Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, просить визнати недійсною заяву [PERSON] до Богуславської районної державної нотаріальної контори про відмову від обов'язкової частки спадкового майна від 10 листопада 2011 року та визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом за № 668 від 07.05.20013 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом за № 753 від 07.05.2013 року на ім'я [PERSON], посилаючись на те, що [INFO] року помер його брат [PERSON], який заповів все своє майно своїй дружині [PERSON], згідно заповіту від 07.09.2011 року. Після смерті брата відкрилася спадщина на яку, крім відповідача, мала право на обов'язкову частку мати покійного брата, незалежно від заповіту. 10 листопада 2011 року відповідач [PERSON] змусила матір написати письмову заяву до Богуславської районної державної нотаріальної контори про відмову від спадщини на її користь, після чого [PERSON] повністю оформила спадщину на себе та отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом. [INFO] року мати [PERSON] померла. Він вважає, що оскільки вказана заява була написана матір'ю під впливом погроз з боку відповідача та в зв'язку з психічними розладами, то вона повинна бути визнана недійсною, в зв'язку з чим він і змушений звернутися з відповідним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали, посилаючись на вищенаведені обставини і просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що [PERSON] в добровільному порядку відмовилась від своєї обов'язкової частки у спадковому майні, яке залишилось після смерті її сина [PERSON], який заповів все своє майно своїй дружині (відповідачу по справі), тобто на її користь, тому вона і оформила спадщину на себе. Перед таким своїм рішенням на [PERSON] ніхто ніякого тиску не здійснював і вона знаходилась при здоровому глузді та розуміла, що вона вчиняє, а тому просили суд в задоволенні заявленого позову відмовити. Представник третьої особи Полковникова Т.А. в судовому засіданні позов не визнала і підтвердила той факт, що вона, як державний нотаріус, засвідчила письмову заяву [PERSON] про її відмову від своєї обов'язкової частки у спадщині, роз'яснивши їй при цьому її наслідки. Під час підписання своєї заяви [PERSON] перебула у нормальному стані, вела себе адекватно і розуміла, які наслідки настануть. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що [PERSON] проживала разом з сім'єю відповідача [PERSON], у її батьків в [ADDRESS] і під час проживання на неї ніякого психічного чи психологічного тиску не було, [PERSON] спілкувалась з людьми, вела себе нормально і ніякого психічного розладу у неї не було. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідків та дослідивши письмові матеріали справи вважає за необхідне відмовити в задоволенні заявленого позову із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року в м.Києві помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Із копії заповіту від 07 вересня 2011 року видно, що [PERSON] заповів все належне йому майно своїй дружині - [PERSON]. Із копії заяви [PERSON] до Богуславської районної державної нотаріальної контори від 10 листопада 2011 року вбачається, що вона, усвідомлюючи значення своїх дій, маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю волею, відмовилась від належної їй обов'язкової частки спадкового майна, яке залишилось після смерті її сина [PERSON], який помер [INFO] року та постійно проживав в [ADDRESS] Із акту про встановлення факту проживання фізичної особи від 11 лютого 2014 року видно, що [PERSON], [INFO] дійсно фактично (без реєстрації) проживала в житловому будинку [ADDRESS] за період з кінця жовтня 2011 року до серпня 2013 року. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Із ч.6 ст.1273 ЦК України вбачається, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Із ч.1 ст.1275 ЦК України видно, що якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. В даному випадку, суд вважає, що судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в добровільному порядку (без примусу чи введення її в оману) відмовилась від спадщини 10 листопада 2011 року, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, і цей факт підтвердила в судовому засіданні нотаріус Полковникова Т.А., яка відповідно до вимог діючого законодавства, засвідчила вказану заяву, роз'яснивши особі наслідки цієї відмови. Крім того, суд вважає, що під час підписання вказаної заяви [PERSON] розуміла її зміст та сама висловила своє бажання відмовитися від своєї обов'язкової частки у спадщини, які відкрилася після смерті її сина [PERSON], а тому позовні вимоги позивача [PERSON] в частині визнання вказаної відмови від обов'язкової частки у спадщини не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Суд також вважає, що оскільки відмова [PERSON] була здійснена в добровільному порядку, що в свою чергу привело до того, що відповідач [PERSON] на законних підставах отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті свого чоловіка [PERSON] за № 668 від 07 травня 2013 року та за №753 від 21 травня 2013 року, то суд приходить до висновку, що немає законних підстав задовольняти позов [PERSON] в частині визнання недійсними даних свідоцтв. На підставі ст.ст.1273, 1275, 1301 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: dismissed