Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачів компенсацію за неправомірне використання фотографічного твору ( фотографії кришталевих ваз) без згоди автора на підставі ст.ст.50, 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» в розмірі по 12180,00 грн. з кожного, а також стягнути судовий збір. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала. Пояснила, що позивач як спадкоємець після смерті її сина [PERSON], який [INFO] загинув, має право на підставі ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» на компенсацію, оскільки жодного дозволу відповідачам на використання фотографічного твору, автором якого був син, не надавали. Ще за життя син звертався до відповідачів з метою для врегулювання спору в позасудовому порядку, але компромісу досягнуто не було. На момент порушення авторського права на фотографічні твори, створені [PERSON], відповідачі здійснювали свою господарську діяльність та розміщували даний твір на сайті [INFO]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти факту використання фотографічного твору (кришталевої вази під назвою «[INFO]») на сайті [INFO], власниками якого є він та [PERSON], але вважає, що таким чином вони рекламували магазин , який продає вироби із скла «[INFO]» і у якого на сайті розміщений даний товар, тому вважає, що вони не є належними відповідачами, оскільки своїми діями не порушили особисті немайнові чи майнові права суб»єкту авторського права. Свою правову позицію виклав у відзиві на позов ( а.с. 44-51). В подальшому в судові засідання не з»являвся. Інших будь-яких доказів суду не надав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належно. Представник відповідачів [PERSON] в судове засідання також не з»являлась, жодних заяв суду не надавала. Вислухавши представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» роз»яснено, що контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - це примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджений з порушенням авторського права, у тому числі примірник захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб»єкта авторського права і (або суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися. Згідно ст.435 ЦК України первинним суб»єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Згідно ст. 437 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору. Особа, яка має авторське право, для сповіщення про свої права може використовувати спеціальний знак, встановлений законом. Ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Автору твору належать особисті немайнові права, а також майнові права, визначені ст.440 ЦК України та ст.51 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», зокрема, виключне право дозволяти використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Згідно п.12 Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов : факту протиправної поведінки особи ; шкоди, завданої суб»єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв»язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Відповідно до п.31 цієї Постанови Пленуму, розміщення творів у мережі Інтернет у вигляді, доступному для публічного використання, є подання творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором відповідно до п.9 частини 3 статті 15 Закону №3792 -ХІІ ( 3792-12), тобто таке розміщення є правомірним лише з дозволу автора автора чи іншої особи, яка має авторське право. Згідно зі статтею 1 Закону №3792 -ХІІ відтворенням є виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній ( у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп»ютер. Якщо у зв»язку з таким розміщенням у мережі Інтернет порушуються майнові права суб»єкта авторського права, визначені статтею 15 Закону №3792 -ХІІ ( 3792-12), то це дає підстави для судового захисту авторського права ( пункт «а» статті 50 Закону №3792 -ХІІ ( 3792-12). [PERSON] є автор збірки фотографічних творів «[INFO]», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № [NUMBER] від 09.07.2014р., виданим Головою Державної служби інтелектуальної власності України М.В.Ковтня ( а.с.7) він створив 290 окремих фотографічних творів торгової марки «[INFO]». Позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] на авторське право на всі твори, створені творчою працею [PERSON], в тому числі на знаки для товарів і послуг «[INFO]», «[INFO]», «[INFO] « [INFO]» , що підтверджується виданим свідоцтвом на право на спадщину за законом від 09.08.2014р. (а.с.25). Відповідачі є власниками сайту [INFO]. , про що визнали в своїх письмових поясненнях, та власниками на знак для товарів і послуг , що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] від 10.06.2008р. на знак [INFO], що дає право отримати реєстрацію сайту з доменом ua. Також відповідач не заперечував того факту, що розмістили на своєму сайті фотографічний твір [PERSON] А тому ці обставини в силу ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідачі фактично визнали факт використання фотографічного твору без згоди на те ні [PERSON], ні його матері, яка є спадкоємцем за законом на ці твори. З матеріалів справи вбачається, що ще за життя [PERSON] 13.11.2013р. звертався до відповідачів з письмовою вимогою про врегулювання спору в позасудовому порядку. ( а.с. 8-11 ). З висновка експертного комп»ютерно-технічного дослідження Львівського НДІСЕ №3031 від 03.10.2013р. вбачається, що на момент дослідження за інтернет-адресою [INFO] знаходиться веб-сторінка інтернет-ресурсу «Торговий Центр hotSale», яка присвячена товарам торгової марки «[INFO]» та містить графічні зображення цих товарів. ( а.с.140-154). Отже, суд приходить до висновку, що відповідачі здійснили неправомірне використання фотографічного твору, виключні майнові права на який належать позивачу у спосіб розміщення вказаного контрафактного примірника твору в мережі Інтернет, на Інтернет-сайті сайту [INFO]. , який перебуває у розпорядженні відповідачів. Такі дії відповідачів не можуть трактуватись як вільне використання творів, що визначене ст.ст.21-25 ЗУ «Про авторське право і суміжні права». Розміщення твору на сайті, який належить відповідачам не було спрямоване на вільне використання твору із зазначенням імені автора, вільне відтворення бібліотеками та архівами примірників твору, вільне відтворення примірників твору для навчання, вільне копіювання, модифікація і декомпіляція комп»юрних програм, вільне відтворення твору у особистих цілях. Використання твору для рекламування товару магазину, як зазначав відповідач, не входить до переліку допустимого вільного використання фотографічного твору. А тому є підстави вважати, що права позивача порушені діями відповідачів. Згідно ст.52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» при порушенні будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених ст.50 цього Закону, суб»єкти авторського права мають право подавати позови про виплату компенсацію, а суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. Враховуючи, що вимоги позивача зводяться до мінімального розміру - 10 мінімальних заробітних плат (на день подачі позову до суду це складало 12180,00 грн.) , і на день розгляду справи вимоги не збільшені, суд не виходить за межі позовних вимог, тому саме такий розмір підлягає задоволенню, стягненню з кожного відповідача по 12 180,00 грн. Задовольняючи позовні вимоги, суд стягує згідно ст..88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved