Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому був уточнений в редакції від 31 січня 2018 року, зареєстрований в суді 15.03.2018 року (а.с. 37-45), в якому просить визнати незаконним рішення Державного нотаріуса П'ятої Криворізької державної нотаріальної контори Оксамитної Наталії Василівни про визнання [PERSON] спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], а також визнати незаконною відмову зазначеного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 17 березня 2017 року Державним нотаріусом П'ятої Криворізької державної нотаріальної контори Оксамитною Наталією\~Василівною було відкрито спадкову справу у зв'язку зі смертю [INFO] [PERSON] - чоловіка [PERSON]. Спадкова справа була заведена на підставі заяви [PERSON] та свідоцтва про смерть [PERSON]. В свідоцтві про смерть виданого 29 вересня 2016 року Департаментом Охорони Здоров'я Штату Вашингтон, окрім інших відомостей, зазначено, що померлий був одружений з [PERSON], місце проживання подружжя [ADDRESS] та тривалість проживання за цією адресою 10 місяців. Далі позивач зазначає, що після заведення спадкової справи державним нотаріусом був скерований запит до відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради щодо підтвердження місця реєстрації [PERSON]. У відповідь на даний запит було підтверджено, що померлий був зареєстрований за адресою [ADDRESS] На думку позивача державний нотаріус свідомо чи через не обізнаність правових норм, якими він зобов'язаний керуватися у своїй діяльності, допустив відкриття спадкової справи та визначення кола спадкоємців з грубим порушенням. Встановлення місце відкриття спадщини процедурно має важливе значення. Перш за все - від місця відкриття спадщини залежить до нотаріуса якого саме нотаріального округу слід звертатися, по-друге - територіально вживаються заходи охорони спадкового майна та управління ним, по - третє - це підсудність пред'явлення вимог кредиторів, тощо. Відповідно до п. 1.13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5 документами, які встановлюється місце відкриття спадщини є довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Пунктом 2.1 даного Порядку визначено, що заведення спадкової справи здійснюється за місцем відкриття спадщини на поданих спадкоємцями відповідних заяв. Тобто, заведенню спадкової справи, повинно передувати надання нотаріусу відповідних документів, з яких вбачається місце відкриття спадщини. Згідно п. 1.14. Порядку у разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили. Позивач далі зазначає, що нотаріусом не дотримано даної вимоги, не встановлено місце відкриття спадщини перед заведенням спадкової справи, а вже після її заведення, направлено запит до Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради про підтвердження відомостей щодо останнього місця реєстрації. З отриманої відповіді вбачається, що надається інформація про місце реєстрації [PERSON], а не про фактичне місце проживання. На думку позивача, державний нотаріус, повинна була роз'яснити [PERSON] про право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини, оскільки, по-перше, відсутні документи, що підтверджують місце відкриття спадщини, по-друге, було надано свідоцтво про смерть з якого вбачалось, що [PERSON] проживав на територій США, при цьому не було надано документів з яких би вбачалось, що спадкодавцю належить будь-яке майно на території України, єдине щодо якого допускається оформлення спадщини за національним законодавством, згідно положень Закону України «Про міжнародне приватне право». Місцем відкриття спадщини визначається останнє місце проживання особи, яке досить часто не співпадає з місцем реєстрації такої. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Правові норми України, які врегульовують порядок прийняття та оформлення спадщини, дійсно визначають, що свідоцтво про смерть не являється документом за яким підтверджується місце відкриття спадщини. Така норма обумовлена самою формою свідоцтва про смерть, в якій вказується виключно прізвище ім'я по-батькові померлої особи, вік, місце смерті, місце державної реєстрації факту та органу який видав свідоцтво. Проте, форма свідоцтва про смерть, що видається шт. Вашингтон США, значно відрізняється від форми свідоцтва, яке видається органами реєстрації актів цивільного стану України. Зокрема, в ньому зазначається місце і термін проживання особи, сімейний стан, дані батьків. Саме даний документ був наданий [PERSON] державному нотаріусу. Відповідно, державному нотаріусу - Оксамитній Н.В., ознайомившись зі змістом свідоцтва про смерть [PERSON] 29 вересня 2016 року Департаментом Охорони Здоров'я Штату Вашингтон було достеменно відомо, що в даному випадку має місце іноземний елемент, а відповідно правовідносини зі спадкування врегульовуються нормами ст. 70 Закону України «Про міжнародне приватне право», яким визначено, що спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Заповіт [PERSON] не складався. Останнім місцем проживання - [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Окрім того, спадкодавець не мав декілька місць проживання, а проживав виключно за вказаною адресою. Додатково позивач зазначає, що [PERSON] не зважаючи на реєстрацію за адресою: [ADDRESS], не проживав за такою, ще з 2001 року, оскільки навчанням та працював у м. Києві. З 2009 року по 2011 рік навчався в Harvard Business School (Бостон, Массачусетс, США).В подальшому він три роки працював на територій Російської Федерації, а з 2011 року і до часу смерті був працівником McKinsey&aце;Company (Російська Федерація, м. Москва). З 2012 року фактично проживав на території США. Стаття 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» імперативно, визначає, що спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Заповіт [PERSON] не складався. Останнім місцем проживання - [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Окрім того, спадкодавець не мав декілька місць проживання, а проживав виключно за вказаною адресою. Далі позивач зазначає, що з копії матеріалів спадкової справи вбачається, що Державний нотаріус - Оксамитна Н.В., включила до кола спадкоємців [PERSON], хоча норми ст. 1269 Цивільного кодексу України, яка є імперативною, встановлює, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Така заява подається до нотаріуса спадкоємцем особисто в строк у шість місяців з часу відкриття спадщини, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Державний нотаріус - Оксамитна Н.В. в телефонній розмові пояснила, що вона самостійно прийняла рішення щодо включення [PERSON] до кола спадкоємців, шляхом закликання спадкоємців та встановлення, що дана особа є матір'ю спадкодавця,

Outcome: dismissed