Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернулась 28 листопада 2017 року до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона, вступаючи в шлюб мала неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], про що відповідач знав, однак сторони планували жити разом та виховувати дитину. З цих підстав відповідач усиновив дитину. Проте, після реєстрації шлюбу 01.09.2016 року родина розпалась, так як виявилося, що сторони мають різні погляди на життя та виховання сина. Почуття любові і довіри один до одного були втрачені. Шлюбні відносини фактично припинилися в серпні 2017 року. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 11 грудня 2017 року. Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з?явився, викликався за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS]. Суд розглянув справу за відсутності сторін на підстави наявних в матеріалах справи доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2016 року, про що свідчить актовий запис №1617, зроблений Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER]). Позивач після реєстрації шлюбу змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сімейне життя у сторін не склалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Майнового спору та спору про проживання дитини не існує. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає що спільне життя та збереження шлюбу неможливо. За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб одного з подружжя, сім'я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. Позивач після розірвання шлюбу заявила про намір відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved