Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить виселити відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з її квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником цієї квартири, між нею та відповідачами була досягнута усна домовленість щодо проживання відповідачів у її квартирі деякий час, у квітні 2015 року вона звернулась до відповідачів з письмовою вимогою виселитись з її квартири, але до теперішнього часу відповідачі не звільнили її, чим чинять їй перешкоди у користуванні та розпорядженні цією квартирою. В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги позивача за підставами вказаними у позові. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача, оскільки позивач добровільно надала право проживання відповідачів у своїй квартирі як членам її сімї, у відповідачів відсутнє інше жиле приміщення, у звязку з чим їх неможливо виселити з жилого приміщення належного позивачу, крім того позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права. Представник третьої особи: виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні вимог позивача щодо неповнолітньої [PERSON] Представник третьої особи: обєднання співвласників багатоквартирного будинку м.Херсона «Вікторія 58» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобовязані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 10.10.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають у [INFO], належній позивачу [PERSON]М, як члени сімї померлого сина позивача [PERSON] Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з пояснень представників позивача, позивач [PERSON] у квітні 2015 року звернулась до відповідачів з письмовою вимогою про добровільне звільнення жилого приміщення належної їй квартири [ADDRESS] у звязку з наміром її відчуження, яку передано відповідачам приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], але до теперішнього часу відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не звільнили квартиру [ADDRESS] належну позивачу, у звязку з чим порушуються права позивача, як власника зазначеної квартири, що підтверджується матеріалами справи та відповідачами не спростовується. За таких обставин, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та в силу ст.391 ЦК України підлягають задоволенню. При цьому доводи представника відповідачів не приймаються судом до уваги, як такі що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України та не дають підстав для відмови у задоволенні вимог позивача. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, усунути перешкоди позивачу в користуванні та розпорядженні належної їй квартири [ADDRESS] шляхом виселення відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з цієї квартири, оскільки підстав для відмови у позові суд не вбачає.

Outcome: approved