Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивувала тим, що 16 жовтня 1989 року під час виконання обов'язків на виробничому об'єднанні «Торезантрацит» з нею стався нещасний випадок, про що складено акт за формою Н-1. 11 грудня 1990 року МСЕК визначено втрату працездатності у розмірі 60 % та встановлена третя група інвалідності. На підставі довідки підприємства, виданої 17 грудня 1990 року, розмір середньомісячної заробітної плати за 12 місяців - за період з 01 жовтня 1988 року по 01 вересня 1989 року - склав у сумі 186 грн. 59 коп. З 01 квітня 2001 року постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торезі позивачу призначені щомісячні страхові виплати, які перераховувалися у зв'язку із зростанням середньої заробітної плати у галузях національної економіки. Однак у зв'язку з неправильним визначенням підприємством розміру середнього заробітку для відшкодування шкоди щомісячні страхові виплати здійснено у зменшеному розмірі. Просить встановити страхові виплати в сумі 571,44 грн. щомісячно та зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торезі виплачувати щомісячні страхові виплати в рахунок відшкодування шкоди у розмірі 571,44 грн. з 01 січня 2014 року з подальшим перерахуванням сум у відповідності з вимогами ст.29 Закону України «Про обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювань». У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовну заяву повному обсязі та пояснили суду обставини справи, обґрунтування позовних вимог та підстави його задоволення, так як викладено у позовній заяві. Додатково позивач пояснила, що передана виконавчій дирекції фонду довідка з місячним відшкодуванням втраченого заробітку у розмірі 56 грн.26 коп. робітника кладової. Розрахунок середньомісячної заробітної плати для відшкодування шкоди зробила на підставі довідки про нарахування заробітку, який враховується при обчисленні пенсії, за 1988-1990 роки. Представник відповідача ДП «Торезантрацит» - Затєєв Д.В. позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що особова справа позивача у відповідності до вимог Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» була підприємством передана до виконавчої дирекції Фонду з місячним відшкодуванням втраченого заробітку у розмірі 56 грн.26 коп., правильність розрахунку цієї суми підтверджується документами, які долучені до матеріалів справи. Представник відповідача Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Торезі - Матеріна О.О. позовні вимоги не визнала, підтримала письмові заперечення, в яких зазначено, що відділенням Фонду по особовій справі позивачки проведено всі перерахунки страхових виплат відповідно вимог діючого законодавства. Для проведення інших перерахунків страхових виплат у відділення Фонду по особовій справі [PERSON] підстав немає. Пункт 22 Правил відшкодування шкоди, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, на який посилається позивач, не застосовується при даних обставинах, оскільки втрата працездатності на ВТЕК була встановлена 11 грудня 1990 року, а на той час діяло інше законодавство, тому повинен застосовуватися той закон або інший нормативно - правовий акт, в період дії якого він настав або мав місце. Наданий позивачем розрахунок розміру відшкодування шкоди суперечить вимогам діючого законодавства, в тому числі у довідці про заробітну плату вказано суми в одиницях виміру - рублі. Разом з тим, позивачем не надано розрахунку у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 276 від 26 травня 1992 року, з подальшим застосуванням коефіцієнтів росту тарифних ставок та окладів з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 1997 року № 1100, а перевірити вручну на підставі зведень з особових рахунків і згідно цих даних визначити середню заробітну плату для розрахунку відшкодування шкоди не передбачається можливим (а.с. 85-87). Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. 19 серпня 1987 року позивач прийнята на роботу стропальником у Комбінат підсобних підприємств виробничого об'єднання по видобудку антрациту «Торезантрацит», яке було перейменовано у Торезький комбінат будівельних матеріалів виробничого об»єднання «Торезантрацит», 28 червня 1996 року комбінат будівельних матеріалів виробничого об»єднання «Торезантрацит» перетворено в Державне відкрите акціонерне товариство «Комбінат будівельних матеріалів», яке реорганізовано в Державне відкрите акціонерне товариство «Торезьке шахтобудівельне підприємство» - СП «Комбінат будівельних матеріалів», з 26 жовтня 1998 року комбінат будівельних матеріалів є структурною одиницею Державного відкритого акціонерного товариства «Торезьке шахто будівельне підприємство» - дочірнє підприємство державної холдингової компанії «Торезантрацит», 11 січня 2001 року позивач звільнена за власним бажанням (а.с.9-13). 16 жовтня 1989 року при виконанні позивачем трудових обов'язків стропальника стався нещасний випадок, внаслідок чого вона отримала травму, що підтверджується актом розслідування нещасних випадків на виробництві від 17 жовтня 1989 року № 10 (а.с.14-15). 05 січня 1994 року позивачу встановлена 3 група інвалідності та 50% втрати професійної працездатності, повторно 20 грудня 2000 року,19 грудня 2001 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності, 10 грудня 2003 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 42,43,44,45). Відповідно до ст. 456 ЦК УРСР, чинного на час виникнення права у позивача на компенсацію заробітної плати, у разі заподіяння каліцтва, або іншого ушкодження здоров»я, пов»язаних з виконанням ним трудових обов»язків, організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов»язані відшкодувати потерпілому в повному розмірі втрачений заробіток. На час отримання позивачем ушкодження здоров»я, порядок нарахування та відшкодування цієї шкоди до 1 січня 2001 року з набрання чинності з цього питання Законом України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», регулювався крім Цивільного Кодексу УРСР, також Правилами відшкодування підприємствами, організаціями, шкоди, завданої робітникам та службовцям каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров»я, пов»язаним з виконанням ними трудових обов»язків, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР № 690 від 03 липня 1984 року та відповідною Інструкцією від 13 лютого 1985 року про порядок застосування цих Правил, а з 23 червня 1993 року Правилами відшкодуванням власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров»я, пов»язаним з виконанням ним трудових обов»язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 472 від 23 червня 1993 року. Відповідно до п.п.2,4 Правил відшкодування підприємствами, організаціями, шкоди, завданої робітникам та службовцям каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров»я, пов»язаним з виконанням ними трудових обов»язків, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР № 690 від 03 липня 1984 року відшкодування шкоди визначається у відсотках до втраченого заробітку відповідно до ступені втрати потерпілим професійної працездатності за вирахуванням пенсії по інвалідності або інших видів пенсії в частині, яка дорівнює пенсію по інвалідності, середньомісячна заробітна плата для нарахування відшкодування шкоди береться за 12 календарних місяців, передуючи нещасному випадку чи втраті працездатності(за вибором потерпілого). 11 грудня 1990 року позивачу встановлена МСЕК група інвалідності та визначена втрата професійної працездатності 60%, а також встановлена потреба в додаткових витратах на медикаментозне та санаторне - курортне лікування (а.с. 41). 26 грудня 1990 року позивач звернулася із заявою про відшкодування шкоди, зазначив середній заробіток до травми у сумі 208 руб. 80 коп,, пенсію у сумі 48 рб.07 коп., втрату професійної працездатності 60 відсотків (а.с.46). Згідно довідки середньомісячна заробітна плата позивача за період з 01 жовтня 1988 року по 30 вересня 1989 року склала 208 грн. 80 коп. (а.с.89). 07 березня 1992 року подовжено дію наказу № 15 від 31 січня 1991 року, яким позивачу у відшкодування шкоди визначено щомісячні виплати у сумі 77 руб. 21 коп.(а.с.96). Постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 1992 року за № 276 передбачено новий порядок розрахунку середнього заробітку з застосуванням коефіцієнту підвищення тарифних ставок, згідно якого при визначенні розмірів відшкодування шкоди у випадках трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров»я. Відповідно до цієї Постанови, з урахування того, що позивач був травмований і вперше ступінь втрати працездатності йому визначена до 1 травня 1992 року, при обчисленні середнього заробітку для визначення суми відшкодування втраченого заробітку слід брати заробітну плату за січень-квітень 1992 року, яка, відповідно до протоколу перерахунку відшкодування шкоди становить 5340 руб. 90 коп., загальний коефіцієнт підвищення тарифних ставок та окладів - 0,5, розрахунок заробітної плати склав 267 руб. 05 коп.(5340,9х0,05) (а.с. 109). У відповідності з грошовою реформою 1996 року, після введення з 2 вересня 1996 року в обіг грошової одиниці гривні за курсом обміну з карбованцем, як 1 грн. : 100.000 крб., з 2 вересня 1996 року розмір відшкодування шкоду визначений у грошової одиниці - гривні. Відповідно до змін внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 1997 року № 1100 до Правил відшкодування підприємствами, організаціями шкоди, завданої робітникам та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, пов»язаним з виконанням ними трудових обов»язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, пункт 28 доповнено абзацом шостим, відповідно до якого перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100% втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного року або у перерахунку на повний календарний місяць роботи. Згідно з протоколом перерахунку відшкодування шкоди середня заробітна плата по професії відповідного робітника за серпень-жовтень 1997 року складає 82 грн. 36 коп. У зв»язку з тим, що розрахункова заробітна плата перевищує середню заробітну плату по професії, для розрахунку відшкодування шкоди приймається заробітна плата у сумі 82 грн. 36 коп., тому 50 відсотків втрати працездатності складає 41 грн. 18 коп. (82,36х50%). Відповідно до порядку розрахунку для зрівняння розраховується базова сума відшкодування шкоди із заробітної плати за жовтень 1997 року, яка складає 87 грн. 90 коп., тому базова сума відшкодування шкоди складає 43 грн. 95 коп. (87,90х50%). Оскільки розрахункова сума відшкодування шкоди (41,18 грн.) менше базової суми відшкодування шкоди (43,95 грн.), то з 01 грудня 1997 року здійснюється виплата щомісячно у сумі 43 грн. 95 коп. до закінчення строку , встановленого МСЕК 22 грудня 2000 року. В подальшому, відповідно до коефіцієнтів підвищення тарифних ставок з 01 липня 1998 року на 1,1458, розмір відшкодування втраченого заробітку позивача повинен становити, відповідно у сумі 46,18 грн. (41,18 х 1,1458). У зв»язку з відсутністю відомостей про заробітну плату по професії за липень 1998 року, неможливо застосувати вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 1100 від 03 жовтня 1997 року, тому до виплати залишена сума 43 грн. 95 коп.(а.с.106). З урахуванням вимог пп. 9, 28 Правил відшкодуванням власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров»я, пов»язаним з виконанням ним трудових обов»язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 472 від 23 червня 1993 року та п.12.27 Галузевої угоди між Міністерством палива та енергетики України і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України (з доповненнями і змінами) визначений розмір втраченого заробітку або відповідна його частина залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності коригуванню у бік зменшення не підлягає, середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров'я, або індексації доходів відповідно до чинного законодавства, перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи нарахована позивачу сума у відшкодування шкоди не повинна бути нижче нарахованих по діючому на підприємстві положенню в жовтні 1997 року, тобто не менше 43 грн. 95 коп. Відповідно до коефіцієнтів підвищення тарифних ставок з 01 вересня 2000 року на 1,28, розмір відшкодування втраченого заробітку позивача становить, відповідно у сумі 56 грн. 26 коп. (43,95 х 1,28). Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 1100 від 03 жовтня 1997 року для порівняння здійснюється розрахунок із середньої заробітної плати по професії по підприємству за вересень 2000 року, яка склала 136 грн. 77 коп., розмір відшкодування шкоди складає 68 грн. 39 коп.(а.с.107,113). У зв»язку з цим, розмір відшкодування позивачу втраченого заробітку належить встановити у розмірі 56 грн. 26 коп., як 50% від втраченого заробітку, що узгоджується з абзацом 6 до п.28 Правил відшкодування шкоди від 23.червня 1993 року № 472, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 3жовтня 1997 року № 1100. 19 червня 2001 року особова справи позивача у відповідності до вимог Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» була підприємством передана до виконавчої дирекції Фонду з місячним відшкодуванням втраченого заробітку у розмірі 56 грн.26 коп. (а.с. 39,40). Саме з цієї суми 56 грн. 26коп. і виходила Виконавча дирекція Фонду про продовженні щомісячної компенсації втраченого заробітку позивачу (а.с. 54) У відповідності до вищезазначеного Закону особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. У подальшому позивачу здійснено перерахування сум щомісячних страхових виплат у зв»язку зі зростанням у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузі національної економіки (а.с.47-53,55-68). Суд не бере до уваги довідку про нарахування заробітку, який враховується при обчисленні пенсії, за 1988-1990 роки (а.с.20), виходячи із вимог п. 14 Правил відшкодування підприємствами, організаціями, шкоди, завданої робітникам та службовцям каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров»я, пов»язаним з виконанням ними трудових обов»язків, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР № 690 від 03 липня 1984 року, яким визначені види заробітної плати, які враховуються при нарахуванні відшкодування шкоди. Твердження позивача, що передана виконавчій дирекції фонду довідка з місячним відшкодуванням втраченого заробітку у розмірі 56 грн.26 коп. робітника кладової спростовуються додатком до протоколу про перерахунок відшкодування шкоди у сумі 56 грн. 26 коп. у зв»язку з підвищенням тарифних ставок та посадових окладів з 01 вересня 2000 року по професії стропальника(а.с.113). Наданий позивачем розрахунок розміру відшкодування шкоди суперечить вимогам діючого законодавства, оскільки вказано суми в одиницях виміру - рублі, без зазначення грошової одиниці гривні за курсом обміну з карбованцем, як 1 грн. : 100.000 крб., в тому числі у довідці про заробітну плату, на підставі якої позивачем зроблено розрахунок. За таких обставин, позовні вимоги про встановлення страхових виплат в сумі 571,44 грн. щомісячно та зобов'язання відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торезі виплачувати щомісячні страхові виплати в рахунок відшкодування шкоди у розмірі 571,44 грн. з 01 січня 2014 року з подальшим перерахуванням сум у відповідності з вимогами ст.29 Закону України «Про обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювань» не підлягають задоволенню за безпідставністю.

Outcome: dismissed