Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до ТОВ « ФК Народна позика», державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Нілової Ангеліни Олександрівни про скасування права власності та повернення майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.10.2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1110001/000-КФІ/11. Відповідно до умов договору позивач в якості забезпечення своїх зобов'язань надає в іпотеку відповідачу нерухоме майно та майнові права на земельну ділянку 0,0748 га, кадастровий номер : [NUMBER], що знаходиться за адресою [ADDRESS] та майнові права на незавершений будівництвом об'єкт житлової нерухомості ( дачного будинку) загальною площею 590,44кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS], що підтверджується договорами іпотеки від 11.10.2011р., які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. та зареєстровані в реєстрі за № 3191 та № 3194. 27.12.2011р. між сторонами був укладений договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. та зареєстровано в реєстрі № 4393. Предметом даного договору є встановлення терміну повернення боргу до 30.04.2012р.Однак, як стало відомо позивачу на даний час власником земельної ділянки 0,0748 га, кадастровий номер : [NUMBER], що знаходиться за адресою [ADDRESS] та незавершеного будівництвом об'єкту житлової нерухомості ( дачного будинку) загальною площею 590,44кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS],є ТОВ ФК « Народна позика», що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державну реєстрацію прав та їх обтяжень було зареєстровано державним реєстратором прав на нерухоме майно державної реєстраційної служби України Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Ніловою Ангеліною Олександрівною. Позивач вважає, що оспорюваний правочин було укладено з порушенням вимог закону, а тому підлягає визнанню його недійсним та недотримання законного порядку позбавлення власника права власності при зверненні стягнення на майно, відповідно до цього позивач вважає такі дії відповідача незаконними. Позивач також посилається на те, що відповідно до вимого ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а відповідно до вимог ст..215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення вимог встановлених ч.1 ст.203 ЦК України. Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює правових наслідків та може бути оспоренний у судовому порядку. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи. Представник третьої особи до не з'явився про дату, місце та час повідомлений належним чином до початку судового засідання надали заяви з проханням розглядати справу без їхньої участі, та надали письмові пояснення. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно положення статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ст. до 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Судом встановлено, що 11.10.2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1110001/000-КФІ/11, відповідно до якого фінансова установа надала позичальнику грошові кошти. На забезпечення виконання кредитного договору №1110001/000-КФІ/11 від 11.10.2011року, між ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика», [PERSON] було укладено договір іпотеки від 11.10.2011 року. Відповідно до умов договору позивач в якості забезпечення своїх зобов'язань надає в іпотеку відповідачу нерухоме майно та майнові права на земельну ділянку 0,0748 га, кадастровий номер : [NUMBER], що знаходиться за адресою [ADDRESS] та майнові права на незавершений будівництвом об'єкт житлової нерухомості ( дачного будинку) загальною площею 590,44кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS], що підтверджується договорами іпотеки від 11.10.2011р., які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. та зареєстровані в реєстрі за № 3191 та № 3194. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] у встановлені кредитним договором строки не виконував свої договірні зобов'язання по погашенню кредиту, ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» на виконання умов кредитного договору та договору іпотеки направив [PERSON] вимоги про усунення порушень за кредитним договором згідно ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». Як вбачається з матеріалів справи, вимоги були направлені належним чином у відповідності до п.5.4. договору іпотеки на адреси проживання позивача, цінним листом. [PERSON] зазначену вимогу не отримав, конверт з відповідними поштовими відмітками був повернутий відправнику. Отже посилання позивача на неповідомлення його спростовуються доказами дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі. Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мали право врегулювати у договорах, які передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та могли відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Умови спірних договорів в момент їх укладення сторонам були відомі та зрозумілі, вони з ними погодились, підписавши вказані договори. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положенням частини 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинено, якщо він підписаний сторонами. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином суд, приймаючи до уваги доводи позивача щодо невідповідності діючому цивільному законодавству, не вбачає підстав визнання його недійсними на підставі положень статті 215 Цивільного кодексу України, як оспорюваного правочину, недійсність якого прямо не встановлена законом, або нікчемного правочину, недійсність якого встановлена законом. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з предмету позову, суд вважає, що відповідачі не порушили жодних вимог чинного законодавства України, а тому правові підстави позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог, суд вважає безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, яке регулює договірні відносини, що виникли між сторонами у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ТОВ « ФК Народна позика», державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Нілової Ангеліни Олександрівни про скасування права власності та повернення майна необґрунтований та такий, що не підлягає до задоволення в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed