Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Будянською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №18. Від даного шлюбу подружжя має сина - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде мешкати з позивачем. Подружнє життя у сторін не склалося, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, через що виникають непорозуміння, вирішення багатьох життєвих питань для сторін мирно не досягається. Це у свою чергу привело до відчуження, втрати почуттів кохання та поваги. Між ними шлюбні стосунки припинені з травня 2015 року. Спільне господарство вони не ведуть. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливе та суперечить інтересам позивача. Більш того, як вбачається з заяв наданих до суду сторонами у справі, позивач - [PERSON] вагітна від [PERSON], який, у свою чергу, визнає себе батьком дитини якою вагітна позивач. В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. В заяві позивач також зазначила, що просить залишити прізвище отримане після реєстрації шлюбу - «[PERSON]», та підтвердила, що шлюбні відносини між сторонами було припинено з травня 2015 року, а також ту обставину, що вона вагітна від [PERSON]. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. В заяві відповідач також підтверджує, що шлюбні відносини між сторонами було припинено з травня 2015 року. Третя особа - [PERSON], надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, а також надав до суду нотаріально посвідчену заяву, з якої вбачається, що він визнає себе батьком дитини, якою вагітна позивач - [PERSON] Згідно до ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутністю. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Будянською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №18, що підтверджено оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 16 серпня 2003 року Будянською селищною радою Харківського району Харківської області. Від даного шлюбу подружжя має сина - [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 14 вересня 2005 року Будянською селищною радою Харківського району Харківської області, на підставі актового запису №26 від 14 вересня 2005 року. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст.ст. 104, 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Натомість, згідно ч. 2 ст. ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р., згідно з ч.2 ст. 110 СК позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлено протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. Встановивши зазначені обставини, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, а якщо воно було відкрито, - припиняє провадження у справі. Ухвали такого роду не є перепоною для повторного звернення до суду з тих самих підстав у зв'язку зі зміною обставин, згаданих у вказаній нормі. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а також до досягнення дитиною одного року за умови, якщо батьківство щодо неї визнано іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Як вбачається з консультаційного висновку спеціаліста Комунального закладу охорони здоров'я «Мереф'янська центральна районна лікарня» виданого 25.05.2017, позивач [PERSON] вагітна, строк - 35-36 тижнів. У відповідності до заяви [PERSON], [INFO], посвідченої 08 червня 2017 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Павловою Оленою Олександрівною, зареєстрованої в реєстрі за №685, [PERSON] визнає себе батьком дитини якою вагітна [PERSON], [INFO]. Разом з тим, сторонами не заперечувалася обставина, що батьком зачатої дитини є [PERSON], про що вони зазначили у своїх заявах наданих на адресу суду. Таким чином, судом встановлено, що сім'я між позивачем та відповідачем існує формально, подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у зв'язку з чим шлюб необхідно розірвати. Відповідно дост.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила залишити їй прізвище, яке змінено у зв'язку з реєстрацією шлюбу, суд відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, задовольняє цю вимогу та залишає останній прізвище, яке набуте нею у зв'язку з реєстрацією шлюбу - «[PERSON]». Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved