Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07 серпня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області за актовим записом № 43, з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі із зазначенням, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та позовні вимоги визнає. Дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Правовідносини сторін регулюються ст. ст. 109, 110, 112 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що між сторонами 07 серпня 2007 року зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області за актовим записом № 43, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підверджується копіями свідоцтв про їх народження. Вимогами ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2020 року провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було зупинено у зв`язку з наданням сторонам строку для примирення. У зв`язку з тим, що сторони не примирились, ухвалою суду від 13 травня 2020 року провадження усправі було поновлено та призначено справу до судового розгляду. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони остаточно припинили фактичні шлюбні відносини з грудня 2019 року, шлюб носить формальний характер, позивач категорично заперечує проти примирення із відповідачем, а останнім не вчиняється жодних дій для збереження шлюбу, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved