Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку набувальної давності, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить 37/100 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS], на підставі договору дарування від 18 серпня 1993 року. 63/100 частин домоволодіння належало померлій [INFO], [PERSON], після якої право власності на даний час ні за ким не зареєстровано. Заповітом від 07 липня 1992 року [PERSON], заповіла все своє майно позивачеві, та в подальшому змінила свої наміри та заповітом від 23 жовтня 2002 року заповіла все своє майно [PERSON], який подавши заяву на отримання спадщини, належним чином її не оформив, чим створює незручності з приводу виконання рішення суду про стягнення з нього боргу як з боржника спадкодавця. Крім того, позивач вважає, що з моменту смерті [PERSON], [INFO] минуло 10 років, а відповідно до ч.2 ст.344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа. Оскільки починаючи з 1993 року за договором дарування вона володіє 37/100 частиною будинку, а після смерті [PERSON], фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується майном, а саме 63/100 частиною домоволодіння, яка належала [PERSON] утримує її, як її спадкоємець, тому заявляє про застосування ч.2 ст. 344 ЦК України до даних правовідносин, та звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку набувальної давності. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити. Прокурор просив в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, справу № 712/12094/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом, встановив наступні фати та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору дарування від 18 серпня 1993 року [PERSON] являється власником 37/100 частини будинку по [ADDRESS]. 63/100 домоволодіння належало [PERSON]. Заповітом від 07 липня 1992 року [PERSON], заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось [PERSON] Заповітом від 23 жовтня 2002 року [PERSON], заповіла все своє майно [PERSON] [PERSON], померла [INFO]. [PERSON], 18 грудня 2004 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтво про спадщину не отримав та право власності на спадкове майно не зареєстрував. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2005 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 53 290 грн. заборгованості за договором позики. Вказаним рішенням встановлено, що після смерті [PERSON], спадщина відкрилася, як на майно спадкодавця, так і обов'язок погасити борг спадкодавця перед [PERSON] на підставі договору позики. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 червня 2010 року, за період прострочення грошового зобов'язання стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляції в розмірі 43 021 грн. 09 коп., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 1 000 грн., судові витрати, всього стягнуто 44 791 грн. 30 коп. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2012 року за період прострочення грошового зобов'язання стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляції в розмірі 5 542 грн. 27 коп., 3 % річних в сумі 4 183 грн. 13 коп., а всього 9 707 грн. 40 коп. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 квітня 2011 року [PERSON] було зобов'язано отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] та здійснити державну реєстрацію нерухомого майна протягом трьох місяців. Однак останній після набрання законної сили вказане рішення не виконав ні в добровільному, ні в примусовому порядку в ході виконавчого провадження, та в даний час на розгляді правоохоронних органів знаходиться питання наявності підстав для притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за умисне невиконання судового рішення. В зв'язку з тим, що позивач не зареєстрував право власності на спадкове майно, в порядку виконавчого провадження стягнення заборгованості проводиться шляхом відрахування з пенсії. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Посилання позивача на те, що вона добросовісно та відкрито володіє та користується 63/100 частинами домоволодіння [ADDRESS], а тому за нею має бути визнано право власності на нього за набувальною давністю, суд оцінює критично, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, те, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами в судовому засіданні, позивач знала, що власником 63/100 частин житлового будинку [ADDRESS] являється [PERSON] як спадкоємець. Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2014 року, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22 грудня 2014 року, зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] в користування 63/100 житлового будинку по [ADDRESS]. Вказаним рішенням також було встановлено, що [PERSON] з моменту прийняття спадщини в порядку спадкування набув права володіння та користування спадковим майном - 63/100 частини житлового будинку по [ADDRESS], оскільки згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщиною та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Посилання позивача на те, що відповідач не отримав свідоцтва про право на спадщину та має невиконані боргові зобов'язання перед нею, не обґрунтовують наявність законних підстав для обмеження чи позбавлення [PERSON] у володінні та користування спадковим майном. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed