Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 25.11.2016р., на квартиру за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті чоловіка позивач прийняла у встановленому законом порядку спадщину, але у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді квартири, тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом. У судове засідання позивач, відповідач та треті особи не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Від позивача надійшла заява /а.с.40/, в якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності №4-01-21 від 03.01.2017р., надав суду заяву /а.с.37/, в якій просив розглянути справу у його відсутність. Треті особи [PERSON] та [PERSON] також надали суду заяви /а.с.42, 43/, в якій просили розглядати справу без їх участі та зазначили, що підтримують позовні вимоги. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, оцінивши надані докази судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач перебувала у шлюбі з [PERSON] з 28.06.1980р., що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб /а.с.7/. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів виконавчого комітету від 30.06.1982р. №136 «Про затвердження рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу №92» затверджений список членів ЖБК-92 на заселення 180 квартирного будинку по вул. Героїв Сталінграду (Припортова), 20 /а.с.19/. Відповідно до списку на заселення громадян разом з [PERSON] мають право на заселення його дружина [PERSON] та донька [PERSON]. /а.с. 20/. Згідно відомостей про реєстрацію, що містяться в паспорті позивача вона зареєстрована за адресою: вул. [PERSON] (Припортова)[ADDRESS], м. Черкаси, з 02.09.1987р. /а.с.5/. Згідно довідки ЖБК-92 №15 від 25.05.17р. [PERSON] є членом ЖБК-92 та власником квартири №62 по вул. Г. Сталінграду (Припортова), б.20, жилою площею 37,83кв.м., що складається з трьох кімнат. Вартість квартири складає 9925крб. Пайовий внесок в розмірі за яку сплачений повністю 10.08.1993р. /а.с. 41/. Згідно довідки ОК «ЖБК-92» №39 від 08.06.2017р. в даній квартирі проживають та зареєстровані [PERSON] дружина власника, [PERSON] донька, [PERSON] власник /а.с. 17/. Зазначене також підтверджується відповідною довідкою про склад сімї №193 від 15.12.2016р. виданою ЖБК-92 /а.с.21/. 25.11.2016р. [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть /а.с.6/. Після його смерті спадкоємцем майна є його дружина [PERSON]. Діти спадкоємця доньки [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, що підтверджується відомостями наданими суду Другою черкаською державною нотаріальною конторою /а.с.55/. Постановою від 30.05.2017р. нотаріус Другої черкаської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у вигляді квартири за адресою: вул. Г. [PERSON] (Припортова)[ADDRESS], м. Черкаси, - через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру /а.с.17/. Згідно відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно /а.с.39/ право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо обєкту нерухомого майна за адресою: вул. Г. [PERSON] (Припортова)[ADDRESS], м. Черкаси, - не зареєстроване, також зазначене підтверджується відповідною довідкою №5472о від 19.09.2017р. виданою КП «Черкаське обласне обєднане БТІ» /а.с. 57/. За таких обставин, позивач вважає, що зазначена квартира входить до складу спадщини її померлого чоловіка [PERSON], а тому просить визнати за нею право власності на цю квартиру. Тож спір виник з правовідносин про право власності та спадкування і регулюється Цивільним кодексом України (далі ЦК), Законом України від 01.07.2004р. №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ч.2 ст.331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. 01.07.2004р. було прийнято Закон України №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» згідно якого право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. Частиною 5 статті 3 цього Закону (в редакції на момент його прийняття) передбачалося, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. За таких обставин до 01.07.2004р. не передбачалося обовязкової державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а відносини з права власності регулювалися Законом України від 07.02.1991р. №697-ХІІ «Про власність». Статтею 15 цього Закону передбачалося, що член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на цю квартиру. Як вбачається з матеріалів справи /а.с.18/ [PERSON] повністю сплатив свій пайовий внесок за квартиру 10.08.1993р., а отже право власності на квартиру виникло до набрання винності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено що квартира за адресою: вул. Г. [PERSON] (Припортова)[ADDRESS], м. Черкаси, - належала [PERSON] на момент його смерті на праві приватної власності, а тому входить до складу спадщини. Зазначений висновок також узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові ВСУ від 18.12.2013р. у справі №6-138цс13, яка є обовязковою для застосування судом в контексті положень ч.2 ст.214 ЦПК. Згідно ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст.1268 ЦК передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Натомість ч.3 ст.1296 ЦК передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вбачається з матеріалів справи позивач реалізувала своє право на прийняття спадщини після смерті чоловіка і прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді квартири їй відмовлено у зв'язку з чим на теперішній час в неї відсутній документ, який підтверджує її право власності на квартиру і вона позбавлена можливості провести державну реєстрацію свого права. Оскільки спірне нерухоме майно перебуває на території Черкаської міської ради, то позов предявлений до належного відповідача. Згідно ст.392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.3 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані. За таких обставин суд вважає, що право позивачки є порушеним і підлягає захисту, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат, то згідно ч.3 ст.88 ЦПК якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивач є інвалідом 2групи, то судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в повному обсязі і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 640грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved