Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідачів, з врахуванням заяв про уточнення позовних вимог (т. 1а.с. 77), просить визнати недійсними: доручення, видане 13.04.2012р. [PERSON] на ім'я [PERSON], заповіт [PERSON] від 13.04.2012р., договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 20.04.2012р. між [PERSON] і [PERSON], договір дарування будинку [ADDRESS], укладений 28.04.2012р. між [PERSON] і [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 14000,00 доларів США, 1910,00 Євро та 14 000,00 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві та доповненнях до неї. Пояснила, що її батько [PERSON] проживав самостійно в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Вона та члени її сім'ї: чоловік і син, часто зустрічались з батьком, спільно святкували релігійні та сімейні свята. Вона єдина донька померлого. Зазначила, що батько часто хворів, однак не потребував постійного стороннього догляду. Про перебування батька в реанімаційному відділенні лікарні вона дізналась лише 20.04.2012 р., до цього моменту батько приховував факт перебування у медичному закладі, з невідомих для неї причин. Лікар повідомив їй, що батько поступив в лікарню з алкогольним отруєнням, хоча до цього він ніколи не зловживав алкоголем. У неї виникла підозра про отруєння батька. Стверджує, що в лікарні батько вів себе дуже дивно. Відповідач [PERSON] її двоюрідний брат, син рідного брата батька. У неї з ним були нормальні відносини, але вони рідко зустрічались, оскільки він проживав у Київській області, як саме він опинився у Львові в квітня 2012р. їй невідомо. Про укладення договорів в приміщенні лікарні, вона дізналась від лікуючого лікаря батька - [PERSON], з якою вона знайома з 1996 р. Лікар повідомила, що до батька приходили невідомі люди та нотаріус. З батьком вона про це не спілкувалась, оскільки стан його здоров'я був дуже важкий і вона з чоловіком намагались лише врятувати його життя. Вважає, що батько в нормальному психічному стані не міг укласти оспорюванні договори. На її погляд в момент підписання правочинів батько не усвідомлював, що робить. При спілкуванні з нею в лікарні, він вів себе дивно, називав її ім'я матері. Про наявність конкретних договорів вона дізналась лише після смерті батька, при оформленні спадщини. Крім цього повідомила, що вона зверталась в міліції оскільки їй виявилось дивним, що батько попав в лікарню з отруєнням, вважала, що його умисно отруїли. Враховуючи наведене просить задоволити позовні вимоги викладенні у позовній заяві, а саме визнати недійсними підписані батьком угоди 13.04.2012 р. і 20.04.2012 р., та договір дарування укладений відповідачем від імені батька на підставі недійсного доручення, а також стягнути з відповідача на її користь, привласненні ним кошти, що належали її батьку [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві та доповненнях до неї. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, пояснив, що він завжди підтримував тісні відносини з братом його батька, померлим [PERSON]. Особливо часто померлий телефонував йому в період трьох місяців до смерті. В січні 2012 р. він дзвонив та скаржився на постійно підвищену температуру та погане самопочуття. На прохання [PERSON] він приїхав до Львова 12.04.2012 р. та відразу доставив останнього в лікарню № 48, де за словами [PERSON] він знаходився на лікуванні з 05.04.2013 р., але в зв'язку з неналежними умовами повернувся додому. Після спілкування з лікарями придбав необхідні ліки та було вирішено перевести [PERSON] в лікарню №5. Зазначив, що [PERSON] постійно наполягав на необхідності укладення заповіту. Тому 12.04.2012 р. вони разом, на прохання померлого, звернулись до приватного нотаріуса [PERSON], офіс якої знаходиться поруч із лікарнею. Нотаріус надала консультацію з приводу переліку необхідних документів для укладення заповіту та доручення. Стверджує, що саме померлий наполягав на швидкому укладення вказаних угод. Про намір передачі майна батьків позивача, саме йому, мова йшла давно, так бажала мати позивачки. 13.04.2012 р. нотаріус [PERSON] прибула в лікарню до [PERSON], поспілкувалась з ним, та оформила заповіт і генеральне доручення. 14.04.2012 р. він відвідав [PERSON], приніс йому «Паску» та необхідні ліки і поїхав в Київ. Про перебування [PERSON] в лікарні він позивачку не повідомляв, оскільки з нею не спілкувався, але всі інші родичі знали про ці події. Повторно приїхав до Львова 17-18.04.2012 р., забезпечував хворого продуктами харчування та необхідними ліками. Також [PERSON] наполягав, що переоформлення майна, слід робити надійно, оскільки передбачав, що угоди будуть оскаржуватись його донькою та зятем. Після консультацій з юристами було вирішено укласти також договір дарування квартири належної [PERSON] Підготовивши всі необхідні документи, нотаріус [PERSON] в приміщенні лікарні 20.04.2012 р. завірила договір дарування квартири, на [ADDRESS]. Приблизно 23 квітня 2012 р. [PERSON] подзвонив та попросив терміново приїхати, при зустрічі повідомив, що в лікарні була його донька [PERSON], яка дізналась про прихід нотаріуса. Працівники лікарні повідомили, що позивач з чоловіком, їм погрожували та висловлювали незадоволення, з приводу укладених в лікарні договорів. [PERSON] вирішив додатково застрахуватись, і власноручно написав заяви в прокуратуру та БТІ про добровільне укладення ним вказаних договорів, такі заяви були написані 24.04.2012 р. Також [PERSON] повідомив, що необхідно поїхати в с. Підволичиськ, Тернопільської області та переоформити належний йому будинок на когось із родини. Після спілкування з родичами, він від імені померлого подарував будинок своєму сину [PERSON] При цьому зазначив, що будинок допомагала переоформити [PERSON], яку про це просив особисто [PERSON], вказаний договір було укладено 28.04.2013 р. Крім цього відповідач повідомив, що намірів продавати спірну квартиру він не мав і цього не робив, вважає, що оголошення в газеті було розміщено саме позивачем чи її чоловіком. Стан здоров'я [PERSON] значно погіршився за декілька днів до смерті, однак при укладенні оспорюваних правочинів він був повністю адекватним та чітко усвідомлював і розумів значення своїх дій. Також відповідач повідомив, що на прохання [PERSON] та за його дорученням він знімав кошти з депозитних рахунків позивача і вказані кошти віддав йому в приміщенні лікарні, подальша доля коштів йому не відома. Враховуючи наведене просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з мотивів викладених в письмових поясненнях (т. 2 а.с. 107-112), вважає, що жодних підстав для задоволення позову немає. В ході судового розгляду не встановлено факту тимчасової недієздатності [PERSON] в момент підписання оспорюваних правочинів. В задоволенні позову просить відмовити. Третя особа, приватний нотаріус [PERSON], в судовому засіданні повідомила, що її офіс знаходиться за адресою [ADDRESS] , поруч із лікарнею. 12 квітня 2012 р. до неї звернулись [PERSON] та [PERSON] з приводу порядку укладення договорів про відчуження квартири у Львові та будинку в Тернопільській області, які належать [PERSON], а саме мова йшла про укладення заповіту, договору дарування та доручення. На її запитання [PERSON] повідомив, що не зважаючи на наявність у нього дітей, бажає залишити майно саме племіннику, оскільки своїй донці він вже подарував багато майна. 13.04.2012 р. вона прибула в лікарню №5 де розмовляючи з [PERSON] переконалась, що жодних сумнівів в добровільності його дій та усвідомленні таких, немає. Він чітко висловлював своє бажання, щодо укладення правочинів. В цей день нею було оформлено та посвідчено заповіт [PERSON] в користь [PERSON] та доручення. Черговий раз вона прибула в лікарню до [PERSON] 20.04.2012 р. і нею було посвідчено договір дарування [PERSON] належної йому квартири [PERSON] На момент укладення угоди [PERSON] вів себе повністю адекватним, вільно та чітко висловлював свої наміри, жодних сумнівів в його дієздатності не було. При укладенні договору, на запитання лікаря вона повідомила, що відбувається укладення угоди, на що лікар жодних заперечень не висловила. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних мотивів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 13.04.2012р. зроблено заповіт (т. 1, а.с. 80) за умовами якого він заповів все належне йому, на момент смерті, майно [PERSON]. Також 20.04.2012р. [PERSON] було подаровано [PERSON], шляхом укладення договору дарування, квартиру [ADDRESS] (т. 1, а.с. 28). Крім цього 13.04.2012р [PERSON] видано доручення на ім'я [PERSON] (т. 1, а.с. 72) на підставі якого останнім 28.04.2012р. укладено договір дарування, згідно з яким, будинок [ADDRESS], [PERSON] подарований [PERSON] (т. 1, а.с. 63-64). Факти особистого підписання [PERSON] вказаних правочинів та щодо належного йому майна, в судовому засіданні ніким не оспорювались та визнані сторонами, в зв'язку із чим наведені обставини не підлягаю доказуванню у відповідності до вимог ч. 1 ст.61 ЦПК України. Згідно копії свідоцтва про смерть від 4 травня 2012 р. (т.1 а.с. 43) [PERSON] помер [INFO] Допитані в судовому засіданні свідки повідомили наступну інформацію. Свідок [PERSON], пояснила, що [PERSON] являвся її рідним братом. Його відносини з донькою завжди були нормальні, але останні декілька років, зокрема після погіршення стану здоров'я матері позивачки, відносини значно погіршились. Батьки часто відказували на позивачку, що вона не приділяє їм достатньо уваги, говорили, що її та її чоловіка цікавить лише майно батьків. Вона самостійно доглядала за дружиною брата та за ним самим, неодноразово телефонувала до позивачки просила допомоги, однак вона відмовляла. Зазначила, що були випадки коли її брат та його дружина, залишені без догляду, дзвонили до неї та просили допомоги. Брат та його дружина неодноразово, особисто їй скаржились на доньку, пояснювала, що вони фактично позбавлені її піклування і лише потерпають від її постійних претензій та її чоловіка, які також не давали можливості бачитись із внуком [PERSON]. Зазначила, що вона особисто була присутня при розмові, коли [PERSON] (дружина померлого) сказала, звертаючись до відповідача [PERSON] та свого чоловіка, що заповідає все належне їй майно саме [PERSON] Також свідок повідомила, що після смерті дружини в 2009-2010 брат радився, що йому робити із майном померлої, оскільки така усно заповіла все майно передати відповідачу [PERSON]. Зазначила, що на початку 2012 р., коли брат вже знаходився в лікарні вона телефонувала на мобільний до позивача, відповів її син [PERSON], якому вона повідомила, що дідусь в лікарні. В телефонній розмові з братом під час перебування останнього в лікарні, незадовго до смерті, він висловив намір залишити все своє майно відповідачу [PERSON], оскільки це була воля його дружини. В цей період вони спілкувались щодня, в телефонному режимі. Брат розмовляв абсолютно адекватно та логічно висловлював свої думки. Також повідомляв, що саме з його ініціативи вони з відповідачем були в нотаріуса і він переписав все майно на відповідача. Вважає, що саме в зв'язку з неналежним відношенням доньки до батьків, були укладені оспорюванні договори в користь племінника. Ствердила, що до останнього дня [PERSON] був повністю адекватною особою, логічно висловлювався, та тверезо мислив, жодних сумнівів в усвідомлені ним значення своїх дій у неї не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в с. Підволочиськ, Тернопільської області. Сім'ю [PERSON] знає з 50-х років, оскільки вони колись також проживали у вказаному населеному пункті. В 2008 вона працювала землевпорядником сільської ради і в цьому році до неї звернувся [PERSON] та його дружина [PERSON], вона допомагала їм оформляти документи на земельну ділянку, також допомагала [PERSON] оформляти спадщину на будинок після смерті [PERSON]. І в зв'язку із наведеним, а також тому, що вона добре знайома з сестрою померлого [PERSON], вона підтримувала з ним дружні відносини та часто зустрічалась в період 2008-2011 р., оскільки він приїжджав на могилу до дружина, яка похована в с. Підволочиськ. В середині квітня 2012 р. до неї подзвонив [PERSON] та попросив помогти оформити документи його племіннику [PERSON], якому він надав доручення, для переоформлення належного йому будинку в с. Підволочиськ на його сестру [PERSON] Через декілька днів до неї подзвонила [PERSON] та повідомила, що приїхав племінник [PERSON] і оскільки вона та інші родичі відмовилась від оформлення на них будинку та після розмови з [PERSON], останній вирішив та особисто їй сказав переоформити будинок на сина племінника, в зв'язку з чим будинок було подаровано сину [PERSON] - [PERSON]. Свідок категорично ствердила, що при всіх вказаних вище розмов [PERSON] абсолютно адекватно та чітко висловлювався, жодних сумнівів у його вільній волі у неї не виникло. Свідок [PERSON], повідомив, що був знайомим з [PERSON] оскільки проживали по сусідство з 2011 р. Зазначив, що востаннє зустрічався з ним в кінці березня 2012 р. В цей момент [PERSON] виглядав абсолютно нормально, спілкувався вільно та логічно, жодних сумнівів в його адекватності не було. В квітні 2012 р. до нього приходила позивач та запитувала чи не бачив її батька, вони разом стукали в двері його квартири, але ніхто не відкрив. Зазначив, що позивач та її син відвідували [PERSON] приблизно раз в тиждень. Свідок [PERSON], повідомив, що він працював разом з [PERSON], багато років підтримували з ним дружні відносини та часто зустрічались. Після «Великодня» 2012 р. довідався, що [PERSON] потрапив до лікарні. Він близько 6-7 разів його відвідував. В одній із розмов [PERSON] повідомив, що у нього був нотаріус та він переписав квартиру на свого племінника [PERSON], при цьому зазначив, що донці і зятю він вже віддав магазин, гроші за автомобіль та гараж, а також сказав, що вони не повернули йому грошовий борг. Жодних сумнівів щодо усвідомлення [PERSON] своїх дій у нього не виникло, крім цього за своїм характером він був сильною та рішучою людиною. Ще в 2011 р. [PERSON] повідомляв про наявність у нього племінника [PERSON], вони часто зідзвонювались та нормально спілкувались. Свідок [PERSON], пояснив, що він знайомий з [PERSON] з 1973 р. вони підтримували дружні відносини, він являється хресним батьком позивачки - [PERSON] В останнє, особисто зустрічався з [PERSON] 07.01.2012 р. [PERSON] повідомляв, що нещодавно переїхав в квартиру на [ADDRESS], на вимогу доньки, яка з чоловіком залишили його без догляду. Також розповідав, що має намір залишити своєму племіннику [PERSON] належне йому майно, пояснював що донці він дав багато і якщо все інше майно віддасть їй то і це буде розтрачено, а племінника вважав надійною людиною, у них були нормальні взаємовідносини. Коли [PERSON] знаходився в лікарні, свідок спілкувався з ним практично щоденно, він повідомляв, що йому допомагає та забезпечує всім необхідним племінник [PERSON]. При розмовах з [PERSON] жодних сумнівів в його адекватності та психічному здоров'ї не виникало. Зазначив, що із [PERSON] був знайомий 40 років і переконаний, що передача майна племіннику була здійснена виключно за його доброї волі і це рішення були прийнято ним не спонтанно, а обдумано і виважено і він висловлював такий намір задовго до укладення договорів. Свідок [PERSON] пояснила, що була знайома з [PERSON], на прохання його сестри допомагала йому в побуті, жодних сумнівів, щодо дієздатності останнього у неї не було. Свідок [PERSON] повідомила суду, що на прохання батьків позивачки вона в 2005 р. доглядала за її бабцею в с. Підволочиськ, підтримувала дружні відносини з [PERSON] В останнє спілкувалась із ним по телефону, коли він перебував у лікарні. Зазначила, що в телефонній розмові він деколи забувався, просив її догляду за бабцею, яка на цей момент вже померла. Особисто зустрічалась із [PERSON] в січні 2012 р. в Підволочиську він відказував на свою сестру, яке не прийняла його у гості, також говорив, що хотів би переїхати проживати у Підволочиськ та мав намір залишити свою квартиру внуку, якого він дуже любив. Зазначила, що їй він ніколи на доньку та зятя не скаржився. В березні 2011 р. вона особисто була присутня в квартирі померлого у м. Львові на вул. Глібова, була свідком, як на прохання зятя та доньки [PERSON] надав їм більш двох тисяч доларів США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що тривалий час являлась лікуючим лікарем [PERSON], в зв'язку з чим добре його знала. В квітні 2012 р. при поступленні [PERSON] в лікарню, була підозра на внутрішню кровотечу та наявність пухлини в печінці, його перевели в хірургію. Доступ в лікарню є вільний, вона його відвідувала щодня і в дні укладення угод також. Він ходив самостійно, орієнтувався в просторі, свідомості не втрачав, жодних наркотичних засобів не вживав. Вів себе адекватно, але був трохи сповільнений, з нею нормально спілкувався, вільно та логічно висловлювався. Вона особисто запитувала його, що за люди до нього ходять, але він не захотів їй детально пояснити. Зазначила, що він завжди був самостійною і сильною людиною. У нього тривалий час був гепатит С а також лімфома, які скоріш за все і стали причиною погіршення його стану здоров'я. Повідомила також, що вона давно була знайома з дружиною померлого та його донькою в зв'язку з тривалим лікуванням [PERSON] В квітні 2012 р. при перебуванні [PERSON] в лікарні вона запитувала, чому не має його доньки, але він промовчав. Зазначила, що він мав з собою мобільний телефон та вільно по ньому спілкувався. Огляд психіатром вказаної особи не проводився, оскільки він не був агресивний та не було такої необхідності. Наркотичні знеболюючі вона йому не призначалась, призначались лише звичайні. При поступленні в лікарню, в стані алкогольного сп'яніння, він не був. Відповідача [PERSON] в лікарні вона бачила, і він дійсно придбавав все необхідно для лікування [PERSON], зазначила, що він був присутній щоденно не менше двох тижнів. При ознайомленні з історією хвороби підтвердила, що в ній, як контактна особа, вказаний відповідач. Відсутність записів в історії хвороби в період з 14-16 квітня пояснити не може, можливо це були вихідні дні. Крім цього з 13 квітня хворого перевели з реанімації в загальну палату. Зазначила, що 18.04.2012 р. хворий самостійно ходив в інший корпус для здачі аналізу, оскільки не зважаючи на його важкий стан здоров'я, він міх вільно та самостійно пересуватись та усвідомлювати свої дії. Нотаріуса [PERSON] вона бачила, крім цього вона з нею візуально знайома, оскільки її офіс розташований поруч з лікарнею і вона особисто зверталась до неї для вчинення нотаріальних дій. Дозвіл на всі процедури хворий давав особисто, оскільки він був адекватний і усвідомлено міг приймати рішення. Свідок [PERSON] пояснила. що разом навчалась та підтримує дружні відносини з позивачкою. Востаннє [PERSON] бачила в лікарні в 20-тих числах квітня 2012 р. відвідувала його разом із донькою, він був у важкому фізичному стані, забув її ім'я, вів себе не адекватно. Вважає, що в позивачки були нормальні відносини з батьком, її дуже здивувало укладення оспорюваних договорів. Свідок [PERSON] повідомив суду, що він являється сином позивачки та онуком померлого [PERSON] Останній раз бачився з дідусем коли він був в лікарні. В ці дні з ним було важко спілкуватись, оскільки він постійно путав слова, постійно запитував про бабцю, яка давно померла. З дідусем у них були добрі, дружні відносини. Про перебування дідуся в лікарні він дізнався 20.04.2012 р., який подзвонив йому особисто. Повідомив що дідусь ніколи не зловживав спиртними напоями. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що являється чоловіком позивачки, знав померлого багато років, про перебування [PERSON] в лікарні дізнався лише 20 квітня 2012 р. При першій зустрічі, на запитання чому він не повідомив про перебування в лікарні, він не зміг чітко нічого пояснити, був у неохайному стані та занедбаному вигляді. В БТІ дізнався , що 18.04.2012 р. [PERSON] звернувся з заявою про отримання витягу, 19 особисто його забрав та 20 було укладено угоду. З приводу чого він звернувся в прокуратуру та через декілька днів отримав відповідь про відсутність порушень. Вважає, [PERSON] перебував в такому стані, що не міг усвідомлювати свої дії при укладені оскаржуваних договорів. Також дивним є, що відповідач [PERSON] не повідомив позивачку чи його про перебування [PERSON] в лікарня. Зазначив, що у нього з дружиною були абсолютно нормальні відносини з померлим. Свідок [PERSON] пояснила, що являється двоюрідною сестрою матері позивачки, востаннє спілкувалась з [PERSON] в лікарні, він перебував в реанімації, спілкувалась з ним 10 хв. Він спілкувався нормально та логічно однак її здивувало, що він згадував про померлу бабцю позивачки, як про живу. Стосунки з дітьми у нього були нормальні. Свідок [PERSON] повідомив, що підтримує дружні відносини з чоловіком позивачки. З померлим бачився в останні декілька місяців до смерть, жодної інформації про стан померлого в період укладення оспорюваних правочинів повідомити не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] познайомився в 1987 р. у м. Львові через [PERSON] Періодично з ним зустрічались за проханням [PERSON], для того, щоб щось передати. Крім цього вони часто зідзвонювались, оскільки між ними виникли дружні відносини. 11 квітня 2012 р. [PERSON] попросив поїхати з ним до Львова оскільки погіршився стан здоров'я [PERSON] і він потребує допомоги. При зустрічі [PERSON] жалівся на стан здоров'я та доньку, яка йому не допомагає. Вони завезли його в лікарню. Виходячи з лікарні [PERSON] запропонував зайти до нотаріуса, поруч з лікарнею. У нотаріуса [PERSON] висловив бажання подарувати належне йому майно [PERSON], нотаріус повідомила, що необхідно паспорт, померлий бажав відразу взяти паспорт та укласти угоду, але [PERSON] наполіг, щоб спочатку необхідно покласти в лікарню. Зазначив, що [PERSON] був повністю адекватний до самої смерті. Він особисто чув як [PERSON] просив [PERSON] зняти кошти з депозитних рахунків, і він особисто бачив як [PERSON] передавав кошти в руки померлому в приміщенні лікарні. Мотивуючи підставність позовних вимог, в частині визнання недійсними угод укладених [PERSON], позивач посилається на ч.1 ст. 225 ЦК України, якою передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. З наведених показів свідків вбачається, що сумніви з приводу можливості усвідомлення своїх дій померлим, в період укладення оспорюваних правочинів, виникли лише в подруги позивачки, а також її сина та чоловіка. При цьому свідки, які підтримували дружні відносини з самим померлим, а також його лікуючий лікар однозначно висловились про повну адекватність [PERSON] у вказаний період. У відповідності до роз'яснень викладених в п.16 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 805 від 29.11.2013 р. (т.2 а.с. 53-60) комісія прийшла до висновку, що у зв'язку із недостатністю та суперечливістю в матеріалах справи та в медичній документації даних про психічний стан [PERSON] на час укладення правочинів від 13.04.2012 р. та від 20.04.2012 р. встановити чи міг [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в ці періоди часу не виявляється можливим. Заслухана в судовому засіданні експерт [PERSON] підтримала вказаний вище висновок експертизи, пояснила, що з представлених матеріалів справи та медичної документації недостатньо даних для встановлення психічного стану [PERSON] Представлений позивачем висновок фахівця про результати посмертного психічного обстеження [PERSON] (т. 2, а.с 80-98) суд не вважає доказом по справі, оскільки у відповідності до вимог ст. 57 та ст. 143 ЦПК України дані, які потребують спеціальних знань і на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, встановлюються на підставі висновку експерта, складеного за результатами проведення судової експертизи, яка призначається виключно судом. Також заслухана в якості спеціаліста [PERSON], суду повідомила, що на даний момент вона судовим експертом не працює та не знає чи включена у відповідний реєстр, медичної освіти немає. Складений нею, як фахівцем, висновок носить загальний характер з приводу психологічного характеру померлого, нею не встановлювався психічний стан особи та можливість [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент підписання угод. Додатково зазначила, що висновок складала на основі представлених їй представником позивача копій матеріалів справи та письмових показів осіб, які являлись свідками у вказаному процесі, звукозапис показів таких, даних в судовому засіданні, вона не досліджувала. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім цього предметом доказування по дані справі являється психічний, а не психологічний стан [PERSON] в період підписання спірних правочинів. Згідно ч. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до правих висновків Верховного Суду України викладених у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 р. у справі N 6-9цс12, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі та йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Беручи до уваги покази свідків, які в своїй переважній більшості наполягали на повній адекватності та вільній волі [PERSON] в період підписання правочинів, а також враховуючи необхідність наявності спеціальних знань для належної оцінки психічного стану померлого, та висновок експертизи, суд оцінюючи в сукупності представлені по справі докази, вважає, що в ході судового розгляду не доведено, що [PERSON] в момент підписання доручення та заповіту від 13.04.2012 р. на ім'я [PERSON] і договору дарування квартири від 20.04.2012 р., не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В зв'язку з наведеним в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними вказаних правочинів слід відмовити. Не підлягає задоволенню також позовна вимога про визнання недійсним договору дарування будинку №5 по вул. 8 Березня в м. Підволочиськ, Тернопільської області, укладеного 28.04.2012р. між [PERSON] і [PERSON], оскільки, позивач мотивуючу дану вимогу зсилається на недійсність доручення на підставі якого укладено вказаний договір. Однак як зазначено вище, підстави для визнання недійсним доручення відсутні. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України також передбачає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не представила суду жодного доказу, який би підтверджував факт заволодіння відповідачем належними [PERSON] коштами в розмірі 14000,00 доларів США, 1910,00 Євро та 14 000,00 грн. Крім цього згідно наведеного вище заповіту [PERSON] він заповів все належне йому, на момент смерті, майно [PERSON]. Отже в задоволені позову в частині стягнення коштів також слід відмовити.

Outcome: dismissed