.2014 року № 95а (а.с. 36). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов'язки до інших осіб (спадкоємців). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, що заходиться в [ADDRESS], земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS], площею 0,06 га, та нежитлові приміщення, які знаходяться по [ADDRESS], загальною площею 500,5 кв.м. Позивач, [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, крім неї спадкоємцями за законом є: [PERSON], яка на спадщину не претендує і не заперечує щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачкою. Однак нотаріусом відмовлено в оформлення права на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на будинок з господарськими спорудами, що заходиться в [ADDRESS], земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS], площею 0,06 га та розбіжності у Виписці з інвентаризаційних матеріалів стосовно частки померлого у нежитловому приміщенні, яке знаходяться по [ADDRESS]. Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки позивач, внаслідок відсутності правовстановлюючих документів не може отримати відповідне свідоцтво в нотаріальній конторі, право власності може бути визнане судом. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача. На підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, ст.ст. 16, 321, 328, 346, 392, 1216, 1222, 1234, 1268 ЦК України,

Outcome: approved