Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Богданівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області про визнання права на отримання земельної ділянки відповідно до сертифіката на право на земельну ділянку (пай) серії КР № 0069951 в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] Зазначила, що [INFO] року померла її мати [PERSON]. За життя матір'ю складено заповіт, який посвідчено 13.02.1997 року секретарем Богданівської сільської ради Манько Г.М. за № 31, відповідно до якого мати заповіла сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР № 0069591, їй та братові [PERSON] За життя спадкодавець не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку та виготовити державний акт на право власності на землю. У встановлений законом шестимісячний строк ні позивач, ні її брат до нотаріальної контори із відповідними заявами не звертались. У судове засідання сторони не з'явились, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, надали заяви, відповідно до яких позивач підтримала позов, відповідач - визнав, а також просили суд розглянути справу за їх відсутності. З огляду на те, що визнання відповідачем позову суперечить закону, суд у відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжити судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивача - [PERSON]. 13.02.1997 року [PERSON] складено заповіт, який посвідчено секретарем Богданівської сільської ради Манько Г.М. за № 31, відповідно до якого спадкодавиця заповіла сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР № 0069591, виданий їй як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» Знам'янського району Кіровоградської області, позивачу [PERSON] та її братові [PERSON] Позивач зазначає, що ні вона, ні брат після смерті матері з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались. Вказаний факт також підтверджено відповідним повідомленням Знам'янської міської державної нотаріальної контори від 02.04.2014 року № 386/02-14, за яким з'ясовано, що дійсно після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини та видачею свідоцтв ніхто не звертався. Відповідно до п. 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. В свою чергу, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Отже, у даних правовідносинах застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, тобто норми ЦК УРСР. На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. У випадку, коли особа прийняла спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформила права на спадщину, спір з приводу спадщини відсутній, така особа має право звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину. З матеріалів справи вбачається, що брат позивача - [PERSON] 13.06.2013 року надав заяву про відмову від спадщини на користь сестри [PERSON] (а.с. 12). Отже, судом з'ясовано, що спір між спадкоємцями стосовно спадщини відсутній. Водночас, за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини реалізація прав позивача має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року). Так, якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Слід також відзначити, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми, що регулюють право власності на земельні ділянки, оскільки право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства. Відповідно до п. 17 Прикінцевих положень ЗК України, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Отже, сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом. Позивачем не доведено факту прийняття спадщини, зокрема, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном; з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори вона не зверталась, як і з заявою про продовження строку прийняття спадщини до суду; відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. В свою чергу, суд при розгляді справи не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що спадщина після смерті матері прийнята позивачем. Зазначене є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed