Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами який розташований в с. Казанів, пров. Коломийський, 3, Коломийського району Івано-Франківської області. 30 травня 1996 року помер [PERSON], а 11 липня 2014 року померла [PERSON] 19 лютого 2010 року [PERSON] склала заповіт згідно якого заповіла позивачу [PERSON], все майно. Позивач прийняв спадщину, подавши заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини, крім нього інші спадкоємці - [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріуса заяви про неприйняття спадщини. Позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Казанів, пров. Коломийський, 3, Коломийського району Івано-Франківської області. В судове засідання позивач не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав в суд заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Додаткового протоколу до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належав житловий будинок, який розташований в с. Казанів, вул. Коломийська, (провулок Коломийський) 3, Коломийського району Івано-Франківської області. 30 травня 1996 року помер [PERSON], а 11 липня 2014 року померла [PERSON] 19 лютого 2010 року [PERSON] склала заповіт згідно якого заповіла позивачу [PERSON], все майно. Позивач прийняв спадщину на підставі ст.1269 ЦК України, подавши заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] подали нотаріусу заяви про неприйняття спадщини. Представник відповідача, сільський голова Коршівської сільська рада позов визнав, про що подав в суд заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ст.ст.\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За\~ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до абзацу другого п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року\~„Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, 1268 ЦК України та

Outcome: approved