Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що вона - [PERSON] [INFO], народилася у м. Горлівка, Донецької області, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Батькові позивачки належав дім [ADDRESS], де я проживала разом з батьком і матір'ю. У 1988 році батько позивачки вирішив продати цей дім [PERSON], з яким у нього була усна домовленість, згідно якої батько позивачки продає вищезазначений дім за 5 000 рублів (на сьогоднішній день 5 000 грн.) та підписує договір, а [PERSON] виплачує дану суму у розстрочку. 26.05.1988 року будинок розташований за адресою: [ADDRESS], був проданий [PERSON] неодноразово приходили до [PERSON] з вимогою розрахуватися за проданий батьком позивача дім, однак останній відмовлявся виконувати договірні обов'язки, а саме сплатити гроші. Позивач наголошує, що не одноразово зі своїми батьками приходила до [PERSON], з вимогою розрахуватися за дім, розташований за адресою: [ADDRESS], однак останній відмовився виконувати договірні обов'язки, а саме сплатити гроші. [INFO] - [PERSON] помер. [INFO] - [PERSON] - померла. Позивач зазначає, що її батько знаходився на диспансерному лікуванні у психіатричній клініці, його психічний стан дедалі погіршувався, він лягав до лікарні для відповідного лікування. Він на період вчинення правочину з продажу дому находився у такому психічному стані, що не відповідав за свої дії та діяв попре його внутрішній волі. Під час укладення договору батько позивачки перебував в такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. Сам факт продажу будинку без повного розрахунку за нього свідчить про це. На підставі вищезазначеного позивач просить суд: Поновити строк для звернення до суду за захистом своїх прав. Визнати договір купівлі - продажу домоволодіння [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 26.05.1988р. державним нотаріусом першою Горлівської нотаріальної контори Забара Т.О. за реєстром № 2559 - недійсним. Визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та вищезазначене. Відповідачі позов не визнали, зазначивши, що твердження позивачки не відповідають дійсності та не засновані на законі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частина 1 ст.317 ЦК України передбачає, що власнику належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] [INFO] (позивач) , народилася у м. Горлівка, Донецької області, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеному 26 травня 1988 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив будинок [ADDRESS]; договір посвідчений державним нотаріусом першої Горлівської нотаріальної контори Забара Т.О. за реєстром № 2559. Відповідно до п. 2 вищезазначеного договору, продаж вчинено за вісім тисяч карбованців; [PERSON] гроші одержав повністю до підпису цього договору. Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно ст.203 ЦК України, однією з умов чинності правочину є дотримання вимоги закону про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до довідки, наданої КЛПУ «Міська психоневрологічна лікарня м. Горлівки» Вих. № 383 від 31.01.2014 року, наданої на офіційний запит суду, громадянин [PERSON], який мешкав за адресою: [ADDRESS] на час 26.05.1988 року під наглядом лікаря-психіатра не знаходився. Крім того, позивачем не надано доказів, що її батько на момент укладення правочину не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними. Таким чином, підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним - відсутні. Також відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на домоволодіння [ADDRESS]. Оскільки права позивача не порушені, то і підстави для поновлення строку звернення до суду - відсутні. На підставі вищезазначеного в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності слід відмовити.

Outcome: dismissed