Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Чернігівської області, загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м., який був прийнятий нею у спадок, після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.02.1983 року, оскільки розмір житлової площі у свідоцтві складає 63 кв.м. і виправити дану помилку не представляється можливим, що позбавляє позивача зареєструвати своє право власності у Реєстраційній службі Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області. До судового засідання від позивачки надійшла заява з проханням задовольнити її позов та розглянути справу за її відсутності та провести заочний розгляд справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини не явки суду не повідомлені, про час та місце проведення судового засідання Улянівська сільська рада повідомлена належним чином. Від представника третьої особи до судового засідання надійшла заява з проханням справу розглянути за його відсутності. Суд, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Встановлено, що 19 лютого 1983 року на ім'я [PERSON] видане Чернігівською районною державною нотаріальною контрою Чернігівської області свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого позивач успадкувала після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] Чернігівської області, який належав спадкодавцю на підставі довідки виконавчого комітету Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №23 від 02.02.1983 р. Будинок цегляний, має 63 кв.м житлової площі, господарські будівлі: сарай, погріб, розташований на присадибній ділянці колгоспних земель, зареєстрований у по господарській книзі під №77. Однак, як видно з технічного паспорту на вказаний вище житловий будинок, виготовленого 08.09.2014 р. КП «Чернігівське РБТІ», будинок має 49,9 кв.м. загальної площі, 26,4 кв.м. житлової площі, складається з веранди, кладової, кухні і двох кімнат, а з господарських будівель мається: сіни, ганок, два сараї, погріб, вбиральня, ворота і хвіртка. /а.с.8-12/ Отже, як свідчать описані вище документи, один і той же об'єкт нерухомості має різні технічні характеристики, зокрема у розмірі житлової площі спірного будинку. За даними КП «Чернігівське РБТІ» від 02.10.2014 року, встановлено що право власності на житловий будинок по [ADDRESS] у БТІ не зареєстроване і до 04.09.2014 року його інвентаризація не проводилась. /а.с.13, 14/ Відповідно до інформації Улянівської сільської ради Чернігівського району, за даними погосподарської книги №1 за 1980-1982 роки, особовий рахунок [NUMBER], будинок по [ADDRESS] був зареєстрований за [PERSON], без зазначення загальної і житлової площі будинку, а за даними погосподарської книги №3 за 2011-2015 роки, особовий рахунок [NUMBER], будинок по [ADDRESS] обліковується за [PERSON] /а.с.15/ З рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернігівського районного управління юстиції [PERSON] про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень встановлено, що 29 жовтня 2014 року позивачем було подано заяву про державну реєстрацію права власності на будинок по [ADDRESS], однак у зв'язку з тим, що у правовстановлюючому документі на будинок та технічному паспорті на нього вказані різні технічні характеристики, реєстратор відмовила у реєстрації права власності, посилаючись на приписи ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п.20, 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого ПКМУ №868 від 17 жовтня 2013 року. /а.с.6/ Відповідно до ст.3 ЦПК України особа звертається до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно ст.15 ЦК України судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право особи. У відповідності до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за яким почала діяти нова система реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01 січня 2013 року, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Як видно з наданих позивачкою документів, які описані судом вище, за [PERSON] не було зареєстровано право власності у КП «Чернігівське РБТІ», при цьому вона має належний правовстановлюючий документ, що посвідчує її право власності. На момент успадкування позивачем спірного будинку з надвірними будівлями діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі Інструкція), затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року. У відповідності до зазначеної Інструкції до правовстановлюючих документів належали, у тому числі і свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріальними конторами. Крім того, у відповідності до п.23 Інструкції на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносило відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляло на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за №1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. У відповідності до ч.2 та ч.4 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Слід зазначити, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути оскаржена в установлену законом порядку. Позивач надала суду письмову відмову державного реєстратора у вчиненні державної реєстрації її права власності на спірний житловий будинок, отже її право оспорюється. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності на житловий будинку з господарськими будівлями та спорудами. На підставі викладеного,

Outcome: approved