Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований по [ADDRESS] , під №3, за набувальною давністю. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 28.03.2000 року і по сьогоднішній день, з дозволу Цибулівської сілської ради, проживає у житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] , веде господарство, підтримує будинок у належному технічному та санітарному стані, обробляє прилеглу до будинку земельну ділянку, сплачує комунальні послуги. Власник вказаного будинку - [PERSON] померла [INFO] , спадкоємців не мала. З огляду на те, що вона добросовісно заволоділа чужим майном - вказаним вище будинком, продовжує відкрито і безперервно володіти ним понад 10 років, просить суд визнати за нею право власності на це майно в порядку набувальної давності. Позивач та її представник у підготовче засідання не з`явилися, при цьому від представника надійшла заява, в якій він просить позовні вимоги задовольнити та розглядати справу за його відсутності. Представник відповідачів Цибулівської та Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області до суду не з`явився, але надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності. Третя особа [PERSON] також за викликом суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. В матеріалах справи міститься його заява, в якій він вказав, що не заперечує щодо набуття його дружиною в особисту приватну власність житлового будинку за набувальною давністю. Враховуючи те, що позивач позовні вимоги підтримує, а відповідачі їх визнають повністю, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України. Суд, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За даними паспорта громадянина України, витягу з актового запису про державну реєстрацію шлюбу, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про смерть, позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 28.03.2000 у [ADDRESS] . До укладення шлюбу - 23.06.2015 з [PERSON] , мала прізвище « [PERSON] » та перебувала в шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 3,5,6,7). Згідно зі свідоцтвами про народження [PERSON] має четверо дітей, троє з яких є неповнолітніми (а.с. 11,12.13,14). У довідці Цибулівської сільської ради зазначено, що з 2000 року і по сьогоднійшній день позивач проживає по [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою проживають її діти та чоловік (а.с.15,42). За даними по господарського обліку (по господарська книга 1, запис по господарського обліку №315/1) [PERSON] з 2000 року і по теперішній час проживає та зареєстрована в будинку [ADDRESS] , має присадибну ділянку загальною площею 0,15 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,00 га. Раніше будинок належав [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . До дня смерті у вказаному будинку остання проживала та була зареєстрована одна, спадкоємці та близькі родичі на території сільської ради у неї відсутні. З 01.12.1997 по 31.12.1999 за вказаною адресою ніхто не проживав і не був зареєстрованим (а.с.16,22,23,108,109). За даними Інформаційних довідок зі спадкового реєстру та довідки Знам`янської районної державної нотаріальної контори від 22.05.2019, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, заповіти від її імені не посвідчувалися (а.с. 55,56,57). З довідки про належність домоволодіння, рішення виконавчого комітету Цибулівської сільської ради №82 від 18.10.1996, висновку про реєстрацію домоволодіння, вбачається що житловий будинок [ADDRESS] належав на праві особисто власності [PERSON] (а.с. 19,20,21). Згідно з рішенням Цибулівської сільської ради від 10.11.2015 за [ADDRESS] (а.с. 24,25). На замовлення позивача на житловий будинок, який є предметом спору виготовлено технічний паспорт (а.с. 26-31). З пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] з 2000 року проживає та веде господарство за адресою [ADDRESS] . Вселилася вона в будинок зі згоди сільської ради, власника у будинку не було (а.с. 32,33). Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з абз.1 ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України). Згідно з п.13 вказаної постанови Пленуму ВССУ, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими, захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим, особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Тож, оскільки позивач добросовісно заволоділа майном, яке, як встановлено під час розгляду справи, не має власника, а саме житловим будинком з господарського-побутовими будівлями [ADDRESS] , та безперервно понад десять років відкрито, не приховуючи факт знаходження майна в її володінні, ним володіє, за нею може бути визнано право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю згідно з ч.1 ст.344 ЦК України. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.321, 328, 344 ЦК України, ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: approved