Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач, звернулась до суду 17.12.2018 із вказаним позовом, в обгрунутвання якого зазначила, що на праві власності ій та третім особам належить квартира [ADDRESS] черкаської області, в якій також зареєстрований [PERSON], який є колишнім чоловіком доньки позивачки, проте останній у даній квартирі не проживає з 18 квітня 2009 року та його особистих речей у квартирі немає. Оскільки відповідач в даній квартирі не проживає, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає та на даний час має іншу родину та проживає за іншою адресою, що призводить до зайвих матеріальних витрат зі сторони позивача та обмежує право розпорядження майном вимушена звернутися до суду та просить визнати [PERSON], таким що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку ст.130 ЦПК України, відзив на позов до суду не подав. Ухвалою суду від 13.03.2019 р. вирішено провести заочний розгляд справи. Позивач у судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала з наведених підстав,просила задовольнити. За таких підстав, з урахуванням вимог ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, від якого надійшла відповідна заява про розгляд справи за її відсутності, що не перешкоджає вирішенню спору, та відповідачів, на підставі наявних даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правові норми із наведенням мотивів їх застосування. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб 01 червня 2013 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], після укладення якого остання змінила дошлюбне прізвище «[PERSON]» на шлюбне «[PERSON]»(а.с.8). Відповідно до витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності власниками 1/4 квартири [ADDRESS] є: [PERSON], [PERSON] та власником 1/2 даної квартири є [PERSON](а.с.11-13). Згідно з довідкою про склад сім'ї від 12.12.2018 року №284 у квартирі [ADDRESS] в даній квартирі зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], також в даній квартирі зареєстрований але не проживає [PERSON] (а.с.17). Також згідно з копією витягу [PERSON] зареєстрований в даній квартирі з 12.11.1996 року(а.с.18). Відповідно до актів складених на вимогу позивача у даній квартирі з 18 квітня 2009 року відповідач не проживає та його особисті речі в даній квартирі відсутні (а.с.19-25). Згідно з копією рішення Смілянського міськрайонного суду черкаської області від 12.10.2010 року було розрізано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.26). Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.ст. 319, 321 ЦК України). Позивач та треті особи, утримують вказану квартиру, сплачують комунальні послуги, проте реєстрація місця проживання відповідача порушує їхнє право власності на нерухоме майно та ускладнює оплату комунальних платежів, оскільки вона вимушена оплачувати комунальні платежі з розрахунку на всіх зареєстрованих в даній квартирі осіб. Згідно із положеннями ст.ст.16, 383, 386, 391 ЦК України, власник … будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, а також вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ізст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі … судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користувач житловим приміщенням… Під час розгляду позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї. Так, власник житла має право вимагати визнання колишнього члена його сім'ї таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права користування цим приміщенням із зняттям останнього з реєстрації. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України,- власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до абз.2 п.34 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,- під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Позивач та треті особи є власниками квартири [ADDRESS] і в силу ст.391 ЦК України, як власники майна мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не є власником даного майна, тому і використовувати його для проживання законних підстав не має. Згідно постанови ВСУ від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16, згідно ст.391 ЦК України,- власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом надання постійного безперешкодного доступу та визнання осіб такими, що втратили право користування. Суд вважає, що реєстрація відповідачів у квартирі, яка належить позивачеві та третім особам, порушує їхні права, оскільки перешкоджає здійсненню права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги про визнання, відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу та третім особам житлом, доведені і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного, ст.ст.16,316, 317, 319, 321, 383, 386,391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст. ст. 4, 12, 13, 28, 76-81, 128, 141, 206, 223, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, суд

Outcome: approved