Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що вона перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2001 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них з відповідачем не склалося по тій причині, що у них протилежні погляди на сімейне життя. Позивач намагалася зберегти сім'ю, але її намагання були марними. [PERSON] вживав алкогольні напоїнапої, скандалив і продовжує це робити. Подальше сумісне проживання, - неможливе, а тому просить розірвати шлюб, прізвище змінювати на дошлюбне не бажає. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, подали заяви з проханням справу слухати у їх відсутності, терміну на примирення не надавати, шлюб - розірвати. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, які просять справу вирішувати у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Магдаліївською сільською радою народних депутатів Підволочиського району Тернопільської області 16 вересня 2001 року, вбачається, що цього числа зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER], виданим 14 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського РУЮ Тернопільської області; серія [NUMBER] виданим 24 грудня 2001 року Магдаліївською сільською радою народних депутатів Підволочиського району Тернопільської області відповідно. Згідно із ст.24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сімейні відносини між ними відсутні. Позивач, як і відповідач, не мають бажання зберегти сім'ю та дальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved