Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила поновити їй строк для звернення до суду з позовом до пологового будинку Суворовського району імені З.С. Клименко про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі; визнати незаконним та скасувати наказ пологового будинку Суворовського району імені З.С. Клименко за №207-к від 30.11.2015 року «Про переміщення лікарів» в частині її переміщення на посаду лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації №2 пологового будинку Суворовського району імені З.С. Клименко; поновити її на посаді лікаря акушера-гінеколога гінекологічного відділення пологового будинку Суворовського району імені З.С. Клименко; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на робот; вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову зазначила, відповідно до наказу за № 84 - к від 01.09.1997 року по пологовому будинку № 1 міста Херсона (в подальшому було перейменовано на пологовий будинок Суворовського району імені З.С. Клименко), її було прийнято на посаду лікаря акушера - гінеколога жіночої консультації. За весь час перебування в трудових відносинах з пологовим будинком Суворовського району імені З.С. Клименко її неодноразово переводили на різні посади, з 01.02.2011 року вона працювала на посаді лікаря акушера - гінеколога гінекологічного відділення, а востаннє, з метою підвищення кваліфікації лікарів по всім напрямках акушерства та гінекології, забезпечення послідовності в роботі між відділеннями стаціонару і жіночими консультаціями та з метою укріплення акушерської бригади лікарів в акушерському та гінекологічному відділенні на підставі оскаржуваного наказу за № 207 - к від 30.11.2015 року «Про переміщення лікарів», який було прийнято на підставі рапорту заступника головного лікаря з медичної частини Пелиха Ю.В., її відповідно до частини 2 статті 32 КЗпП України було «переміщено» з 01.12.2015 року на посаду лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації №2 пологового будинку Суворовського району імені З.С. Клименко визначенням організації роботи відповідно до посадової інструкції лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації №2 пологового будинку Суворовського району імені З.С. Клименко. Вона вважає, що зазначений наказ щодо останнього переміщення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вона має найвищу кваліфікаційну категорію лікаря акушера-гінеколога, тобто наявність ще вищої категорії законодавством не передбачено. Крім того, щодо поважності причин пропуску строку звернення із позовом до суду вказала, що він пропущений з поважних причин, оскільки вона дізналась про оскаржуваний наказ 01.12.2015 року, однак не маючи жодних юридичних знань, не могла зразу довідатись про незаконність свого переведення та порушення прав. Крім того, вона проживає разом зі своєю родичкою [PERSON], 1931 року народження, яка перебуває на її утриманні, потребує постійного догляду, допомоги, постійно хворіє. Зазначене є поважними причинами пропуску строку для звернення до суду. Представником відповідача подано письмові заперечення на позов, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що [PERSON] прийнято на посаду лікаря-акушера гінеколога пологового будинку №1 м. Херсона наказом №84-к від 01.09.1997 року у підрозділ жіночу консультацію №2. Протягом роботи у пологовому будинку її неодноразово переміщено у різні відділення пологового будинку у межах її спеціальності - лікар гінеколог-акушер. На підставі наказу №207-к від 30.11.2015 року «Про переміщення лікарів» [PERSON] було переміщено лікарем-акушером гінекологом у жіночу консультацію №2 пологового будинку, з наказом вона ознайомлена, про що свідчить її підпис на наказі, зауважень, заяв та клопотань від неї з моменту видання наказу на адресу адміністрації не надходило. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволені. Суд, заслухав пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідив матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] прийнято на посаду лікаря-акушера гінеколога пологового будинку №1 м. Херсона наказом №84-к від 01.09.1997 року у підрозділ жіночу консультацію №2, що підтверджено відомостями трудової книжки серії [NUMBER]. Згідно останнього запису наявного у трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER], від 13.05.2016 року записи №5,8,9,10,11,12 недійсні. Наказом головного лікаря Пологового будинку Суворовського району ім. З.С. Клименко №207-к від 30.11.2015 року, [PERSON] лікаря акушера-гінеколога переміщено з 01.12.2015 р. до жіночої консультації №2. Із зазначеним наказом [PERSON] ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис на наказі. Згідно довідки голови профспілкового комітету пологового будинку Суворовського району ім. З.С. Клименко Маренковського П.П. від 22.07.2016 р. №1, [PERSON] до профспілкового комітету пологового будинку та комісії з трудових спорів пологового будинку з питання оскарження наказу №207-к від 30.12.2015 року не зверталась. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 2.3, 2.4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а вразі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). У відповідності до вимог п. 2.5 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року №58 З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). Так, частиною другої статті 32 КЗпП України зазначено, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегатові в межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договром. Переміщення вважається законним, якщо згідно зі статтями 21 та 31 КЗпП, воно буде проводитись в межах трудового договору і не передбачатиме істотних його змін. У частині другій статті 32 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) законодавець надає право власникові без згоди працівника переміщати його в межах того ж підприємства, установи, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ, доручати роботу на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності і кваліфікації (посади), обумовлених трудовим договором. Переміщення вважатиметься законним, якщо згідно зі статтями 21 та 31 КЗпП, воно буде проводитися в межах трудового договору і не передбачатиме істотних його змін. З метою визначення взаємовідносин сторін трудового договору переміщення також доцільно оформляти шляхом видання наказу чи розпорядження. У частині 2 пункту 31 Постанови від 06.11.1992р. № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі Постанова №9) наголошується, що переміщення не може бути невмотивованим, не обумовленим інтересами виробництва. Так, судом було встановлено, що фактично позивача було переведено на іншу посаду, про що було зроблений відповідний запис № 10 у трудовій книжці, підставою зазначено наказ №207-к від 30.11.2015р. Згідно наказу №207-к від 30.11.2015 року, [PERSON] лікаря акушера-гінеколога переміщено з 01.12.2015 р. до жіночої консультації №2, з метою кваліфікації лікарів по всім напрямкам акушерства та гінекології, забезпечення послідовності в роботі між відділеннями стаціонару і жіночими консультаціями та з метою укріплення акушерської бригади лікарів в акушерському гінекологічному відділенні. В судовому засіданні представник відповідача повідомила, що підставою винесення оскаржуваного наказу став рапорт заступника головного лікаря з медичної частини від 25.11.2015р., у якому зазначені такі ж самі підстави для переведення, як і в оскаржуваному наказі. Також представник відповідача пояснила, що підставою переміщення позивача було з метою підвищення кваліфікації інших лікарів. В світлі положень статті 32 КЗпП України суд критично ставиться до підстави переміщення позивача з метою підвищення кваліфікації інших лікарів, тобто фактично відповідач всупереч інтересів та трудових обов'язків позивача вирішує питання інших працівників, підстава, які б безпосередньо відносилась до позивача, в рапорті та оскаржуваному наказі відсутня. Також в ході розгляду справи було встановлено наявність протиріч у трудовій книжці та в оскаржуваному наказі. Так, в оскаржуваному наказі йдеться про переміщення позивача, тоді як запис у трудовій книжці свідчить про переведення позивача на іншу посаду. Також в трудовій книжці міститься запис № 13від 13.05.2016р. «записи № 5, 8, 9, 10, 11, 12 недійсні». Підстава внесення запису № 13 у трудовій книжці відсутня. Із пояснень представника відповідача (робітника відділу кадрів) стало відомо, що внесла цей запис самостійно, тому що помилково зробила ці записи. Тобто, відповідач на протязі 16 років вносив записи до трудової книжки позивача про переведення, а потім визнав їх недійсними. Відповідно до п. 2.6. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження т заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Відповідно до п. 2.9. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року №58виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. З урахуванням положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року №58 суд вважає, що запис № 13 не відповідає вимогам Інструкції, у ньому відсутня підстава його внесення та він зроблений з метою уникнення відповідальності у зв'язку із переведенням позивача. Також, надані у якості доказів посадові інструкції лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації №2 пологового будинку Суворовського району ім. З.С. Клименко та лікаря акушера-гінеколога гінекологічного відділення, не можуть бути належним чином оцінені судом у зв'язку із тим, що з посадовою інструкцією лікаря акушера-гінеколога гінекологічного відділення [PERSON] позивач не була ознайомлена. Із штатних розписів відповідача взагалі не вбачається існування посади, на яку було переведено позивача. В ході розгляду справи виявлені неточності та протиріччя трактуються на користь робітника, тобто позивача, відповідач в належний спосіб не довів, що відбулося переміщення позивача, а не переведення. Отже, судом встановлено, що фактично відбулося переведення позивача на іншу посаду без його згоди всупереч статті 32 КЗпП України. Щодо пропущеного строку звернення до суду з позовом про оскарження трудового наказу та поновлення на роботі, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до положень ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. В ході розгляду справи було встановлено, що позивач ознайомлена із оскаржуваним наказом № 207-к від 30.11.2015р., про що свідчить її підпис на цьому наказі, але без зазначення дати. В процесі розгляду справи судом не встановлено дату, коли позивач була ознайомлена з цим наказом. Також, судом було встановлено, що внаслідок розбіжностей між наказом та записом у трудовій книжці, позивач не могла бути ознайомлена із переведенням, тому що в оскаржуваному наказі йдеться про переміщення, а в трудовій книжці внесено запис про переведення. Підставами позову у даній справі є саме те, що позивач вважає, що фактично відбулося не переміщення її на іншу посаду, а переведення. А тому, суд приходить до висновку про те, що позивач не була фактично ознайомлена із документами про переведення внаслідок дій відповідача. Посилання представника відповідача на те, що позивач була ознайомлена із записом у трудовій книжці не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки наданий відповідачем «Зошит про рух видачу трудових книжок» не може свідчити про ознайомлення із записом про переведення. Ведення такого зошиту жодним нормативно-правовим актом не передбачено. Посилання позивача на те, що строк звернення до суду був пропущений також з підстав догляду за хворою родичкою не приймаються судом до уваги з огляду на недоведеність таких обставин у суді. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом [PERSON], а тому такий строк звернення необхідно поновити. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст.5-11, 60, 88, 208, 209, 213 - 215, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved