Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що їй, позивачеві, на праві власності належить квартира [ADDRESS] в якій зареєстрований також відповідач [PERSON], її онук. Зазначає, що відповідач з січня 2009 року за місцем реєстрації не проживає та не користується спірним приміщенням, не здійснює витрати на його утримання. У зв'язку з цим просить суд визнати[PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності та про підтримання позовних вимог (а.с.28). Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, і на підставі частини 3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що вони не з'явились у судове засідання без поважних причин. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 листопада 2018 року постановлено проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого 10 жовтня 2005 року державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П., реєстровий номер 1-6460 (а.с.12, 29, 30). Довідкою про склад сім'ї, виданою 8 жовтня 2018 року керівником Ремонтно-експлуатаційної дільниці комунального підприємства «Бахмутська житлова управляюча компанія» [PERSON], стверджується, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], - онук (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2 ст.405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Актом обстеження квартири, складеним 25 вересня 2018 року комісією в складі майстра Ремонтно-експлуатаційної дільниці комунального підприємства «Бахмутська житлова управляюча компанія» [PERSON], коменданта гуртожитків Ремонтно-експлуатаційної дільниці комунального підприємства «Бахмутська житлова управляюча компанія» [PERSON] та сусідів, стверджується, що [PERSON], [INFO], не проживає у квартирі [ADDRESS] з 1 січня 2009 року до моменту складення акту (а.с.27). Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ним та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved