Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, в якому вказала, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, який розірвано 28.09.2012 року. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], 2005 р.н.. Відповідач добровільно надає матеріальну допомогу, однак не в повному обсязі та не з усіх доходів, а також погрожує повністю припинити будь-які виплати на її користь на утримання сина. Тому просить позов задоволити та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини та роз'яснити відповідачу зміст ст.185 СК України про участь батьків у додаткових витратах. В судовому засіданні позивачка збільшила свої позовні вимоги та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу, оскільки дитина росте та ростуть витрати на її утримання і повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її розвитку. Суду позивач пояснила, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини з моменту розірвання шлюбу по листопад 2015 року включно їй були перераховані аліменти але відповідач не надає коштів на додаткові витрати на дитину. Також під час відпуски відповідач отримує додаткову оплату але аліментів з цих сум вона не отримує. В вересні 2015 року вона отримала СМС повідомлення в якому було зазначено, що відповідач припинить утримувати дитину, а тому вона просить стягнути з відповідача аліменти за рішенням суду. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що матеріальну допомогу він надає добровільно, оскільки звернувся з рапортом до начальника фінансово-економічного відділу академії, в якому просив відраховувати із заробітної плати кошти на утримання сина в розмірі 1/4 частини грошового забезпечення, починаючи з 01.10.2012 року, тобто одразу після розлучення. Згідно з довідкою №350 від 2.11.2015 року, виданою Національною академією ДПС України, з жовтня 2012 року по жовтень 2015 року з нього щомісячно стягувались аліменти на користь [PERSON] в розмірі ? грошового забезпечення щомісячно, які відповідають прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку. Будь-яких інших доходів він не отримує. Щодо додаткових витрат на утримання дитини, то вони не являються предметом розгляду у даній справі. Вважає, що позовні вимоги спрямовані на стягнення аліментів у сумі, яку він і так сплачує добровільно, а тому позовна заява безпідставна, бездоказова та несправедлива. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Ухвалою суду від 08.12.2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині роз'яснення відповідачу змісту ст. 185 СК України залишено без розгляду за заявою позивачки. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 02.08.2003 року, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.09.2012 року, яке набрало законної сили 09.10.2012 року Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], батьком якого є [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються: рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.09.2012 року; свідоцтвом про народження серії [NUMBER], довідкою ЖЕКу №3 від 11.06.2015 року, згідно якої дитина проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідок Національної академії ДПСУ № 1884 від 03.11.2015 року та №350 від 02.11.2015 року підполковник [PERSON] проходить службу в Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Богдана Хмельницького з 26.07.1995 року і з його доходів на підставі його рапорту проводиться утримання аліментів в розмірі 25% його грошового забезпечення з жовтня 2012 року по жовтень 2015 року включно. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» у 2015 році встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 вересня - 1455 гривень. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано суду: рахунок-фактуру № СФ-7000150 від 04.04.2015 року на придбання дитячої шафи; рахунок-фактуру № ТЧ№49185 від 21.08.2015 року на придбання кріплення для телевізора; касові чеки від 10.09.2015 року та від 21.08.2015 року на придбання цифрового приймача та телевізора; касові чеки від 06.10.2015р., 23.10.2015р., 25.11.2015р. про оплату послуг малого басейну; квитанцію від 25.11.2015 року на суму 250 грн. на оплату тренувань [PERSON] в ДТ «Латинич». Проте, вказані докази не спростовують доводів відповідача, що він сплачує добровільно аліменти на утримання дитини в розмірі 25% від свого доходу. Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Разом з тим, позивач з вимогами про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини не зверталась. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач має будь-які інші доходи ніж за основним місцем роботи, з яких відраховувались аліменти з 01.10.2012 року в розмірі ? частини доходу на утримання дитини згідно рапорту відповідача, чи аліменти були сплачені не з усіх отриманих ним доходів, а також що аліментів в розмірі ? частини доходів відповідача, які в вересні-жовтні 2015 року становили 1529 грн.73коп., не достатньо для утримання дитини, позивач суду не надала. Враховуючи наведене, наявність між сторонами спору щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню і з [PERSON], який офіційно працевлаштований, на користь [PERSON], слід стягнути аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд враховуючи, що з 01.10.2012 року проводилось утримання аліментів в розмірі 25% з грошового забезпечення відповідача по листопад 2015 року включно, що в судовому засіданні визнала позивач, приходить до висновку, що аліменти слід стягнути з 01.12.2015 року і до повноліття дитини. В задоволенні решти вимог слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: approved