Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 23.04.1988 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 28.09.2017 року розірваний. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , який проживає з ними. Перебуваючи у шлюбі 25.12.2001 року вони за спільні кошти купили трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Добровільно вирішити питання щодо розподілу спільного майна відповідач відмовляється, оскільки заперечує її право на вказане майно, тому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину вищевказаної квартири. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності та підтримання позву. Відповідач, будучи у встановленому законом порядку повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання позову.. Із-за неявки в судове засідання всіх осіб, що беруть участь справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.04.1988 року, який рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.09.2017 року був розірваний. Перебуваючи у шлюбі, 25.12.2001 року подружжям на спільні кошти придбано квартиру [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру оформлено за відповідачем, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Рябим П.М. 25.12.2001 року. Як вбачається з даних технічного паспорта на вищевказану квартиру, виготовленого 27.12.2001 року Шепетівським бюро технічної інвентаризації, квартира складається з трьох кімнат, площами 16,6 кв.м., 9,6 кв.м., 9,6 кв.м., коридору, площею 10,2 кв.м., кухні, площею 8,3 кв.м., ванної, площею 2,8 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., лоджії 1,4 кв.м. і 1,7 кв.м., загальною площею 61,6 кв.м., житловою - 35,8 кв.м. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з аналізу положень ст. 328 ЦК України, з врахуванням положень ст. 60 СК України, суд знаходить що квартира [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], а частки кожного з подружжя у спільному майні є рівними, оскільки сторонами не зазначено та не доведено обставин, що мають істотне значення, для відступу від рівності часток. За наведених обставин, вимоги позивача ґрунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами, тому підлягають до задоволення. Судовий збір відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved