Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

позивач, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що 27 січня 1997 року між ним, [PERSON] та комерційним акціонерним банком «Слов»янський», було укладено договір застави за № 114. Відповідно до змісту п.2 ст. 1 цього договору він став поручителем за Торгово-виробничу фірму «ГраМар» за договором кредитної лінії № 160 від 22 березня 1996 року, що був укладений між ТВФ «ГраМар» та комерційним акціонерним банком «Слов»янський». Відповідно до ст. 2 зазначеного договору у заставу було передано майно яке належить йому на праві власності, а саме: будинок в м. Коломия по вул.. Січ. Стрільців, 56. На зазначене майно нотаріусом 28 січня 1997 року було накладено заборону відчуження. Так як, вказаний договір не має чіткого визначення строків виконання зобов»язань, оскільки у ст.. 2 посилається на п. 5 Договору кредитної лінії № 160 від 22 березня 1996 року що був укладений між ТВФ «ГраМар» та комерційним акціонерним банком «Слов»янський», цей пункт не містить конкретних строків виконання кредитних відносин. Стаття 1 договору № 114 від 27 січня 1997 року визначає цей правочин як «Договір Застави», але на момент укладення цього договору по чинному на той час і до тепер законодавству, цей договір є договором поруки. Отже за змістом договір № 114 від 27 січня 1997 року може бути лише договором поруки, згідно якого поручитель зобов»язується перед кредитором іншої особи відповідати за виконання нею свого зобов»язання в повному обсязі або частині. Згідно ст. 194 ЦК України(в редакції 1963 р.), порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання та, якщо кредитор протягом трьох місяців з дня настання строку зобов»язання не пред»явить позову до поручителя, а також якщо строк виконання зобов»язання не зазначений, або визначений моментом вимоги, то при відсутності іншої угоди відповідальність поручителя припиняється після закінчення одного року з дня укладення договору поруки. У даному випадку порука давно припинена, тому з нею має бути припинено обтяження майна, що було предметом поруки. Ст. 54 накладення заборони ЗУ «Про державний нотаріат» втратила чинність на підставі Постанови ВР № 3426-ХІІ від 02 вересня 1993 року та набрав чинності ЗУ «Про нотаріат», згідно якого ст. 54 жодним чином не стосується обтяжень та заборон відчуження майна. Крім того комерційний акціонерний банк «Слов»янський», декілька років припинив своє існування як юридична особа та відповідно до витягу з державного реєстру не має правонаступників. Тому просить визнати поруку за договором № 114 від 27 січня 1997 року укладеною між[PERSON] та комерційним акціонерним банком «Слов»янський» припиненою. Зобов»язати державних або приватних нотаріусів Коломийського міського нотаріального округу та Державного реєстратора управління надання адміністративних послуг Коломийської міської ради провести наступні дії щодо належного [PERSON] нежитлового приміщення за адресою м. Коломия вул.. Січ. Стрільців, 56, загальною площею 313,4 кв.м. згідно Договору купівлі-продажу будинку від 22 березня 1995 року за реєстровим № Д 420, а саме: зняти його заборону, припинити (вилучити відповідний запис) про державну реєстрацію іншого речового права (іпотеки) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, припинити (вилучити відповідний запис) про державну реєстрацію обтяження речового права (заборони) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та провести весь комплекс необхідних дій, що передбачені чинним законодавством України з метою зняття заборони відчуження переданого в іпотеку нерухомого майна, проведення усіх пов»язаних з цим реєстраційних та інших дій. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи - директор Торгово-виробничої фірми «ГраМар» [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді директора фірми з 1997 року і з того по теперішній час банк «Слов»янський» не висував їм жодних майнових претензій з приводу поверенння коштів по вищезазначеній кредитній лінії. Відповідач в судове засідання не з»явився, на адресу суду повернувся конверт адресований комерційному акціонерному банкку «Слов»янський» з відміткою, що по даній адресі немає зазначеної організації. Крім того, згідно витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, комерційний акціонерний банк «Слов»янський», припинив своє існування як юридична особа в результаті ліквідації від 04 серпня 2014 року. Беручи до уваги пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 січня 1997 року між [PERSON] та комерційним акціонерним банком «Слов»янський» було укладено договір застави за № 114. Відповідно до змісту п.2 ст. 1 зазначеного договору позивач став поручителем за Торгово-виробничу фірму «ГраМар» за договором кредитної лінії № 160 від 22 березня 1996 року, що був укладений між ТВФ «ГраМар» та комерційним акціонерним банком «Слов»янський». Відповідно до ст. 2 зазначеного договору у заставу було передано майно яке належить позивачу на праві власності, а саме: будинок в м. Коломия по вул.. Січ. Стрільців, 56. На вказане майно нотаріусом 28 січня 1997 року було накладено заборону відчуження. Так як, вказаний договір не має чіткого визначення строків виконання зобов»язань, оскільки у ст.. 2 посилається на п. 5 Договору кредитної лінії № 160 від 22 березня 1996 року що був укладений між ТВФ «ГраМар» та комерційним акціонерним банком «Слов»янський», цей пункт не містить конкретних строків виконання кредитних відносин. Стаття 1 договору № 114 від 27 січня 1997 року визначає цей правочин як «Договір Застави», але на момент укладення цього договору по чинному на той час і до тепер законодавству, цей договір є договором поруки. Отже за змістом договір № 114 від 27 січня 1997 року може бути лише договором поруки, згідно якого поручитель зобов»язується перед кредитором іншої особи відповідати за виконання нею свого зобов»язання в повному обсязі або частині. Згідно ст. 194 ЦК України, (в редакції 1963 р.) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання та, якщо кредитор протягом трьох місяців з дня настання строку зобов»язання не пред»явить позову до поручителя, а також якщо строк виконання зобов»язання не зазначений, або визначений моментом вимоги, то при відсутності іншої угоди відповідальність поручителя припиняється після закінчення одного року з дня укладення договору поруки. Згідно поданої інформаційної довідки Торгово-виробничої фірми «ГраМар» від 25 вересня 2017 року за № 3 вбачається, що станом на 25 вересня 2017 року заборгованості дебіторської або кредиторської згідно бухгалтерського обліку перед комерційним акціонерним банком «Слов»янський» немає. З 08 червня 1998 року по даний час представники банку комерційний акціонерний банк «Слов»янський» ні разу не зверталися з будь-якими вимогами до ТВФ «ГраМар». Виходячи із вищенаведеного та зважаючи на те, що строк зобов»язання у вказаному договорі не зазначений, інші угоди відсутні, з дня укладення договору поруки пройшло більше одного року, то суд вважає, що у даному випадку договір поруки є припиненим, тому з нею має бути припинено обтяження майна, що було предметом поруки. На підставі наведеного та ст. 194 ЦК України(в редакції 1963 р.), ст. ст. 525, 526 ЦК України, ЗУ « Про нотаріат»,

Outcome: approved