Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 06.02.2016 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося у звязку з протилежними поглядами на сімейне життя. Шлюбні відносини фактично припинені з березня 2018 року. Спільне господарство не ведеться, спір про поділ майна відсутній. Позивач вважає, що примирення між нею та відповідачем є неможливим та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. За таких підстав, просить суд розірвати укладений шлюб між нею та відповідачем. У судове засідання позивач не зявилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, справу розглянути без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився через канцелярію суду надав заяву в якій просить справу розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У звязку з неявкою у судове засідання учасників справи на підставі ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ч.1\~ст.206 ЦПК України\~позивач може відмовитись від позову, а відповідач\~визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.3\~ст.200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В підготовче судове засідання відповідач надала заяву про те, що вона позов про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі. За таких підстав суд, у відповідності з вимогами ч.3\~ст.200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у звязку із визнанням позову відповідачем. Дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що сторони одружені з 06.02.2016 року, шлюб зареєстровано в Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 21, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І- ЖС № 166600 (а.с.5). Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинені з березня 2018 року, шлюб носить формальний характер, спільне господарство не ведеться, спір про поділ майна відсутній. Поновлення шлюбних відносин позивач вважає неможливим. Відповідно до ч.1\~ст. 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.1,3\~ст. 55 \~Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Частиною 3\~ст. 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ст. 111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Розглянувши докази по справі, враховуючи, що сторони на примирення не згодні, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% відсотків судового збору, що становить 352 грн. 40 коп. від суми 704 грн. 80 коп.,. сплаченого позивачем при поданні позову до суду згідно квитанції № 0.0.1103845123.1 від 09.08.2018 року, а іншу частину судового збору в розмірі 352 грн. 40 коп. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved