Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач звернулась в суд з цим позовом в якому просила визначити, що її частка та частка її чоловіка [PERSON], який помер [INFO], у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], є рівними і частка кожного з них становить 1/2. Свій позов аргументувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності за нею та її чоловіком, який помер [INFO], на праві спільної сумісної власності зареєстровано квартиру [ADDRESS]. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на належну йому частинну квартири, яку позивач прийняла, так як на час відкриття спадщини вона проживала та була зареєстрована разом з померлим. Постановою Жмеринської міської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій стосовно вищезазначеної квартири, у зв'язку з невизначеністю частки померлого у спільному сумісній власності. 10.01.2014 позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просили їх задовольнити, справу просила розглянути у її відсутність. 10.01.2014 представник відповідача Жмеринської міської ради через канцелярію суду надала заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, справу просила розглянути у її відсутність. Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, відповідач позов визнав повністю і визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. (Така правова позиція висловлена Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка міститься в інформаційному листі даного суду від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що [PERSON], який помер [INFO], приходився чоловіком позивача [PERSON] (до одруження Чудак) (а.с.4-5). Померлому [PERSON] та позивачу на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.6 ). Замовником технічного паспорта на дану квартиру була позивач [PERSON] (а.с.7-10), та яка складається з: коридорів 4-1, 4-2, туалету 4-3, ванної 4-4, кухні 4-5, кімнат 4-6, 4-8, кладової 4-7, балкону, частини підвалу під сарай площею 9,5 кв. м, загальною площею 53,6 кв. м, в тому числі житловою площею 33,3 кв. м (а.с.11). Постановою Жмеринської міської державної нотаріальної контори 01.11.2013 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку вищезазначеної квартири (а.с.12). Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. На підставі ст.ст. 355, 368, 370, 1226 ЦК України,

Outcome: approved