Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS], зазначивши, що відповідач [PERSON] є її сином, а відповідач [PERSON] - невісткою, які зареєстровані в належному їй на праві власності житловому будинку, також разом з ними зареєстрована їх малолітня дитина [PERSON], [INFO]. Однак, з належного їй будинку відповідачі, забравши свої речі, виїхали в добровільному порядку в інший будинок та не проживають в належному їй будинку з 01 квітня 2014 року, а тому можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що не мають іншого житла, де б вони могли зареєструватись. Крім того, зазначили, що між ними та позивачем виникла конфліктна ситуація, та вони вимушені були виїхати з будинку, який належить позивачу, та вже більше півтора року там не мешкають. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16 листопада 2005 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 грудня 2005 року. Відповідно до довідки Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 825 від 15 червня 2015 року та акту обстеження родини [PERSON] від 16 липня 2015 року, [PERSON], [PERSON], зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але не мешкають з 01 квітня 2014 року. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з 01 квітня 2015 року та по теперішній час, відповідачі [PERSON], [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживають, їх речей та іншого майна в будинку немає. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачів [PERSON], [PERSON] стосовно того, що з вказаного будинку вони виїхали не з власної волі, та в зв'язку з чим у них наявні поважні причини щодо їх відсутності в будинку, оскільки доказів на їх підтвердження надано не було. Суд не приймає доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин ст. 71 ЖК УРСР, оскільки з прийняттям ЦК України застосування цієї правової норми можливо лише тоді, коли мова йде про громадян, як набули права користування у державному та комунальному житловому фонді, а не як в даному випадку у приватному житловому фонді. При цьому, відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦПК України власник майна має прав вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved