Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та своє утримання. Вказувала, що з 31.08.13 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], разом сторони не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки між подружжям припинені, шлюб існує формально. Крім того позивач зазначала, що відповідач абсолютно не піклується про дитину, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у частковому відношенні до його заробітку на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття, а також аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково. Вислухавши пояснення учасників, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 31.08.13 року, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути пред′явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить знаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. Виходячи з наведеного та оскільки дитина не досягла одного року, суд відмовляє у задоволенні позову в частині розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач зазначає, що вона не працює, на даний час разом із відповідачем не проживають, відповідач не надає їй матеріальну допомогу на її утримання та утримання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно із ч. 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України право на утримання вагітна дружна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На даний час дитина знаходиться на утриманні матері. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров′я та матеріальне становище дитини; · стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; · наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; · інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183, 184 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліменти у частковому відношенні до його заробітку, а саме в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини та 1/20 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання дружини. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial