Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що 24 грудня 2011 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Вільнянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 251. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей- сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Відповідач влаштовує постійні скандали, ганьбить, ображає, принижує честь та гідність позивачки, що робить їх спільне життя неможливим. Шлюбні відносини між ними припинені з 23 липня 2016 року, наміру на збереження сімї немає.\~\~ В судове засідання позивач не зявилась, просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити її позов в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. В судове засідання відповідач не зявився, надав заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони 24 грудня 2011 року уклали шлюб, який був зареєстрований у Вільнянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 251, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС № 171257 від 16.08.2016 року. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Відповідач влаштовує постійні скандали, ганьбить, ображає, принижує честь та гідність позивачки, що робить їх спільне життя неможливим. Шлюбні відносини між ними припинені з 23 липня 2016 року, примирення між ними неможливе, наміру на збереження сімї немає. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що між сторонами є розходження в поглядах з ведення спільного господарства, а також відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплине на інтереси неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки позивач просить суд залишити за нею прізвище, яке було набуте під час державної реєстрації шлюбу - Обелець , суд, відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України, залишає за останньою прізвище, набуте нею під час державної реєстрації шлюбу Обелець.\~

Outcome: approved