Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернувся у суд з наведеним позовом до відповідачів мотивуючи тим, що в 2005 році придбав у відповідачів за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] за 25 000 грн., яку в подальшому продав [PERSON], а останній відчужив вказану квартиру [PERSON] Рішенням Івано-Франківського міського суду, ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області, ухвалою ВССУ від 04.10.2013 року зобов'язано позивача, [PERSON] та [PERSON] повернути квартиру відповідачам. А тому відповідачі повинні повернути позивачу грошові кошти які були сплачені за квартиру з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних за весь час прострочення в розмірі 65 275 грн. 77 коп. В судовому засіданні позивач подав заяву про збільшення позовних вимоги та просив стягнути з відповідачів 72 320 грн. та судові витрати. Представники позивача та позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримали з мотивів викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що збитки позивач поніс не вини відповідачів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомила. Зі слів відповідача [PERSON], який є сином відповідачки [PERSON], вона хворіє, а тому не могла з'явитись до суду. Заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 червня 2013 року, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04 жовтня 2013 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 04 листопада 2005 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Витребувано квартиру [ADDRESS] із чужого незаконного володіння [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як вбачається із копії договору купівлі-продажу та сторонами визнається, що квартира була придбана за 25 000 грн.(а.с.5). Отже, відповідачі повинні повернути позивачу 25 000 грн., які вони отримали згідно договору купівлі-продажу. Однак, позивач вважає, що до вказаних правовідносин слід застосувати ст. 625 ЦК України та відшкодувати позивачу інфляційні втрати та 3% річних. Такі твердження позивач є безпідставними, оскільки вини відповідачів у завданні позивачу збитків немає. Доказів того, що позивач звертався до відповідачів, після набрання рішенням суду законної сили, про повернення коштів, суду не надано. Відповідачі не оскаржували рішення суду, а позивач скористався своїм право на подання апеляційної скарги. Однак, навіть після ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04 жовтня 2013 року позивач не звертався до відповідачів із вимогою чи з позовною заявою про повернення коштів сплачених за недійсним правочином, а звернувся з позовом до суду аж 20 серпня 2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Однак вини відповідачів у завданні шкоди позивачу судом не встановлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в сумі 25 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачів вартості послуг адвоката та вартість послуг аудитора, то позивачем не підтверджено факту понесення таких витрат, жодних квитанцій про оплату послуг суду не надано. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 216, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 61, 88 ЦПК України,

Outcome: partial