Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить суд збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 22.09.2014 року, стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код: [NUMBER] , на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень до досягнення дитиною повноліття. Позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] . та судовий збір.? Позовні вимоги мотивує тим, що 17.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №68. 10.08.2012 року шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі народилася донька - [PERSON] - [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданого 25.02.2011 року. Згідно рішення Залізничного районного суду м.Львова від 22.09.2014 року з [PERSON] постановлено стягнення аліментів на утримання доньки у розмірі 1200 грн. щомісячно. Оскільки батько добровільно аліменти не сплачував, Позивач звернулася до державної виконавчої служби про стягнення аліментів в примусовому порядку. 05.02.2015 року винесена постанова державним виконавцем відділу ДВС Пустомитівського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження. На даний час є наявна велика заборгованість, близько 70 000 грн, зі сплати аліментів на дитину. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, що виражається, зокрема, у тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідного харчування, лікуванням, фізичного та духовного розвитку дитини та не надає ніякої допомоги; не спілкується з дитиною, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, додаткового навчання для розвитку здібностей, більш того Відповідач взагалі не виходить на зв`язок і не цікавиться дитиною. У зв`язку з наведеним Позивач вважає, що є всі наявні підстави згідно вимог п.2 4.1 ст.164 Сімейного кодексу України позбавити Відповідача батьківських прав за ухилення ним від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] не з`явилася. Предстаник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Крім того, відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. В судовому засіданні представник третьої особи Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки та є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому питання про застосування такого заходу впливу до батьків нерозривно пов`язане з питанням захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що 17 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №68. 10 серпня 2012 року шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі народилася донька - [PERSON] - [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданого 25 лютого 2011 року. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, що виражається, зокрема, у тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідного харчування, лікуванням, фізичного та духовного розвитку дитини та не надає ніякої допомоги; не спілкується з дитиною, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, додаткового навчання для розвитку здібностей, більш того Відповідач взагалі не виходить на зв`язок і не цікавиться дитиною. Висновоком Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування вважає про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] - [INFO] , у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, суд вважає, що його слід позбавити батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] - [INFO] . Згідно із ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів, то суд вважає, що такі підлягають задоволенн, з наступних підстав. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). За приписами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до положень ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням, як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відтак, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Судом встановлено, що згідно рішення Залізничного районного суду м.Львова від 22 вересня 2014 року з [PERSON] постановлено стягнення аліментів на утримання доньки у розмірі 1200 грн. щомісячно. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтовані, і підлягають задоволенню шляхом збільшення розміру аліментів до 2000 грн. Вирішуючи питання щодо збільшення розміру аліментів суд приймає до уваги, що дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Розмір аліментів, які стягуються з відповідача на теперішній час за рішенням суду не відповідає мінімальному прожитковому рівню забезпечення дитини відповідного віку, який згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2019р.» для дитини віком від 6 до 18 років з 01.07.2019р. встановлений у розмірі 2118,00грн. Суд вважає, що збільшений розмір аліментів забезпечить належні умови виховання дитини на мінімальному рівні, що в свою чергу забезпечить гармонійний розвиток дитини. Виконавчий лист, виданий на виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 22 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини потрібно відкликати після набрання даним рішенням законної сили. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та(або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті (щодо співмірності розміру витрат) суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем надано на підтвердження своїх вимог договір про надання правової допомоги, укладений 31 жовтня 2018 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] (а.с.8), а також квитанцію №0.0.1175342830.1 від 02 листопада 2018 року, згідно якої [PERSON] рахунок оплати за надання правничої допомоги у даній справі сплачено адвокату Климишин І.П. 2800 гривень. Таким чином, суд дійшов висновку, що заяву позивача слід задоволити, стягнувши з відповідача судові витрати за правничу допомогу в розмірі 2800 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved