Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивач звернулась в серпні 2021р. в суд з позовом до приватного підприємства «Науково виробнича фірма «Елітфіто» про стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 19 556.02грн. та середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку в розмірі 6 549.87грн., стягнення судових витрат. Позов обґрунтувала тим, що [PERSON] 15.12.2020р. була прийнята до відповідача на посаду фасувальника відділу виробництва, позивачу з травня 2021р. не виплачується заробітна плата і заборгованість станом на 15.07.2021р. становить 19 556.02грн., відповідно є підстави нарахування та стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку в розмірі 6 549.87грн. 16.09.2021р. позивач подала заяву про новий розрахунок середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку в розмірі 15 168.12грн. станом на 16.09.2021р. Представник позивача та позивач подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача подав заяву про визнання позову та розгляд справи без представника. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. [PERSON] 15.12.2020р. була прийнята до відповідача на посаду фасувальника відділу виробництва, що підтверджується довідкою (а.с.10). 01.07.2021р. [PERSON] подала заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням з 15.07.2021р. (а.с.11), однак така заява не розглянута керівником відповідача, в з в`язку зі смертю останнього. Позивачу з травня 2021р. не виплачується\~ заробітна плата\~ і заборгованість станом на 15.07.2021р. становить - 19 556.02грн., з яких заробітна плата 16 400грн., компенсація невикористаної відпустки -3 156.02грн. (а.с.9). Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Сума заборгованості по заробітній платі позивачу представником відповідача визнана та не оспорювана. По даній справі була подана 15.09.2021р. на ім`я суду заява від [PERSON] , спадкоємця (дочка) померлого керівника ПП «Науково виробнича фірма «Елітфіто» [PERSON] , в якій зазначено про те, що спадкоємцями є дві особи, а саме: вона та дружина батька [PERSON] . Однак від відповідача у справі представництво здійснює не уповноважена особа, яка визнає заборгованість по зарплаті, що є не що іншим як рейдерством ПП «Науково виробнича фірма «Елітфіто» під керівництвом дружини батька. Для перевірки представництва від ПП «Науково виробнича фірма «Елітфіто» у даній судовій справі, в матеріалах міститься засвідчена копія договору про надання правової допомоги від 02.11.2020р. укладеного між представником адвокатом та юридичною особою ПП «Науково виробнича фірма «Елітфіто» в особі керівника, терміном дії 2 роки (тобто до 02.11.2022р.) і оскільки договір укладено юридичною, а не фізичною особою, смерть керівника не змінює строк його дії. Причиною невиплати заробітної плати є смерть 23.03.2021р. керівника ПП «Науково виробнича фірма «Елітфіто» Дзюбанюка Назара Олександровича, про що витребувано судом у нотаріуса спадкову справу (а.с.43-63), згідно ухвали суду від 16.09.2021р. Відповідно до даної спадкової справи, заявниця [PERSON] є дійсно спадкоємицею померлого батька [PERSON] , подавши відповідну заяву 08.04.2021р. про прийняття спадщини. Водночас, згідно ст.80, 96 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Стаття 63 Господарського кодексу України, що визначає види та організаційні форми підприємств, в т.ч..приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи). Приватним підприємством згідно зі статтею 113 Кодексу визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи. Порядок організації та діяльності приватних підприємств визначається цим Кодексом та іншими законами. А за ст.65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Тобто, приватне підприємство створюється виключно на основі приватної власності однієї або кількох фізичних осіб чи юридичної особи. Виходячи з того, що на сьогодні закон, який регулює порядок створення та діяльності приватних підприємств, відсутній, такі підприємства діють на загальних підставах відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України. Приватне підприємство має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом. Статтею 117 КЗпП України встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до вказаної статті, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Розмір середньоденної зарплати позивача складає 344.73грн. (а.с.6,10). Відповідач за період з 16.07.2021р. по 29.10.2021р. (час ухвалення рішення у даній цивільній справі) прострочив на 76 робочих днів виплату позивачу, з врахуванням 5-ти денного робочого тижня, середньоденної заробітної плати визначеної рішенням суду -344.73грн., що складає 26199.48грн.( 344.73*76). З врахуванням наведеного вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованою та підлягає до задоволення в розмірі визначеному даним рішенням суду. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.116,117 КЗпП України, ,

Outcome: approved