Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування будинком розташованим за адресою: Кіровоградська область, смт. Знамянка Друга, вул. Перспективна (колишня Леніна), 84. Свої вимоги мотивувала тим, що вона, на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2014 року є власником житлового будинку №84 по вул. Перспективна, в смт. Знамянка Друга Кіровоградської області. У вказаному будинку зареєстровані, однак з 2010 року не проживають колишні мешканці, які після укладення договору купівлі-продажу будинку в добровільному порядку з реєстрації не знялися. Реєстрація відповідачів в належному їй будинку не дає змоги в повному обсязі реалізовувати свої права в якості власника, зокрема не дає можливості на даний час оформити субсидію. Зазначені обставини змусили її звернутися з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить суд позов задовольнити, справу розглядати за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Згідно ухвали Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31.10.2016 року розгляд справи проводиться заочно. Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 24.12.2014 року є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: Кіровоградська область, смт. Знамянка Друга, вул. Леніна, 84 (а.с.8). Згідно з довідкою Знамянського РС УДМС України в Кіровоградській області та довідкою Знамянської Другої селищної ради Кіровоградської області, за адресою: Кіровоградська область, смт. Знамянка Друга, вул. Перспективна (колишня Леніна), 84, в даний час зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с12,14). Згідно з актом, складеним 17.03.2016 року квартальним комітетом за місцем проживання позивача, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в смт. Знамянка Друга, вул. Леніна, 84, фактично не проживають. За вказаною адресою не мешкають з 2010 року (а.с.10). За змістом ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статей 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно зі ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з його вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За правилом ч.4 ст.156 ЖК України до членів сімї власника жилого будинку, квартири, належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу, за змістом якої членами сімї є подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.72 ЖК України, особа втрачає право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, тобто за нею зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають в будинку позивача більше 6 місяців і дана обставина підтверджена матеріалами справи. За таких обставин суд вважає, що є підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, тобто позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст.64, 71, 72, 156 ч.4, ЖК України та

Outcome: approved