Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 листопада 2006 року між позивачем, назву якого змінено з ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір б/н, на підставі якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 7900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Пам`яткою клієнта та Тарифами складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак, відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому у встановленні договором терміни, у зв`язку з цим має заборгованість на 30 листопада 2019 року в розмірі 11429,05 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та яка складається з 4539,38 грн. - заборгованості за кредитом; 5869,24 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 0,00 грн. пені; 0,00 грн. комісії; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 520,43 грн. штрафу (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не подавав. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на такі обставини. Судом встановлено, що 14 листопада 2006 року між позивачем, назву якого змінено з ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір б/н, на підставі якого Банк надав Позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, Пам`яткою клієнта та Тарифами банку складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві, почав користуватися коштами, наданими Банком. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення кредиту, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем. Так, відповідно до наданого суду та перевіреного розрахунку, станом на 30 листопада 2019 року сума заборгованості становить 11429,05 грн., яка складається з: 4539,38 грн - заборгованості за кредитом (340,98 грн. несплачених процентів на поточну заборгованість, 5528,26 грн несплачених процентів на прострочену заборгованість); 5869,24 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 0,00 грн. пені; 0,00 грн. комісії; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 520,43 грн. штрафу (процентна складова). З огляду на викладене вбачається, що між сторонами склались правовідносини передбачені главою 71 ЦК України. Вирішуючи спір, суд виходить з таких норм законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов`язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З урахуванням викладеного, вбачається що невиконанням зобов`язання з повернення отриманого кредиту та відсотків у встановлений договором строк відповідачем порушено майнові права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду. За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Внаслідок викладеного, суд приходить до висновку, що аргументи позивача, наведені в позові, обґрунтовані та підтверджені належними, допустимими й достовірними доказами. Невиконанням зобов`язання відповідачем порушено майнові права позивача, а тому - є всі підстави для задоволення позову та присудження до стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі, підтвердженому розрахунками, доданими до позову та заявленому позивачем до стягнення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 2102,00 грн., тому у відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved