Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просить: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , частки статутних капіталів Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ТАЛКО» у розмірі 18,68 %, сплачену фактично у розмірі 58300,00 грн., Товариства з обмеженою відповідальністю «Нововасилівський завод продтоварів» у розмірі 18,68 %, сплачену в повному обсязі у розмірі 112080,00 грн., Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛКО-МЕТАЛ-ПОСУД» у розмірі 15,00 %, сплачену в повному обсязі у розмірі 45000,00 грн., Товариства з обмеженою відповідальністю «Литейщик» у розмірі 18,67 %, сплачену фактично у розмірі 801497,27 грн., Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійська ливарна компанія «ТАЛКО» у розмірі 15,557 %, сплачену фактично у розмірі 373500,00 грн.; та стягнути з відповідачів в рівних частинах Ѕ частину вартості статутних капіталів вказаних господарських товариств. В обґрунтування вимог в позові зазначено, що позивач із [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10.07.1982 року. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.04.2015 року шлюб між ними розірвано. За цим рішенням суду шлюбні відносини між подружжям припинені у жовтні 2014 року. Перебуваючи в шлюбі подружжя мало спільний бюджет, який складався із: їх заробітної плати, доходів від підсобного господарства, доходу від діяльності підприємств, пенсії, з якого відповідач робив внески до статутних капіталів наступних підприємств. З 22.06.2002 він був засновником ТОВ «Таврійська ливарна компанія «Талко», його частка складала 15,57 %, що складає 466700,00 грн., у зв`язку з чим зі спільних сумісних з позивачем коштів [PERSON] фактично зробив внесок до статутного фонду даного товариства у розмірі 373000,00 гривень (іншими засновниками даного товариства є [PERSON] та ТОВ «Литейщик»). Також, з 05.11.2005 [PERSON] був засновником товариства з обмеженою відповідальністю «Литейщик», його частка у статутному капіталі складала 18,67 %, що становить 1428255,00 грн., у зв`язку з чим зі спільних сумісних з позивачем коштів фактично зробив внесок до статутного фонду даного товариства у розмірі 801497,27 гривень. З 15.11.2004 [PERSON] був засновником товариства з обмеженою відповідальністю «Нововасилівський завод продтоварів», його частка у статутному капіталі складає 68 %, у зв`язку з чим зі спільних сумісних з позивачем коштів зробив внесок до статутного фонду товариства у розмірі 112080,00 гривень (іншим засновником даного товариства є [PERSON] ). З 11.06.2012 [PERSON] був засновником товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Талко», його частка у статутному капіталі складала 18,68 %, що становить 153176,00 грн., у зв`язку з чим зі спільних сумісних з позивачем коштів зробив внесок до статутного фонду даного товариства у розмірі 58300,00 гривень (іншим засновником даного товариства є [PERSON] ). З 15.01.2013 року [PERSON] був засновником товариства з обмеженою відповідальністю «Талко-Метал-Посуд», його частка у статутному капіталі складала 15,00 %, у зв`язку з чим зі спільних сумісних з позивачем коштів зробив внесок до статутного фонду даного товариства у розмірі 45000,00 гривен. (іншими засновниками даного товариства є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ). Внески [PERSON] до статутних фондів товариств на загальну суму 1390177,27 грн. були зроблені за рахунок спільних сумісних коштів подружжя, а тому частка позивачки складає Ѕ частину - 695 188,64 грн. На підтвердження внесення коштів до статутних фондів за рахунок спільних коштів подружжя, позивачка вказує, що у період з 1982 року по 2014 рік їх спільний бюджет складався з офіційного заробітку, тобто заробітної плати позивачки і її чоловіка [PERSON] , прибутку від вирощування та реалізації овочів і фруктів, які продавали у м. Москва. Під час щорічних відпусток позивачка з чоловіком працювали у бригадах колгоспу, де також отримували овочі, які продавали. З 1982 по 1991 рік вони щорічно мали дохід 2000-5000 рублів, окрім доходів від заробітної плати. Саме у період шлюбу у 1997 році [PERSON] став засновником першого підприємства ТОВ «Литейщик», а потім поступово став засновником інших підприємств у 2002, 2004, 2012, 2013 роках. Крім того, після першого внеску у ТОВ «Литейщик» ними було передано в оренду підприємству спільне майно - автомобіль М-2141 з щомісячною оплатою оренди 600 грн. Також, [PERSON] передав ТОВ «Литейщик» литейне обладнання, яке він отримав в рахунок заборгованості по заробітній платі і яке належало позивачці і [PERSON] на праві спільної сумісної власності. При оформленні кредитів для розвитку вказаних господарських товариств, позивачка завжди була поручителем і давала згоду на отримання [PERSON] кредитів, також кредити оформлялись під заставу спільного майна. 01.08.2016 року, [PERSON] , який був відповідачем у даній справі, помер. Після його смерті, [INFO] , були видані свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , згідно з якими відповідачі успадкували по ј частині статутних капіталів Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ТАЛКО», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нововасилівський завод продтоварів», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛКО-МЕТАЛ-ПОСУД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Литейщик», Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійська ливарна компанія «ТАЛКО». У зв`язку з цим, спадкоємці, які отримали спадщину, і стали власниками частки [PERSON] у статутних капіталах вказаних товариств, яка була сформована за рахунок спільних сумісних коштів подружжя, повинні сплатити на користь позивачки Ѕ частину вартості вказаного майна. Ухвалою від 04.09.2020 року справа, після повернення на новий розгляд постановою Верховного Суду від 13.05.2020 року, та у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку 25.08.2020 року, прийнята до провадження суддею Діденком Є.В. 04.12.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому зазначила, що статутний капітал є власністю господарського товариства і не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, з метою внесення коштів до статутного фонду ТОВ «Таврійська ливарна компанія «ТАЛКО», [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти 13.04.2009 р. в сумі 117710,00 грн., 29.04.2009 р. - 63000,00 грн., та від [PERSON] 23.04.2012 р. - 186700,00 грн. Також, з метою внесення коштів до статутного фонду ТОВ «Литейщик», [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти 07.09.2012 р. - 390 000,00 грн., 14.09.2012 р. - 131 000,00 грн., 14.06.2013 р. - 149000,00 грн., 18.09.2013 р. - 42 000,00 грн., 15.01.2014 року отримав в борг від [PERSON] - 89000,00 грн. Зазначені обставини на переконання представника свідчать, що статутні капітали були сформовані не за рахунок спільних коштів подружжя. Крім того, представник просила суд врахувати, що частки до статутних капіталів сплачені [PERSON] не в повному обсязі. Ухвалою від 22.01.2021 року в підготовчому засіданні оголошено перерву, задоволено клопотання сторін про витребування у приватного нотаріуса матеріалів спадкової справи після померлого [PERSON] . Ухвалами суду від 02.03.2021 року, заяву про збільшення позовних вимог повернуто позивачу, вирішено закрити підготовче провадження і призначити справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 10.09.2021 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову. 10.09.2021 року судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення. З 20.09.2021 по 24.09.2021 суддя перебував у щорічній відпустці. В судовому засіданні позивачка і її представник підтримали позов у повному обсязі. [PERSON] наполягає на тому, що в статутні капітали товариств, які створені за час їх сумісного подружнього життя, вносились спільні кошти подружжя, які були зароблені ними на заводі «Автоцветлит», а також від підсобного господарства та від дивідендів створених ТОВ. У них була земельна ділянка 25 соток, на якій росли фруктові дерева і виноград, які потім продавали. В рахунок зарплати на заводі [PERSON] отримав литейне обладнання, яке потім використав для створення ТОВ «Литейщик» у 1997 році, тоді були вкладені також сімейні заощадження. [PERSON] ніколи не позичав гроші, так як мав значні прибутки від створених ТОВ, вони купували синам квартири і автомобілі, оплатили навчання. З вимогами про повернення коштів за розписками від [PERSON] та [PERSON] до неї не звертались. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав, раніше викладених у відзиві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні визнали позов, пояснили, що їх батьки - [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу разом заробляли грошові кошти, отримували заробітну плату, займались підробітками, сім`я жила в достатку. Вони обидва працювали на підприємствах, засновником яких був їх батько [PERSON] . Батьки купували їм машини і квартири. Їм невідомо, щоб батько у когось займав кошти, і потреби такої не було. Третіми особами [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Литейщик» подані до суду тотожні за змістом відзиви та заперечення на позовну заяву (21.04.2016), в яких зазначили, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого порушеного права, який суперечить ст. 115 ЦК України і ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», так як господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного капіталу, та з моменту передачі коштів, вони втрачають ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Третьою особою - товариством з обмеженою відповідальністю «Литейщик» 20.07.2017 (в томі 5) подане до суду заперечення проти позовної заяви з підстав того, що частки у статутних капіталах не були сформовані повністю, не доведено, що відповідачі є правонаступниками померлого та не доведено право на компенсацію вартості Ѕ частки у статутних капіталах. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , (том 5) подали до суду тотожні за змістом заперечення проти позовної заяви, в яких з тих же підстав вимоги позивача вважають безпідставними. Треті особи - органи опіки та піклування: виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, Приазовська районна державна адміністрація Запорізької області надали висновки щодо вирішення спору на розсуд суду та заяви про розгляд справи за їх відсутності. Треті особи, які повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] 10.07.1982 уклала шлюб із [PERSON] , згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 10.07.1982. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.04.2015 шлюб між ними розірвано. За встановленими у рішенні обставинами шлюбні відносини між подружжям припинені із 06 жовтня 2014 року. Відповідно до витягів із Єдиного державного реєстру юридичних осіб (том 1) [PERSON] є одним із засновників товариств з обмеженою відповідальністю: 1) «Таврійської ливарної компанії «Талко» з розміром внеску 466700,00 грн., загальний розмір статутного капіталу та дата закінчення його формування 3 млн.грн., 22.06.2002; 2) «Литейщика» з розміром внеску 1428255,00 грн., загальний розмір статутного капіталу та дата закінчення його формування 7650000,00 грн., 05.11.2004; 3) «Нововасилівського заводу продтоварів» з розміром внеску 112080,00 грн., загальний розмір статутного капіталу та дата закінчення його формування 600000,00 грн., 15.11.2005; 4) «Компанії «Талко» з розміром внеску 59776,00 грн., загальний розмір статутного капіталу та дата закінчення його формування 320000,00 грн., 11.06.2012; 5) «Талко-Метал-Посуд» з розміром внеску 45000,00 грн., загальний розмір статутного капіталу 300000,00 грн., а дата закінчення його формування не вказана, дата проведення державної реєстрації 15.01.2013. За інформацією Приморської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області від 11.03.2016 (том 2) розмір статутного внеску до вказаних ТОВ складає такі ж розміри, як зазначено у вищенаведених витягах. Згідно копій фінансових звітів, наданих 13.11.2015 Головним управлінням статистики у Запорізькій області, а також наданих товариствами на запит адвоката Застрожнікової К.С.: 1) ТОВ «Таврійська ливарна компанія «Талко» станом на кінець 2013 року не мало неоплаченого власного капіталу, а на кінець 2015 року 93 тис.грн.;, 2) ТОВ «Литейщик» станом на кінець 2014 року має неоплачений капітал 236 тис.грн., а на кінець 2015 626,8 тис.грн.; 3) ТОВ «Нововасилівський завод продтоварів» станом на кінець 2013 року не мало неоплаченого власного капіталу, 4) ТОВ «Компанія «Талко» мало неоплачений капітал на кінець 2013 року - 155 тис. грн., на кінець 2014 96,7 тис. грн., на кінець 2015 94,9 тис. грн..; 5) ТОВ «Талко-Метал-Посуд» мало неоплачений капітал на кінець 2013 року - 30 тис. грн., а на кінець 2014 не мало неоплаченого власного капіталу. Згідно довідок ТОВ, виданих представнику позивача і представнику відповідача, засновником [PERSON] до статутного фонду товариств зроблені такі внески: ТОВ «Компанія «Талко» - 58300,00 грн. (заборгованість складає 94876,00 грн.), ТОВ «Литейщик» - 801497,27 грн. (заборгованість 626757,73 грн.), ТОВ «Таврійська ливарна компанія «Талко» - 373300,00 грн. (заборгованість 93200,00 грн.), в інших ТОВ заборгованість відсутня та внесено до ТОВ «Талко-Метал_Посуд» 45000 грн., а в ТОВ «Нововасилівський завод продтоварів» 112080,00 гривень. Згідно наданих касових документів [PERSON] вносились гроші частинами. Загалом [PERSON] внесено коштів 1390177,27 гривень. Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , спадщину за законом прийняли [PERSON] (дружина), малолітня [PERSON] (дочка), [PERSON] та [PERSON] (сини). 29.05.2020 року приватним нотаріусом Чудською О.О. видані свідоцтва про право на спадщину на користь спадкоємців [PERSON] , малолітньої [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в розмірі по ј частині спадкового майна кожному, що складається з частки статутних капіталів: - ТОВ «Компанія «ТАЛКО» у розмірі 18,68 %, або 153176,00 грн., сплачену частково у розмірі 58300,00 грн., заборгованість складає 94876,00 грн.; - ТОВ «Нововасилівський завод продтоварів» у розмірі 18,68 %, або 112080,00 грн., сплачену в повному обсязі; - ТОВ «ТАЛКО-МЕТАЛ-ПОСУД» у розмірі 15,00 %, або 45 000,00 грн., сплачену в повному обсязі; - ТОВ «Литейщик» у розмірі 18,67 %, або 1428 255,00 грн., сплачену частково у розмірі 801497,27 грн., заборгованість складає 626 757,73 грн.; - ТОВ «Таврійська ливарна компанія «ТАЛКО» у розмірі 15,557 %, або 466700,00 грн., сплачену частково у розмірі 373 500,00 грн., заборгованість складає 93200,00 грн. Відповідно до розписок від 13 квітня 2009 року, 29 квітня 2009 року, 19 липня 2013 року, 15 січня 2014 року, 17 січня 2014 року [PERSON] брав у позику грошові кошти у розмірі 117 710 грн., 63 000 грн., 45 000 грн., 89 000 грн., 58 300 грн., відповідно (том 3, а. с. 183-187). На підтвердження наявності доходу у подружжя позивачка надала такі письмові докази (том 3): - трудова книжка від 09.07.1980, згідно якої позивач в період шлюбу із [PERSON] працювала, мала певні збереження коштів; - довідка Мелітопольського міського суду Запорізької області від 17.06.1997, згідно якої [PERSON] вніс в касу суду вартість машини лиття під тиском та суд пропонує ВАТ «Мелітопольському заводу «Автоцветлит» видати [PERSON] на його вимогу машину. Позивач повідомила, що дана машина отримана в рахунок погашення боргу за заробітною платою. Згідно інформації ТОВ «Литейщик» від 19.04.2016 машина лиття під тиском за № 711А09 № 9, рік введення в експлуатацію 1979, перебуває на балансі ТОВ і обліковується на рахунку 104 «Основні засоби»; - договір оренди № 21 від 02.01.1998, згідно якого [PERSON] передає в тимчасове користування ТОВ «Литейщику» автомобіль М-241 № [NUMBER] вартістю 5000 грн. з орендною платою 600 грн. на місяць. - довідки про доходи [PERSON] , згідно яких той, працюючи директором ТОВ «Литейщик», отримав дохід у 2014 році 9000,00 грн.; у 2013 році 9000,00 грн.; у 2012 році 9627,01 грн., у 2011 році 8406,62 грн.; у 2010 році 4906,59 грн., у 2009 3581,80 грн., у 2008 3517,58 грн., у 2007 2830,06 грн., у 2006 2497,64 грн., у 2005 1944,95 грн., у 2004 2268,46 грн, у 2003 3100,06 грн., у 2002 2679,3 грн., у 2001 1028,90 грн., у 2000 1219,90 грн., у 1999 1206,90 грн., у 1998 1220,50 грн., у 1997 690,00 грн.; працюючи заступником генерального директора ТОВ «Таврійська ливарна компанія «Талко» отримав у 2002 475,05 грн., у 2003 576,14 грн., у 2004 760,24 грн., у 2005 973,40 грн., у 2006 9794,92 грн., у 2007 10180,55 грн., у 2008 13965,81 грн., у 2009 13857,19 грн., у 2010 17073,68 грн., у 2011 році 17497,44 грн.; у 2012 15870,64 грн.; у 2013 18942,44 грн.; у 2014 18648,33 грн.; працюючи у ВАТ «Мелітопольський завод Автокольорлит» за період із 1983 по 1989 роки нараховано заробітної плати 25737,86 руб., в період із 1990 по 1996 429062734,87 (у купонах, купонах-карбованцях), в період із вересня 1996 по червень 1997 1620,20 грн. Підсумовуючи весь доход в гривнях сума дорівнює 208962,30 гривень; - довідки про доходи [PERSON] , згідно яких вона працюючи в ТОВ «Таврійська ливарна компанія «Талко» отримала дохід за 10 місяців 2014 11643,18 грн.; у 2013 14608,80 грн., у 2012 13140,24 грн., у 2011 12755,33 грн., у 2010 10212,42 грн., що в сумі складає 62359,97 грн.; - довідки про доходи [PERSON] , згідно яких вона працюючи у ВАТ «Мелітопольський завод Автокольорлит» із липня 1980 по 1986 отримала 6695,07 рублів, із 1987 по 1993 2333870,85 у купонах та купоно-карбованцях; із вересня 1996 по серпень 2001 3612,57 грн.; - довідки Мелітопольського об`єднаного управління ПФУ про отриманні пенсії [PERSON] як особі з інвалідністю ІІІ групи в періоди з червня 2006 по грудень 2006 2380,48 грн.; за 2007 рік 4987,95 грн.; за 2008 рік 5811,96 грн.; за 2009 рік 6968,84 грн.; за 2010 рік 8853,08 грн.; за 2011 рік 9316,36 грн.; за 2012 рік 10908,00 грн.; за 2013 рік 11983,00 грн.; із січня по жовтень 2014 року 10511,93 грн., що в сумі складає 71721,60 грн.; - довідка ТОВ «Литво» про те, що [PERSON] в період 1998 - 2005 років нарахована заробітна плата в розмірі 16707,21 грн. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що подружжя [PERSON] і [PERSON] разом під час шлюбу заробляли кошти, мали доходи від підробітків, були добре матеріально забезпечені. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що померлий [PERSON] займав у нього гроші, згідно розписок, для внесення їх у статутні капітали товариств. Вказані борги померлим не повернуті, але він не звертався до суду для їх стягнення. У які саме товариства [PERSON] вносив кошти, йому невідомо. Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). На підставі статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи і часом відкриття спадщини є день смерті особи. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною або письмовою угодами між собою, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них в установленому законом порядку. Відповідно до статті 55 Закону України «Про господарські товариства», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, зазначено, що при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв`язку зі смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню. Якщо один з подружжя є учасником підприємства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15 та від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15. Також, при застосуванні норм права у даних правовідносинах, суд враховує висновки Верховного Суду, зроблені у цій справі і викладені у постанові від 13.05.2020 року. Так, скасовуючи рішення місцевого та апеляційного судів у цій справі, Верховний Суд зазначив, що у разі встановлення, що майно набуте за час шлюбу, за чинним сімейним законодавством презюмується його належність подружжю. Той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести. Крім того, Верховний Суд вказав, що позивач не є кредитором первісного відповідача в розумінні положень статті 1281 ЦК України, оскільки її вимоги пред`явлені у порядку поділу спільного майна (у тому числі майнових прав), яке було успадковане спадкоємцями [PERSON] . Щодо таких вимог (про стягнення половини вартості внесків до статутних фондів товариств з обмеженою відповідальністю, внесених за рахунок спільних коштів подружжя) не може бути застосований преклюзивний строк, передбачений статтею 1281 ЦК України, оскільки на момент смерті [PERSON] у нього не існувало зобов`язання (боргу) перед позивачкою, встановленого відповідним рішенням суду у порядку поділу спільного майна. Оцінка доказів і мотиви суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що внески до статутних капіталів господарських товариств: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ТАЛКО», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нововасилівський завод продтоварів», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛКО-МЕТАЛ-ПОСУД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Литейщик», Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійська ливарна компанія «ТАЛКО», були зроблені [PERSON] в період шлюбу. При цьому, позивачкою надані докази того, що в період шлюбу вона разом із [PERSON] працювали, крім офіційних доходів мали прибуток від підробітків, [PERSON] передавав у користування підприємству певне обладнання і транспортний засіб. Виходячи з презумпції права спільної сумісної власності стосовно майна, набутого в період шлюбу, суд вважає доведеним той факт, що внески були зроблені за рахунок коштів, які належали подружжю - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Водночас, відповідачами не було надано доказів, які би спростовували формування статутних фондів за рахунок спільних коштів подружжя. Суд не приймає до уваги надані відповідачами розписки про отримання померлим [PERSON] коштів для внесення їх у статутні фонди, оскільки такі розписки не підтверджують, що саме ці кошти [PERSON] використав для внесення грошей у статутні капітали. Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні також не зміг підтвердити, що позичені кошти [PERSON] використав саме для внесків до господарських товариств. Також, під час розгляду справи доведено, що спадкоємцями померлого [PERSON] , які в порядку спадкування за законом отримали свідоцтва про право на спадщину на частки у статутних капіталах товариств в рівних частинах - є відповідачі по справі. Враховуючи доведення позивачкою внесення грошових коштів у статутні капітали товариств за рахунок спільних сумісних коштів подружжя, то вона має право вимоги до спадкоємців, які оформили спадкові права, про виплату Ѕ частини вартості внесків до статутних фондів. Розміри внесків до статутних фондів, які фактично зроблені [PERSON] , підтверджені довідками товариств і свідоцтвами про право на спадщину. За таких умов, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд стягує з відповідачів у рівних частинах на користь позивачки суму судового збору у загальному розмірі 17416,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved