Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеною заявою, яку в судовому засіданні підтримав в повному обсязі, просив ухвалити відповідне судове рішення про стягнення з відповідача (уточнений позов від 23.01.2014 року а.с.75-76) 594,34 гривень неповернутої позики разом із збитками, 878,58 гривень моральної шкоди та 380,23 гривень судових витрат. Направлений позов заявник пояснював та обґрунтовував наступним. З відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають спільних дітей, і що проживають та знаходяться на утриманні відповідача. Позивач, в свою чергу, сплачує кошти на утримання дітей. Влітку 2010 року, позивач запропонував відповідачу оздоровити дітей у санаторії на березі моря. Путівку надавав роботодавець позивача, однак сплачував її частково. Решту грошей за путівку треба було сплачувати самостійно. Позивач, в свою чергу та враховуючи вимоги роботодавця, запропонував відповідачеві, сплатити решту коштів порівну, тобто позивачем та відповідачем в рівних частках. Відповідач коштів на той час не мала і написала розписку про начебто їх отриманні у позивача. Таким чином, спільні діти сторін відвідали санаторій, а відповідач залишилась винною позивачеві кошти. У визначений, письмовою розпискою, строк відповідач кошти не повернула в зв'язку з чим, на переконання позивача, були порушені його права, спричинені збитки у вигляді 3% річних, від неповернення позики, що становить за розрахунком позивача 47,70 гривень та 26,64 гривень інфляційних витрат. Крім цього, такими і незаконними діями відповідача, як стверджує позивач, йому спричинена моральна шкода і оцінена в розмірі 878,58 гривень. Мало того, позивач ставить перед судом питання про стягнення з відповідача судових витрат за розгляд даної справи. Такі витрати, за позицією позивача, становлять 380,23 гривень, як транспортних витрат, пов'язаних із явкою позивача у суд та добових. Відповідач, в судовому засіданні, з приводу заявлених вимог, зазначила наступне. Зазначене позивачем про оздоровлення спільних дітей, обсягу грошей, які начебто отримала від позивача, відповідач повністю підтвердила. Крім цього, відповідач, пояснила наступне. Дійсно писала розписку про отримання грошей від позивача та що міститься в матеріалах справи. Однак, реально грошей не отримувала адже це гроші які позивач сплатив за путівки для оздоровлення спільних дітей. За пропозицією позивача про сплату в рівних частках вартості путівки, відповідач, погодилась однак не мала на той час коштів аби сплатити за путівку. Такі кошти сплачував позивач. Відповідач лише написала розписку, що начебто позичила їх у позивача. В той рік, як і в два інших роки, продовжувала відповідач, коли діти їздили на море по путівках, вимушена була їхати також з ними, адже діти не хтіли їхати самі, що вимагало додаткових фінансових затрат. В зв'язку з таким і скрутним матеріальним становищем не змогла оплатити путівки дітям. За поясненнями відповідача, не спростовуваними позивачем, останній не приймає участі у додаткових витратах на дітей. Коштів отримуваних на дітей від позивача, за поясненнями відповідача, не вистачає. Старша дочка поступила і навчається у м. Ірпінь Київської області, і в зв'язку з цим потребує додаткових витрат у яких позивач участі не приймає, продовжувала відповідач. Заслухавши пояснення сторін, проаналізував матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Копією розписки від 12 липня 2010 року (а.с.6) стверджується про отримання відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 520 гривень з обов'язком повернути до 1.01.2011 року. Позивач є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році категорії 2 (а.с.7). Квитками та чеками, наданими позивачем (а.с. 29, 34, 73, 74) останній витратив грошових коштів у сумі 170,23 гривень на проїзд міжміським транспортом. Правовими підставами заявленого позову, на переконання позивача, є вимоги ст. ст. 23, 520, 526, 530, 611, 625, 625, ч. 2 ст. 1047, ч. 1 ст. 1050, 1166, 1167 ЦК України. Проаналізував встановлені судом фактичні обставини справи, норми закону, які на переконання позивача мають бути застосовані, як правові підстави, для задоволення позову, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Вимогами ст. 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України). Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За таких обставин, а також приймаючи до уваги, що батьки зобов'язані утримати дітей до їх повноліття, піклуватися про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зміст правочину не може суперечити моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, суд вважає, що права позивача не були порушені діями відповідача і не підлягають судовому захисту за наведеними позивачем правовими підставами. Судом наголошується, що основна вимога про стягнення з відповідача боргу в сумі 520 гривень не підлягає до задоволення адже відповідач мав і без цього дбати про забезпечення дітей, які, як встановлено судом, проживають разом з відповідачем. Суд звертає увагу і на факт, який зокрема і не спростовувався, що позивач не приймає участі у додаткових витратах на дітей, крім сплачуваних аліментів. Суд приймає до уваги і враховує при прийнятті рішення ту обставину, наголошувану відповідачем, що коштів сплачуваних позивачем на утримання дітей, не достатньо для забезпечення дітей. У інших витратах на дітей, позивач, участі не приймає. Інші і похідні вимоги про стягнення з відповідача, 3% річних, інфляційних, моральної шкоди та судових витрат за розгляд даної справи, не підлягають до задоволення, враховуючи, що основна вимога не підлягає до задоволення, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, ст. 1167 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed