Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом про усунення перешкод у володінні майном шляхом зняття арешту. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що на підставі розпорядження голови Вишгородської райдержадміністрації №221 від 14.04.2008 року, позивачу передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка для ведення садівництва, площею 0,1199 га. з кадастровим номером 3221888000:23:077:0158, за адресою Київська область Вишгородський район, Сувидська сільська рада, садове товариство «Черемшина» та виготовлено державний акт серія ЯЖ №200053. На підставі розпорядженням Вишгородської райдержадміністрації №2766 від 29.11.2012, [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва. 07.06.2016 року позивачу стало відомо, що на її земельну ділянку, 07.09.2012 року накладено арешт Вишгородською районною державною нотаріальною конторою, відповідно до ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 17.08.2012 року, справа №2-1482/12. Таким чином, позивач позбавлена можливості в повній мірі реалізовувати свої права власника на розпорядження майном та змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач та представник позивача не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Через канцелярію суду представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимогу підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся в установлений законом порядку причини неявки суду невідомі. Дослідивши письмові всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Згідно до розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 29.11.2012 року №2766 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва 59 громадянам України на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, надано 59 громадянам України дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 7,08 га. для ведення індивідуального садівництва на території Сувидської сільської ради (за межами населеного пункту). Як вбачається з додатку до розпорядження голови адміністрації від 29.11.2012 року №2766, [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області площею 0,12 га. Наказом Держгеокадастру головного управління Держгеокадастру у Київській області, затверджено документацію із землеустрою. Надано гр. [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,1199 га., (кадастровий номер 3221888000:23:077:0158) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташовану на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області. Право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 3221888000:23:077:0158 ) виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 07.02.2013 року, яке набрало законної сили 24.04.2013 року, визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №200053 кадастровий номер 3221888000:23:077:0158 загальною площею 0,1199 га., яка належить [PERSON], що знаходиться Київська область, Вишгородський район Сувидська с/р, СТ «Черемшина», цільове призначення для ведення садівництва. Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 13.06.2016 року, на земельну ділянку з кадастровим номером 3221888000:23:077:0158, площею 0,1199 га. для індивідуального садівництва, розташованої Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, що належить на праві приватної власності [PERSON], накладено арешт 07.09.2012 року, на підставі ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 17.08.2012 року справа 2-1482/12. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Скасування заходів забезпечення позову допускається лише у разі повної відмови у задоволенні позову, закриття провадження в справі або залишення позову без розгляду. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 статті 154 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, чим само відповідач порушив права позивача, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed