Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що спільне у сторін не склалось, із за різних поглядів на життя, що погано впливає на розвиток та виховання дитини. Позивач втратила почуття любові до відповідача, примирення категорично не бажає. Позивач просить стягнути аліменти на дитину, оскільки від відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає. Представник позивача позов підтримала. Відповідач позов визнав. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16.07.2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 695/а.с. 6/. Від шлюбу у сторін народилась [PERSON], [INFO] Спільне життя сторін не склалося, через різні погляд на життя, що негативно впливає на розвиток та виховання дитини. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин з березня 2017 року. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер.За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей. Спір про поділ майна на час розгляду справи відсутній. Дитина сторін проживають разом із позивачем, а відповідач не надає грошові кошти на її утримання. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач не надаєкошти на утримання дитини у добровільному порядку. Суд вважає, що виходячи з принципу рівності батьків в утриманні дітей, розмір аліментів 1/4 частка з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на дітей буде справедливим по відношенню до обох сторін і забезпечить дотримання такого принципу. На підставі викладеного та

Outcome: approved