Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з 1997 по 1998 р. вона проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу, під час сумісного проживання у них [INFO] року народився син [PERSON]. Рішенням суду від 21.04.2000 року було зменшено розмір стягнення аліментів з відповідача на утримання сина до 1/6 частини всіх видів заробітку. З часу винесення судом рішення змінився сімейний і майновий стан відповідача: він припинив сплату аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в зв'язку з досягненням дитиною повноліття. Тому просить збільшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] з 1/6 частки до ? частки до досягнення дитиною повноліття, крім того просить стягнути додаткові витрати, які пов»язані з навчанням сина в коледжі, його проїздом до навчального закладу та харчуванням в їдальні коледжу, половина витрат яких складає 1711 грн., які позивач також просить стягнути одноразово з відповідача. А також витрати на придбання абонентського квитка на проїзд до місця навчання в сумі 58, 50 грн., за обіди в їдальні по 25 грн., щомісячно і до закінчення навчання. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте в своїх письмових запереченнях просив справу розглянути без його участі, позов не визнає в повному обсязі. Так відповідач зазначає, що єдиним джерелом його доходу є пенсія, на його утриманні знаходиться непрацююча дружина та неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], яка досить часто хворіє, що потребує значних витрат. Вважає, що заявлені позивачем додаткові витрати на сина є необґрунтованими з тих підстав, що вони не були викликані особливими обставинами, а були визначені особистим бажанням позивача. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне. Судом встановлено, що у сторін є спільна дитина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем по справі. Відповідно до рішення Ленінського районного суду від 21.04.2000 року зменшено розмір аліментів утримуваних з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], і на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] з ? до 1/6 всіх видів заробітку. З матеріалів справи вбачається, що з відповідача не стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в зв'язку з досягненням ним повноліття. Відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених кодексом. При цьому, обов'язок доведення обставин, на які сторона посилається як на підставу для задоволення свого позову, покладено саме на цю сторону (ст.11, 60 ч.1 ЦПК). Тобто, цивільно-процесуальне законодавство України покладає на позивача обов'язок довести наявність обставин, передбачених у ст.192 СК України, які є підставою для задоволення позову та збільшення розміру аліментів. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, суд, враховує той факт, що матеріальне становище платника аліментів, та стан його здоров'я після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів змінився. На даний час відповідачем припинено стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], він має ще одну неповнолітню дитину, однак на неї аліменти не сплачує. При цьому суд враховує також те, що відповідач є пенсіонером та отримує пенсію, а отже може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, а розмір аліментів, які стягуються на утримання сина, є невеликим і не забезпечує потреб дитини, суд приходить до висновку про необхідність збільшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] з 1/6 частини заробітку до ? частини заробітку. Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат, суд приходить до висновку, що в дана частина позову задоволенню не підлягає, беручи до уваги наступне. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до положень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках застосуванні судами передбаченої у ст. 185 СК участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами, йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати. Проте такі витрати позивачка повинна підтвердити допустимими та належними доказами згідно з положеннями ч.1 ст. 60 ЦПК України. У підтвердження додаткових витрат на сина позивачем представлено довідку видану [PERSON] про те, що він навчається на 2 курсі денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Київський електромеханічний коледж», копії товарних чеків по харчуванню, копії Абонементних квитків для проїзду, копії фіксальних чеків, при цьому враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що обставини викладені позивачем та надані докази не є особливими, як то передбачено ст. 185 СК України. Отже, дослідивши обставини справи, перевіривши їх наданими належними та допустимими доказами, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial