Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначається, що 21 травня 2016 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] Від шлюбу у сторін [INFO] року народилась донька [PERSON]. Спільне життя з чоловіком не склалося, і рішенням Чортківського районного суду від 09 лютого 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. З часу залишення сім'ї відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на утримання позивача ще під час вагітності, тому рішенням Чортківського районного суду стягнуто аліменти з відповідача на утримання дружини та доньки. Покладених законом обов'язків відносно доньки відповідач не виконує, не бере будь-якої участі у її вихованні, утриманні, жодного разу з часу народження доньки не виявив бажання її побачити. Всі питання щодо виховання та утримання доньки вирішуються самостійно позивачем, без участі і підтримки батька дитини. Дочка знаходиться повністю на її утриманні, аліменти відповідач не сплачує. Роками батько не підтримує з донькою ніяких стосунків, не відвідує її, ніяким чином не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток. Зазначені факти свідчать про свідоме умисне та злісне ухилення відповідача [PERSON] від виховання дитини, нехтування своїми батьківськими обов'язками. Органом опіки та піклування Чортківської міської ради прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON]. Тому позивач [PERSON] просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON]. [INFO]. В судовому засіданні учасники справи виклали свої позиції відносно заявленого позову. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали і просили задовольнити, поскільки відповідач жодним чином не проявляє батьківської турботи про доньку ще з часу її народження, жодного разу її не бачив, на зв'язок не виходить, не цікавився її життям та здоров'ям, хоча дитина ще з народження тяжко хворіла, батько самоусунувся від її виховання та утримання, фактично він являється батьком тільки в документах. Тому позивач та її представник просять суд позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього на користь позивача понесені судові витрати. Представники третіх осіб - Дацюк В.С. та Клименко Н.В. - в судовому засіданні вважали, що позбавлення відповідача батьківських прав буде в інтересах дитини, поскільки батько жодним чином не бажає виховувати свою дитину, хоча законодавством на обох батьків покладено обов'язок по вихованню та утриманню своєї дитини, але відповідач навіть не бачив своєї дитини часу народження та не проявляє до неї ніякого інтересу, не спілкується, матеріально не утримує, тому є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, в матеріалах справи є поштові розписки про вручення відповідачу виклику на підготовче та на судове засідання та копії позовної заяви. Тому суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд за згодою позивача ухвалив провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, заперечення на позов не подав, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування даних умов. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, зваживши доводи позовної заяви, з'ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, а також дослідивши представлені сторонами докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні фактичні обставини - [PERSON] народилась [INFO] року згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.11.2016 року. В графі «Батько» даного свідоцтва зазначено [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON]. (а.с.4). Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 09 лютого 2018 року, яке набрало чинності 20 березня 2018 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-7зв.). Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2016 року, яке набрало чинності 01 листопада 2016 року, із [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання під час вагітності в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн щомісячно з 27 вересня 2016 року до досягнення дитиною трьох років (а.с.8-9). Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 березня 2017 року, яке набрало чинності 31 березня 2017 року, із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 900 грн щомісячно, починаючи з 30 січня 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Чортківської міської ради Тернопільської області від 23 травня 2018 року було вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а.с.12). Висновком орану опіки та піклування Чортківської міської ради Тернопільської області від 30.05.2018 року було вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дочки [PERSON] за свідоме ухиляння від виконання батьківських обов'язків. (а.с.13-14). Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Розглядаючи позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з наступного. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов'язок покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її духовним та матеріальним станом, він навіть жодного разу не бачив свої дитини з часу її народження. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Але разом з тим суд приймає до уваги і положення п. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року, згідно якого в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не приділяє ніякої уваги своїй дитині, не виявляє батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини, яка фактично з часу народження вже позбавлена батьківського піклування. Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. (справа «Хант проти України» від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Поскільки позивач при подачі позову до суду сплатила судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., враховуючи, що в ході розгляду справи суд прийшов до висновку про задоволення позову, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved