Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом про відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] у батька [PERSON] та повернення дитини за попереднім місцем проживання. У позовній заяві зазначила, що 17 червня 2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2016 року шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено на проживанні з матір`ю. Після розірвання шлюбу у сторін народилась ще одна дитина - [PERSON] , [INFO] . Після фактичного припинення шлюбних відносин [PERSON] постійно дзвонить позивачу та пише їй повідомлення, які містять погрози та приниження. Відповідач періодично викрадає сина [PERSON] , тримає його у себе по два-три тижні та не дає змоги з ним спілкуватись. навіть по телефону. З метою вирішення конфлікту щодо участі батька у вихованні дітей, відповідач в органи опіки та піклування не звертається. Ухвалою від 26 серпня 2020 року до участі в справі залучено Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Інших заяв по суті справи, окрім позовної заяви, до суду не надходило. Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Вказала що відповідач періодично викрадає у неї сина [PERSON] . На даний час син викрадений батьком. Добровільно повернути їй дитину відповідач відмовляється. Представник Органу опіки та піклування в судовому засіданні позов підтримала. Висловила думку про доцільність відібрання у відповідача дитини [PERSON] , та повернення дитини за місцем проживання матері. У судовому засіданні надала висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи Заслухавши пояснення позивача, думку представника Органу опіки та піклування, яка надала висновок, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони по справі знаходились у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2005 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2016 року розірвано (а.с.9). В шлюбі народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яких рішенням суду про розірвання шлюбу залишено на проживанні із позивачем. Також із матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу сторони продовжували підтримувати шлюбні відносини та [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . Місцем реєстрації позивача та дітей є квартира [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЦНАП м. Івано-Франківська № 9482 від 13 липня 2020 року. За даними свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 01 вересня 2020 року позивач змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Як вказує позивач, на даний час сторони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують. 28 квітня 2020 року та 03 червня 2020 року позивач зверталась до Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявами про викрадення відповідачем сина [PERSON] . Довідками Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 22 травня 2020 року, 23 травня 2020 року та листами від 26 травня 2020 року, 26 червня 2020 року, за результатами даних звернень, позивача повідомлено про можливість вирішення спору щодо участі батька у вихованні дитини органом опіки та піклування, або судом. Зі [PERSON] працівниками поліції проводилась профілактична бесіда, під час якої йому роз`яснювались положення ст. 160 та ст. 161 СК України. На підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 липня 2020 року стосовно [PERSON] видано обмежувальний припис із забороною наближатись на відстань 500 (п`ятсот) метрів до місця проживання [PERSON] на строк 1 (один) місяць та вести листування, телефонні переговори із [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, на строк 1 (один) місяць. Відповідно до висновку від 19 листопада 2020 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у батька [PERSON] та повернення за місцем проживання матері [PERSON] . У висновку зазначено, що за інформацією Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області від 02 листопада 2020 року № 700/37-2020 [PERSON] , 1979 року народження, перебуває на профілактичному обліку в поліції як кривдник, за вчинення домашнього насильства. У 2020 році на нього складено 12 протоколів про адміністративне правопорушення, з яких: 3 за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство); 4 за ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства); 2 за ст.178 КУпАП (розпивання алкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п`яному вигляді); 2 за ст. 185 КУпАП (злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського); 1 за ст. 44-3 КУпАП (порушення правил щодо карантину людей). Оскільки конфлікт щодо такої участі батька у вихованні малолітнього [PERSON] є тривалим у часі, на прохання матері хлопчика [PERSON] 11 червня 2020 року та 03 листопада 2020 року Центром психологічної допомоги дітям «Серденько» були проведені психологічні характеристики сімейних відносини дитини [PERSON] , відповідно до яких застосування відповідних технік дали можливість виявити наявність травматичного моменту у житті дитини - побиття (часті) матері батьком на його очах. Зі слів [PERSON] тато бив маму по всьому тілу. Бив до того часу, поки вона не втекла до бабусі. Дитина стверджує, що сумує за матір`ю, коли перебуває в тата. Ромчик твердить, що коли проситься до мами тато каже, що не треба йти, бо вона викликатиме правоохоронні органи. Дитина постійно проговорює момент того, що він не має все розказувати, бо так сказав тато, дуже часто говорить про те, що батько переконує його в тому, що мама нечемна, бо не хоче з ним жити. Батько маніпулює дитиною, розповідаючи, що ж забере молодшу сестричку [PERSON] назавжди, якщо матір не пускатиме його. Про перебування в тата, хлопчик розповідає, що тато купує йому іграшки, однак з ним не грається та надає перевагу пасивному відпочинку - лежанню на дивані. Він часто при цьому залишається самотнім. Психологічна гра дала можливість також виявити потребу дитини в підтримці, страх вияву емоцій перед дорослими. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 04 листопада 2020 року, підготовленого міським центром соціальних служб для сім`ї дітей та молоді, наявні ознаки складних життєвих обставин, які полягають у тому, що багатодітна матір самостійно виховує трьох дітей, а також у тривалому конфлікті між батьками щодо участі батька у вихованні дітей, зокрема [PERSON] . Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Частиною першою статті 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19). Із пояснень позивача, представника органу опіки та піклування, наданих суду письмових доказів вбачається що відповідач всупереч визначеному законодавством порядку, без згоди матері малолітнього [PERSON] , [INFO] , протиправно та самочинно змінює постійне місце проживання дитини, яке визначене рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2016 року, на вимогу матері не повертає дитину. На даний час дитина знаходиться у відповідача. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено ті обставини на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, відповідачем належними доказами їх не спростовано, а тому позов підлягає задоволенню. Окрім того, вирішення справи на користь позивача не впливає на права відповідача - батька малолітнього сина приймати участь у його вихованні, спілкуватися з ним, мати систематичні побачення, спільний відпочинок, відвідуванню дитиною місця проживання батька. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору на користь держави, оскільки позивача судом звільнено від сплати судового збору у відповідності до ч. 3 ст. 136 ЦПК України. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині відібрання дитини і повернення її матері необхідно допустити до негайного виконання. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 162 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved