Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна, що є спільною сумісної власністю подружжя та виділ часток у спільній сумісній власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 червня 2000 року між сторонами був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 46. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 22 вересня 2015 року вказаний шлюб було розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON]. Син залишився проживати з матірю та знаходиться на її утримані. Під час шлюбу сторони придбали житловий будинок № 107 по вул. Вознесенська (Комсомольска) у м. Рені в Одеській області, загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., підсобною площею 16,70 кв. м. Оскільки будинок було придбано під час подружнього життя, то дане майно відноситься до спільної сумісної власності та може бути поділено між подружжям. Позивач та її представник адвокат [PERSON] у судове засідання зявилися, позов підтримали та просили визнати спірний будинок спільною сумісною власністю, поділити майно між подружжям та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку. Відповідач у судове засідання зявився, проти визнання житлового будинку № 107 по вул. Вознесенська (Комсомольска) у м. Рені в Одеській області обєктом спільної сумісної власності не заперечував, але заперечував проти поділу даного майна між ним та [PERSON], зазначив що 1/2 частина вказаного будинку належить йому, а іншу 1/2 частину він може віддати лише синові. Суд, заслухавши доводи сторін та представника позивача, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 01 червня 2000 року між сторонами був зареєстрований шлюбу відділі реєстрації актів громадського стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 46. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON]. [INFO]. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 22 вересня 2015 року вказаний шлюб було розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON]. Син залишився проживати з матірю та знаходиться на її утримані. Під час шлюбу сторони придбали житловий будинок № 107 по вул. Вознесенська (Комсомольска) у м. Рені в Одеській області, загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., підсобною площею 16,70 кв. м. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до наведеної норми права, вище вказане спірне майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], оскільки придбано під час знаходження сторонами в шлюбі та не виключено з цивільного обороту. Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Приймаючи до уваги докази, які свідчать про час набуття позивачкою та відповідачем спірного будинку, суд, вважає, що дійсно, він відноситься до майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що під час купівлі будинку № 107 по вул. Вознесенська (Комсомольска) у м. Рені в Одеській області сторони находились в зареєстрованому шлюбі, проживали разом, вели спільне господарство та були повязані спільним побутом. Крім того, між сторонами не існувало ні договору про розподіл майна, ні шлюбного контракту, тому суд визнає, що майно, яке є предметом цього спору належить сторонам в рівних частках кожному по 1/2 частині. Таким чином, виходячи з вищенаведеного та відповідно до вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що за [PERSON] може бути визнанно право власності на 1/2 частку будинку № 107 по вул. Вознесенська (Комсомольска) в м. Рені в Одеській області. Що стосується правової позиції [PERSON], то у судовому засіданні він підтвердив, що на момент придбання будинку № 107 по вул. Вознесенська (Комсомольска) у м. Рені в Одеській області вони з позивачем проживали разом та вели спільне господарство, а також ними спільно були взяти гроші у кредит з метою купівлі вказаного будинку та спільно даний кредит був погашений. Однак відповідач зазначив, що у них з позивачем на сьогоднішній день існує ще одне боргове зобовязання, яке на його думку робить неможливим поділ майна подружжя. Суд зазначає, що наявність чи відсутність будь-яких грошових зобовязань подружжя перед третіми особами не може бути перешкодою поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності, та не має жодного відношення до визнання права власності на 1/2 частину спірного будинку за позивачем. Крім того суду не було надано жодного доказу існування боргового зобовязання, а позивач заперечувала проти наявності спільного з відповідачем боргу перед третіми особами. Відповідно до ч. 1 ст. 81 СК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимоги відповідача стосовно того, що 1/2 частка спірного будинку належить йому, а інша 1/2 частка може бути віддана лише їх синові є безпідставними та необґрунтованими. А тому не приймаються судом до уваги. Таким чином, під час судового засідання, судом повно та всебічно зясовані всі обставини справи та обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, були досліджені наявні в матеріалах справи докази, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність позивних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved