Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказуючи, що 30.01.2015 р. її було звільнено з роботи з Харківської філії ПАТ «Укртелеком», де вона працювала на посаді електромеханіка електрозв'язку 2 категорії бригади поточної експлуатації станційного обладнання АТС-710-711 цеху технічної експлуатації станційних споруд №3, у зв'язку із скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, здійсненим з порушення мст.42 КЗпП України, оскільки вона, маючи тривалий безперервний стаж роботи - 33 роки, має переважне право на залишення на роботі. Крім того, її звільнення відбулось за відсутності згоди на це первинної організації ЦТП профспілкового комітету ХФ ПАТ «Укртелеком». Наразі відповідач здійснює прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації, але відповідач порушив її право на укладання трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що про скорочення чисельності та штату працівників (наказ № 583 від 31.10.2014 р. з додатками) та про майбутнє звільнення (наказ № 1110 від 07.11.2014 р.) її попередили особисто, під підпис, 11.11.2014 р. Іншу роботу їй пропонували, але вона не погодилась, оскільки це були вакансії тимчасово відсутніх працівників та робота в інших містах Харківської області. Її стаж роботи у відповідача складає 21 рік, а загальний трудовий стаж -33 роки. Представник відповідача - Сєдньов М.Ю. проти позову заперечував та пояснив, що при звільненні позивача відповідачем були дотримані усі норми трудового законодавства. Так, позивача було завчасно (за 2 місяці) попереджено про майбутнє звільнення, запропоновані вакантні посади, отримана згода профспілкового комітету на її звільнення. Переважне право позивача на залишення на роботі не порушено. Прийняття на роботу електромеханіків наразі відповідачем не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. Згідно ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у трудових правовідносинах з 03.05.1993 р. по 30.01.2015 р., тобто безперервний трудовий стаж позивача на підприємстві складає 21 рік 8 місяців (а.с.53). З 01.11.2006 р. позивач працювала електромеханіком електрозв'язку 2 категорії цеху технічної експлуатації станційних споруд №3 Центру телекомунікаційних послуг Харківської філії ПАТ «Укртелеком» (а.с.72,73). Вказані обставини також підтверджуються записами у трудовій книжці [PERSON], та сторонами не оспорюються. Згідно витягу з штатного розпису цеху технічної експлуатації станційних споруд №3 Центру телекомунікаційних послуг Харківської філії ПАТ «Укртелеком» (технічна експлуатація обладнання АТС-713), станом на 31.10.2014 р. на АТС-713 було 9 посад інженерів електрозв'язку та 1 посада електромеханіком електрозв'язку 2 категорії , яку і займала позивач (а.с.41). 31.10.2014 р. директором ПАТ «Укртелеком» [PERSON] виданий наказ № 583 «Про скорочення чисельності та штату працівників ПАТ «Укртелеком», зокрема, електромеханіків 2 категорії цеху технічної експлуатації станційних споруд №3 (а.с.43-48). На виконання вказаного наказу директором Харківської філії ПАТ «Укртелеком» [PERSON] 07.11.2014 р. виданий наказ № 1110 «Про попередження працівників Харківської філії ПАТ «Укртелеком» про майбутнє звільнення», у тому числі і позивача (а.с.49-52). 11.11.2014 р. [PERSON] письмово попереджено про майбутнє звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, та ознайомлено з наказом № 583 від 31.10.2014 р. та з наказом № 1110 від 07.11.2014 р. (а.с.7, 110). 11.11.2014 р. та 26.11.2014 р. позивачеві пропонували ознайомитись із вакантними посадами, проте вона відмовилась від ознайомлення, про що складено відповідні акти (а.с.24, 25). 09.12.2014 р. [PERSON] був повторно запропонований перелік вакантних посад Харківської філії ПАТ «Укртелеком», серед яких 11 - за строковим договором, і 1 - за безстроковим трудовим договором, і від цих посад вона відмовилась, про що зазначила у переліку (а.с.56 об.). 15.12.2014 р. до Первинної профспілкової організації Центру телекомунікаційних послуг Харківської філії ПАТ «Укртелеком» надійшло подання директора Харківської філії ПАТ «Укртелеком» [PERSON] про надання згоди на розірвання трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України з [PERSON], яка є членом профспілкової організації філії (а.с.89). Комітет Первинної профспілкової організації Центру телекомунікаційних послуг Харківської філії ПАТ «Укртелеком», розглянувши 22.12.2014 р. вказане вище подання, ухвалив рішення про ненадання згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно даних протоколу засідання профспілкового комітету, підставою для такого рішення є порушення законодавчо встановленої процедури та строків проведення організаційних дій, а саме одночасне ознайомлення працівників з наказами № 583 від 31.10.2014 р. та № 1110 від 07.11.2014 р., а також порушення переважного права [PERSON] на залишення на роботі, як працівника, який має тривалий безперервний стаж роботи - 33 роки. Згідно пояснень позивача, наданих суду, працівників, які вивільнювались, в тому числі і її, ознайомлювали з наказами кожного окремо. Та обставина, що позивач ознайомлена з майбутнім скороченням окремо від інших працівників, підтверджується її власними підписами у попередженні (а.с.7) та у додатку до наказу №1110 від 07.11.2014 р.(а.с.110), де вона записана під №1, і крім неї, в цей день 11.11.2014 р. з цими наказами ніхто не ознайомлювався. Таким чином, суд вважає рішення Первинної профспілкової організації Центру телекомунікаційних послуг Харківської філії ПАТ «Укртелеком» від 22.12.2014 р. про ненадання згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України необґрунтованим, таким, що не відповідає дійсності. 23.01.2015 р. директор Харківської філії ПАТ «Укртелеком» [PERSON] повторно звернувся до профспілкової організації Харківської філії ПАТ «Укртелеком» з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України з [PERSON](а.с.99). Рішенням засідання Президії Комітету профспілкової організації ХФ ПАТ «Укртелеком» від 27.01.2015 р. надано згоду на розірвання трудового договору з [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.101). Наказом № 35-03-208 від 30.01.2015 р. «Про припинення трудового договору (контракту)», [PERSON] звільнено 30.01.2015 р. у зв'язку зі скороченням штату працівників, за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.54). Усі суми, що належали [PERSON] при припиненні трудового договору, були виплачені позивачеві в день звільнення, що підтверджується ждовідкою №12-1-511 від 03.04.2015 р. (а.с.56). Матеріали справи містять витяг з штатного розпису станційної дільниці №5 м.Харків Міського центру комунікацій №322 м.Харків Харківської філії ПАТ «Укртелеком» (технічна експлуатація обладнання АТС-713), станом на 01.02.2015 р., тобто після звільнення позивача, на АТС-713 залишилось 2 посади інженера, таким чином, відбулось реальне скорочення штату працівників (а.с.42). Також судом перевірено наявність у позивача переважного права на залишення на роботі, передбаченого ст.42 КЗпП України. При цьому судом встановлено, що згідно довідки начальнику відділу адміністрування персоналу ХФ ПАТ «Укртелеком», під час скорочення штату та реорганізації функцій підприємства обслуговування АТС-713, яка була робочим місцем позивача, покладено на інші бригади. До скорочення штату в цеху працювало 17 електромеханіків, після скорочення залишилось працювати 14 електромеханіків ( 9 електромеханіків 1 категорії та 5 електромеханіків 2 категорії). Вказані особи мають переважне перед позивачем право на залишення на роботі. Так, усі електромеханіки 1 категорії мають більшу кваліфікацію, ніж [PERSON], яка є електромеханіком 2 категорії; - електромеханік 2 категорії [PERSON] має більший, ніж у позивача, стаж роботи на підприємстві - 23 роки; - електромеханік 2 категорії [PERSON] має профільну вищу освіту, рівень спеціаліста, у той час як позивач має неповну вищу освіту, рівень молодшого спеціаліста; - електромеханік 2 категорії [PERSON] є розлученою та особою, в сім'ї якої немає інших працівників із самостійним заробітком, а позивач має чоловіка та повнолітнього сина (а.с.79); - електромеханіки 2 категорії [PERSON] та [PERSON] мають досвід роботи на станціях типу EWSD Siemens (Німеччина), тобто на більш складному програмному забезпеченні, ніж позивач, яка обслуговувала станції з технікою виробництва Iskratel (Словенія). (а.с.78) Вимоги ст.47 КЗпП України щодо проведення розрахунку та видачі трудової книжки при звільненні [PERSON] відповідачем також були виконані. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що при звільненні позивача відповідачем були дотримані норми трудового законодавства, які регулюють порядок звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed