Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернувся з цивільним позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним, як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], яка помела 26.10.2015 р., право власності на земельну ділянку площею 0,2249 га, кадастровий номер 4623683100:19:000:0050, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №024696 від 30.12.2004 року ; земельну ділянку площею 1,5533 га, кадастровий номер 4623683100:19:000:0181, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №016860 від 30.12.2004 року. Свої вимоги мотивує тим, що 26.10.2015 року померла його баба, [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 409325, виданим Виконавчим комітетом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. До кола спадкоємців першої черги спадкування увійшли [PERSON] - чоловік спадкодавця, а також її дочка - [PERSON], проте, своє право на успадкування вони не реалізували і спадщину не прийняли. До складу спадкової маси після її смерті увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,2249 га, кадастровий номер 4623683100:19:000:0050. розташована на території Звенигородської сільської ради, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №024696 від 30.12.2004 року та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5533 га, кадастровий номер 4623683100:19:000:0181, розташована на території Звенигородської сільської ради, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №016860 від 30.12.2004 року Позивач стверджує, що він у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що\~ прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявила про відмову від неї. Проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно державні акти на право приватної власності\~ на земельну ділянку були втрачені. У судове засідання позивач не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не зявився, однак від сільського голови надійшла заява\~ у якій зазначено, що не заперечують проти прийняття рішення про задоволення позову, розгляд справи просять здійснювати у їх відсутності. В судове засідання тертя особа : [PERSON] не зявилась, однак від неї надійшла заява згідно якої щодо задоволення позову не заперечує та просить справу слухати у її відсутності. \~ В судове засідання тертя особа : [PERSON] не зявився, однак від нього надійшла заява згідно якої щодо задоволення позову не заперечує та просить справу слухати у його відсутності. Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України,\~ у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини, на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. Судом встановлено, що 26 жовтня 2015 року померла позивача баба,[PERSON],\~ що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 409325, виданим Виконавчим комітетом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. У спадщину внаслідок її смерті увійшла : земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,2249 га, кадастровий номер 4623683100:19:000:0050. розташована на території Звенигородської сільської ради, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №024696 від 30.12.2004 року та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5533 га, кадастровий номер 4623683100:19:000:0181, розташована на території Звенигородської сільської ради, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №016860 від 30.12.2004 року За життя спадкодавець [PERSON] своєю власністю на випадок смерті не розпорядилася, а тому відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкування після її смерті відбувається за законом почергово. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом майна померлої є її чоловік [PERSON], а також її дочка - [PERSON], проте, своє право на успадкування вони не реалізували і спадщину не прийняли. Згідно ст. 1268 ч. 3 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст. 1270 ч. 1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ст. 1272 ЦК України передбачає, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як вбачається з довідки №2011 від 14.11.2017 року, виданої Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, позивач [PERSON] на момент смерті\~ [PERSON], яка померла 26.10.2015 року постійно проживав разом з нею за адресою : с. Звенигород, вул. Центральна, 14\~ Пустомитівського району Львівської області,\~ а тому в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті баби.\~ На даний час позивач не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно державний акт на право приватної власності\~ на земельні ділянки був втрачений. У відповідності до п. 5 «Порядку видачі дубліката державного акту при втраті або псуванні оригіналу», Інструкції про порядок, складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою до договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року за № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 04 червня 1999 року № 354/3647 із змінами, втрачений державний акт можливо відновити,\~ тобто видати дублікат лише власнику земельної ділянки. Про те, що спадкодавець набув право власності на спадкове майно з підстав, що незаборонені законом стверджується наявною в матеріалах справи копією державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 063073 від та серії ЛВ № 017082. Оскільки документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, що зокрема підтверджено їх збереженою копією, проте були втрачені, та не можуть бути відновлені у встановленому законодавством порядку, позивач змушений звертатися із цим позовом в порядку с. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлено зокрема у разі втрати правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Аналогічна позиція викладена також у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Окрім цього, з метою забезпечення правильного й однакового застосування судами окремих положень цивільного процесуального законодавства Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 2 від 12.06. 2009 року розяснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.. 328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, з врахуванням наведеного вище, враховуючи безумовне визнання позову відповідачем та те, що позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на момент її смерті, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved