Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що [INFO] померла\~дружинапозивача [PERSON] . Позивачу та померлій дружині на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] . Спадщинупозивач після\~її смертіприйняв на підставі статті 549 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року - реєстрацією з померлою на день його смерті за однією адресою, але особистої заяви про прийняття спадщини не подавав. У лютому 2020 року позивач звернувся до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори для оформлення документів після смерті дружини і саме тоді і дізнався, що ще у 2002 році, одразу після смерті матері, заяву про прийняття спадщини подав її син [PERSON] . 28 лютого 2020 року Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] від 1/2 частки, що належала померлій. На іншу 1/4 частку, яку прийняв, але не оформив син померлої, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. [PERSON] , син померлої [PERSON] , та інший спадкоємець за законом, помер, але свідоцтво про його смерть отримано не було, в зв`язку із тим, що позивач є його вітчимом і не є близьким родичем загиблого. У вказаній квартирі позивач зареєстрований з 21 квітня 1987 року. [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , після смерті своєї матері [PERSON] ніколи не проживав і документи на спадкове майно не оформив, фактично вказане майно для нього не представляло інтересу. У зв`язку з викладеним, позивач просив суд визнати за\~ [PERSON] у\~відповідності до\~ст.\~344\~ЦКУ право\~власності за\~набувальною давністю на 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 27,8 кв.м., загальною площею 45,5 кв.м. В судовому засіданні позивач та її представник підтвердили обставини, викладені у позові, підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх. Відповідачі неодноразово викликалися до суду за останнім відомим місцем мешкання, що підтверджується матеріалами справи. Однак, в судове засідання не з`явилися, заяв про перенесення судового засідання не надали. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з викладеним, суд доходить до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідачів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до наступних висновків: Так, судом встановлено, що [INFO] померла\~дружинапозивача [PERSON] . [PERSON] та позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). 28 лютого 2020 року Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] від 1/2 частки, що належала померлій (а.с. 6). Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину квартири не видано. Син померлої [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] (а.с. 30). У вказаній квартирі позивач зареєстрований з 21 квітня 1987 року (а.с. 9). Показами свідків [PERSON] , [PERSON] підтверджено факт мешкання позивача за вказаною адресою; син позивачки не з`являвся за вказаною адресою. Отже, письмовими матеріалами справи встановлено, що син померлої [PERSON] за життя свідоцтво про право на спадщину не отримував, квартирі, що належала його матері не мешкав. Відповідно до ч.1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України закріплено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Згідно ст. 91 ЦПК України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі. В ухвалі про відкриття провадження у справі або в іншій ухвалі, якою суд вирішує питання про виклик свідка, суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. За вищевикладених обставин, зважаючи що викладені заявником обґрунтування знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, суд доходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved