Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 серпня 2014 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку не надає допомоги на утримання дітей, офіційно не працює, разом з цим, є здоровим та працездатним чоловіком, має неофіційний заробіток, тому може та зобовязаний сплачувати аліменти. У звязку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], по 1500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи від предявлення цього позову і до досягнення кожною дитиною повноліття. Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не прибув, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про шлюб, актовий запис № 692 (а.с. 2) 22 серпня 2014 року сторони зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтв про народження (а.с. 3,4), від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких записаний відповідач по справі, а позивач матірю. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 04.10.2018 № 8976 (а.с. 5). Стаття 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8\~ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~зі ст.\~141\~Сімейного кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України\~визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення\~нею повноліття. Частиною 3 статті 181\~СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі\~вищевикладеного,\~враховуючи визнання\~позовних вимог\~відповідачем,\~та,\~приймаючи до\~уваги те,\~що відповідач\~офіційно не\~працює,\~є здоровою,\~працездатною особою,\~наявність на\~утриманні інших\~неповнолітніх осіб\~та непрацездатних\~батьків не\~встановлено,\~суд вважає\~за необхідне\~визначити розмір\~аліментів \~у вигляді\~твердої грошової\~суми в\~розмірі по\~1500,00\~грн.\~на кожну\~дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов'язання щодо утримання. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позовних вимог на користь позивача, якого звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved