Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою у якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , 2002р.н., у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду на період навчання. Вимоги мотивує тим, що сторони мають повнолітню доньку. Наразі донька сторін навчається на другому курсі заочного відділення Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара, що потребує матеріальних витрат. Тому звернулась до суду з відповідним позовом. У судовому засіданні позивач повідомила, що [PERSON] навчається на другому курсі заочного відділення Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара та за навчання та житло дитини сплачує самостійно, так як батько матеріальної допомоги не надає. Донька [PERSON] має інвалідність. Позов підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що працює слюсарем ремонтником на ПрАТ «Полтавський гірничо - збагачувальний комбінат», заробітну плату отримує близько 10 000 - 11 000 грн, інших аліментів не сплачує, позовні вимоги не визнає повністю, вважає, що аліменти повинні стягуватися не на користь матері, а на користь дитини. Третя особа у судовому засіданні позов підтримала повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог, встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьком [PERSON] , [INFO] , є відповідач по справі (а.с.7). Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано на підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.10.2013 (а.с.4). На момент звернення до суду [PERSON] досягла повноліття та навчається у Дніпропетровському національному університеті ім. Олеся Гончара на другому курсі заочного відділення (а.с.6). Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №099048 [PERSON] з 15.10.2020 має третю групу інвалідності до 01.11.2021 (а.с.34). Суд наголошує, що згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.183 СК України при винесенні рішення частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд враховує вартість: навчання, навчального обладнання та матеріалів, харчування, послуг проїзду пасажирського транспорту та інші витрати, які позивач сплачує при навчанні дитини. Суд вказує, що до початку розгляду справи по суті сторонам роз`яснено їх права та обов`язки, зокрема щодо надання усіх доказів на обґрунтування своїх доводів та заперечень. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.76 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач самостійно сплачує за навчання повнолітньої доньки (а.с.14). Разом з тим суд наголошує, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, котрі б свідчили, що [PERSON] несе витрати на оренду чи винаймання житла для доньки [PERSON] (такі як договір про оренду, квитанції тощо) під час навчання у Дніпропетровському національному університеті ім. Олеся Гончара. Суд наголошує, що позивач не надав відомостей суду щодо свого матеріального становища, а також обґрунтування стягнення аліментів з відповідача саме у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу. Щодо позиції відповідача про не визнання позову, то суд наголошує наступне. За приписами ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд наголошує, що лише одне небажання відповідача, щоб аліменти стягувалися не на користь матері дитини, а стягувались на користь повнолітньої доньки без інших доказів неспроможності надавати матеріальну допомогу, не може слугувати підставою для відмови у позові. У силу ст.ст.77, 78 ЦПК України відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів на обґрунтування своїх заперечень проти позову. Одночасно судом, з пояснень самого відповідача, встановлено, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 10 000 грн та інших дітей на утриманні не має. Доказів щодо незадовільного стану свого здоров`я суду також не надано. З огляду вищезазначеного, при ухваленні рішення та визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, можливість надання повнолітній дитині утримання стягувачем аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, передбачені ст.182 СК України, а також з урахуванням рівня життя сьогодення, мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст.7 СК України, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до закінчення донькою навчання, є завищеним. Натомість розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідатиме вимогам закону та може забезпечувати певні потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, а також не призведе до критичного погіршення майнового стану відповідача. Такий розмір аліментів, враховуючи рівність обов`язків обох з батьків стосовно утримання повнолітньої доньки, цілком відповідатиме об`єктивній спроможності відповідача сплачувати аліменти на період навчання останньої. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial