Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що вони з відповідачем мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.12.2012 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання повнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини доходів, починаючи з 25.10.2012 року і до закінчення навчання - 30.06.2016 року. 30.06.2016 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з закінченням навчання. Після отримання постанови вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням матеріально допомоги доньці у зв'язку з тим, що дитина вступає до ВУЗу для продовження навчання, однак, кожного разу отримувала відмову. На даний час донька навчається на першому курсі факультету соціально-психологічних наук та управління, за напрямом підготовки «Менеджмент» у Національному педагогічному університеті ім. М.П. Драгоманова, денної форми навчання, період навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2018 року. У зв'язку викладеними обставинами просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх доходів з 01.06.2016 року і до досягнення донькою 23 років. В судовому засідання представник позивача підтримав обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просив їх задовольнити. Не заперечував, що у відповідача є ще двоє дітей, і це має бути враховано при прийнятті рішення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив врахувати його письмові заперечення. Додатково зазначив, що він згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини, оскільки у нього є ще двоє неповнолітніх дітей. Крім того, просив рахувати, що донька навчається з першого вересня 2016 року та закінчує навчання 30.06.2017 року, і саме за цей період він згоден на стягнення з нього аліментів. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Встановлено, що сторони по справі мають доньку [PERSON], [INFO]. З довідки № 154 від 14.09.2016 року встановлено, що донька сторін - [PERSON] навчається на 1 курсі факультету соціально-психологічних наук та управління, за напрямом підготовки «Менеджмент» у Національному педагогічному університеті ім. М.П. Драгоманова, форма навчання денна, період навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2018 року Відповідно до ст.ст. 198-200 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей до досягнення 23 років, які продовжують навчання та потребують матеріальної допомоги. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Розмір аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених в ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Законодавець передбачив обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до закінчення такого навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років під умовою можливості надання такої допомоги, тобто законодавець обов'язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, поставив у залежність від матеріального стану батьків. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. В даному випадку позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача з 01.07.2016 року і до досягнення донькою 23 років. З урахуванням того, що відповідач не надав доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, та враховуючи те, що відповідач має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини. Враховуючи вимоги законодавства та за погодженням відповідача аліменти мають бути стягнуті з 01.09.2016 року і до закінчення навчання, з урахуванням того, що доньці сторін 23 роки буде 25.08.2017 року, - по 30.06.2017 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial