Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування житловим приміщенням посилаючись на те, що в період з 22.06.2011 року по 30.07.2014 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від цього шлюбу народилась дитина - дочка [PERSON]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2014 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу вони набули у власність квартиру [ADDRESS], холодильник Gorenje HZS3567 модель RK68SYW, серійний номер № 22830030 та телевізор LED SAMSUNG UE-32EH4000WXUA серійний номер № 23323LJC300228. З січня 2014 року вона з відповідачем проживають окремо, дочка проживає разом з нею та її батьками. Суми аліментів в розмірі 1000 грн. на місяць, яку сплачує відповідач на утримання дитини, не вистачає, а тому просить збільшити частку у праві спільної сумісної власності та виділити їй 3\\5 частки від квартири. Від отримання компенсації за частку квартири відмовляється. В подальшому доповнила предмет позову та пояснила, що вони не можуть з відповідачем в добровільному порядку встановити порядок користування квартирою, тому порядок повинен бути встановлений в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просить суд в порядку поділу сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 3\\5 частини квартири [ADDRESS] та встановити порядок користування вказаною квартирою виділивши позивачу в користування житлову кімнату площею 17,7 кв.м. разом з балконом 5,68 кв.м., виділивши відповідачу в користування житлову кімнату площею 17,5 кв.м. та в спільному користуванні залишити кухню, вбиральню, ванну кімнату та коридор. Проти задоволення зустрічного позову заперечує. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та звернувся з зустрічним позовом обґрунтовуючи наступним чином. [PERSON] є власником 3\\5 частини спірної квартири, оскільки дана частина квартири була ним придбана за рахунок продажу належного йому нерухомого майна, отримання в дар коштів та погашення зобов»язань за договором поруки перед ТОВ «ФК «Варіант Фінанс». Решта частини квартири , а саме 2\\5, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Проти встановлення порядку користування заперечує, оскільки ідеальна доля [PERSON] є значно меншою ніж будь-яка кімната в спірній квартирі. З врахуванням викладеного, просить суд в порядку поділу сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 4\\5 частини квартири [ADDRESS], за за [PERSON], на 1\\5 частину вказаної квартири. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 22.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.5). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6). Статтею 69 СК України передбачено, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз`яснено в п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. За час сумісного проживання у власність подружжя набуто квартиру [ADDRESS], холодильник Gorenje HZS3567 модель RK68SYW, серійний номер № 22830030 та телевізор LED SAMSUNG UE-32EH4000WXUA серійний номер № 23323LJC300228. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Заперечуючи проти первісного позову та наполягаючи на зустрічному позові представник [PERSON] пояснила, що за власні кошти відповідач сплатив 3\\5 частини квартири, а тому дана частина квартири є його особистою власністю, оскільки він її придбав за особисті кошти. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Так, судом встановлено, що 11.09.2012 року за договором відступлення права вимоги майнових прав [PERSON] набув майнові права на квартиру [ADDRESS], вартістю 561280 грн. (а.с.95). Після звершення будівництва за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.12). З матеріалів справи вбачається, що 31.07.2012 року [PERSON] за договором купівлі-продажу житлового будинку здійснив відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] за ціною 137 772 грн. та в той же день відчужив земельну ділянку за тією ж адресою за ціною 36 260 грн., що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу (а.с.127-128). Крім цього, 23.06.2012 року [PERSON] було здійснено відчуження належної йому на праві власності 1\\2 частини квартири [ADDRESS] за ціною 24 777 грн. 50 коп., що підтверджується копією договору купівлі-пролажу квартири (а.с.129-131). Що стосується коштів в сумі 24 777 грн. 50 коп., яка була відповідачеві подарована його матір'ю слід зазначити наступне. Відповідно до ч.5 ст. 719 ЦК України, довір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ядесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Неоподаткований мінімум доход громадян в Україні встановлений Податковим кодексом в сумі 17 грн. Відповідно до Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» як валюта України, так і іноземна валюта є валютними цінностями. Таким чином, договір дарування укладений на суму більше ніж 850 грн. повинен бути укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 1 ст.216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. За таких обставин, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження укладання договору дарування валютних цінностей, а тому суд не може визнати факт отримання в дар зазначених коштів. Що стосується врахування суми коштів 115 524 грн. 80 коп., які були сплачені [PERSON] за зобов»язанням матері позивача - [PERSON] , перед ТОВ «ФК «Варіант Фінанс», то слід зазначити наступне. Дані кошти не можуть бути враховані, оскільки будучи поручителем по договору позики, який укладений [PERSON], [PERSON] виконавши зобов»язання за договором позики відповідно до ч.2 ст. 556 ЦК України до нього перейшли всі права кредитора за вказаним зобов»язанням. Тому він має право на стягнення коштів з [PERSON] на свою користь. Оскільки, 1\\3 частина коштів, яка [PERSON], була витрачена на придбання спірної квартири, є його особистою власністю, тому суд визнає 1/3 частину квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що до спільного майна подружжя належить 2\\3 частини квартири [ADDRESS], холодильник Gorenje HZS3567 модель RK68SYW, серійний номер № 22830030 та телевізор LED SAMSUNG UE-32EH4000WXUA серійний номер № 23323LJC300228. Наполягаючи на позові, представник позивача за первісним позовом просить суд збільшити частку майна [PERSON], оскільки з нею проживає їх спільна дитина, а розмір аліментів, які вона одержує є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Відповідно до ч.3 ст. 71 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З врахуванням доказів, які надані представником позивача на підтвердження того, що розмір аліментів є недостатнім, суд приходить до висновку, підстав для збільшення частки майна [PERSON] немає. ППВС України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» пунктом 25 роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом категорично заперечує, проти стягнення з [PERSON] компенсації за частину спірної квартири на користь її колишнього чоловіка, так и заперечує щодо стягнення компенсації за частку квартири на її користь з [PERSON]. З врахуванням викладеного, суд, в порядку поділу спільного майна подружжя визнає за [PERSON] право особистої приватної власності на 2\\3 частини квартири [ADDRESS], яка включає в себе 1\\3 частину спірної квартири, яка є його особистою приватною власністю. Також, суд, в порядку поділу спільного майна подружжя визнає право особистої приватної власності на 1\\3 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки спірна квартира зареєстрована на праві власності лише за [PERSON], а судом визнано право власності за [PERSON] на 1\\3 частину спірної квартири, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та припинити право власності [PERSON] на 1\\3 частину квартири [ADDRESS]. Крім цього, спільним майном подружжя є холодильник Gorenje HZS3567 модель RK68SYW, серійний номер № 22830030 та телевізор LED SAMSUNG UE-32EH4000WXUA серійний номер № 23323LJC300228, які суд ділить між подружжям за варіантом запропонованим позивачем за первісним позовом,оскільки у сторін відсутні заперечення з цього приводу. Так, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на холодильник Gorenje HZS3567 модель RK68SYW, серійний номер № 22830030, за [PERSON] право власності на телевізор LED SAMSUNG UE-32EH4000WXUA серійний номер № 23323LJC300228. Що стосується вимоги позивача за первісним позовом про встановлення порядку користування житловим приміщенням, то слід зазначити наступне. Згідно технічного паспорту на квартиру, спірна квартира складається з двох житлових кімнат площею 17,7 кв.м. та 17,5 кв.м. (а.с.197-199). Ідеальна частка позивача в спірній квартирі становить 11, 7 кв.м., а відповідача становить 23.46 кв.м. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016, та яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, які мають привести свою практику у відповідність із такими рішеннями Верховного Суду України. Враховуючи, що в разі виділу в користування [PERSON] житлової кімнати площею 17,7 кв.м. буде суттєво порушені права іншого спвіввласника, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даної вимоги. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обидва позови підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial