Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що шлюб із відповідачем розірвано на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2016 року. Від шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем. З відповідача стягуються аліменти на підставі цього ж рішення суду в розмірі 1 000 грн. щомісячно. Дочка має проблеми зі слухом. Саме тому позивач витрачає кошти на купівлю слухових апаратів та розвиток здібностей дитини. Загальна сума понесених витрат становить 42 550 грн., з яких відповідачем сплачено 8 000 грн. Тому просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину в розмірі 13 275 грн., що становить половину понесених витрат, з вирахуванням вже сплачених відповідачем коштів. Заочним рішенням від 29 травня 2020 року позов [PERSON] задоволено. Ухвалою від 26 серпня 2020 року заочне рішення від 29 травня 2020 року скасовано та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що на фінансування зазначених у позові потреб дитини ним надано позивачу більше 26 000 грн. Надані позивачем розрахункові документи не можуть підтверджувати понесення додаткових витрат, так як не містять відомостей про особу платника. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з мотивів наведених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання та зазначила що є матір`ю відповідача. У 2018 році відповідач взяв з дому 500 дол. США на слуховий апарат для [PERSON] . Особисто вона [PERSON] надала 200 дол. США на операцію. Також їй відомо, що кошти на операцію надавались її матір`ю та подругою сім`ї. Заслухавши пояснення позивача, думку представника відповідача та показання свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 грудня 2013 року, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2016 року (а.с.5-7). Цим же рішенням суду визначено місце проживання їх спільної дочки [PERSON] , [INFO] з матір`ю, а також присуджено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки в розмірі 1 000 грн. щомісячно до повноліття дитини. На лікування [PERSON] , пов`язаного із вадами слуху, а також на корекційні логопедичні заняття дитини, [PERSON] понесла додаткові витрати. На підтвердження даних витрат позивачем надано суду копію фіскального чеку ТзОВ «НВП-ВАБОС» від 26 вересня 2018 року на суму 21 300 грн., копію товарного чеку ТзОВ «НВП-ВАБОС» від 26 вересня 2018 року на суму 350 грн., копію фіскального чеку ТзОВ «ВАБОСУРДО» від 26 вересня 2018 року на суму 300 грн., копію товарного чеку ФОП [PERSON] № 152 від 15 листопада 2018 року на суму 16 700 грн., а також довідку ФОП [PERSON] б/н від 25 лютого 2020 року, згідно якої за корекційні логопедичні заняття [PERSON] оплачено 3 900 грн. Всього на суму 42 550 грн. У позовній заяві позивач вказала, що відповідачем добровільно надано кошти на ці витрати в розмірі 8 000 грн. Представник відповідача заперечуючи проти позову вказав, що [PERSON] добровільно надано кошти на суму 26\~000 грн. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою чи розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). В процесі розгляду справи позивачем підтверджено понесення додаткових витрат на дитину в розмірі 38 650 грн., які викликані необхідністю лікування дочки, а саме копією фіскального чеку ТзОВ «НВП-ВАБОС» від 26 вересня 2018 року на суму 21 300 грн., копією товарного чеку ТзОВ «НВП-ВАБОС» від 26 вересня 2018 року на суму 350 грн., копією фіскального чеку ТзОВ «ВАБОСУРДО» від 26 вересня 2018 року на суму 300 грн., копією товарного чеку ФОП [PERSON] № 152 від 15 листопада 2018 року на суму 16 700 грн. Суд вважає дані докази належними, оскільки підтверджують факт здійснення фінансових операцій, їх оригінали наявні у позивача. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Довідку ФОП [PERSON] б/н від 25 лютого 2020 року про сплату за корекційні логопедичні заняття [PERSON] 3 900 грн. суд не вважає достатнім доказом, так як позивачем не надано документів що свідчать про перерахування чи передачу цих коштів, тобто первісних розрахункових документів. Таким чином позивачем підтверджено понесення витрат на суму 38 650 грн. Пояснення допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки даний свідок особисто не бачила факту передачі позивачу 500 дол. США на слуховий апарат. Інші грошові кошти, про які давала показання свідок, надавались на операцію [PERSON] , позивач частково визнала факт одержання цих коштів. Однак вимог про відшкодування додаткових витрат на операцію позивачем заявлено не було, тому показання свідка в цій частині не стосуються предмета доказування у даній справі. Письмові пояснення [PERSON] суд не може визнати належним доказом, так як остання не є учасником справи, не була допитана як свідок у судовому засіданні відповідно до ст. 69 ЦПК України. Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Тому у відповідача наявний обов`язок щодо відшкодування половини понесених позивачем додаткових витрат в розмірі 19 325 грн. (38 650 грн. ? 2). Однак відповідач частково виконав такий обов`язок та відшкодував позивачу 8 000 грн. додаткових витрат на дочку [PERSON] . У зв`язку із чим позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача 11 325 грн. додаткових витрат на дитину в користь позивача (19 325 грн. - 8 000 грн.). Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору на користь держави. На підставі ст. ст. 180, 185 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial