Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В своєму позові зазначила, що з 07 вересня 2013 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . На утримання дитини відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Кошти на придбання одягу для дитини, на гуртки та інші витрати, що спрямовуються на розвиток її здібностей, позивачу доводиться щоразу просити у відповідача. У придбанні для дитини продуктів харчування відповідач участі взагалі не бере. Тому позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання дочки - [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття. Ухвалою судді від Київського районного суду м. Полтави від 02 липня 2021 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 13). Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не звертався. Надав відзив на позов, у якому позовні вимоги про стягнення аліментів визнав в повному обсязі, зазначивши, що утримання дитини є його обов`язком. Але не погодився зі змістом позовної заяви, яка не підтверджується доказами у справі. Заперечив доводи позивача про те, що він не приймає участі у вихованні дитини, не створює належних умов для проживання дитини, не придбає для дитини продуктів харчування. Зазначив, що вони спростовуються наданими до відзиву письмовими доказами, а саме фотографіями із спільно проведеного часу. Він придбавав продукти харчування, оплачував комунальні послуги, ремонтні роботи в квартирі та придбання до неї меблів. Весь тягар щодо облаштування належних умов для проживання сім`ї був на ньому. Крім того, кожного місяця він надавав позивачу 6000 грн., які вона витрачала на власний розсуд. Тому позовні вимоги він визнає та погоджується на винесення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки. Проте, в мотивувальній частині рішення просив врахувати та викласти вказані вище обставини. Інших заяв з процесуальних питань або клопотань сторони суду не подавали. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07 вересня 2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01 жовтня 2014 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції (а.с.4). В даний час між батьками виник спір щодо участі батька в утриманні дитини. Позивач в позовній заяві зазначила, що відповідач у необхідному розмірі матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідач вказану обставину заперечує. Проте наданими відповідачем доказами не підтверджується той факт, що він належним чином бере участь в утриманні дитини. Надані ним роздруківки фотознімків, зроблених під час спільного проведення часу з дитиною, не є доказом участі батька у витратах на утримання дитини, а доводять лише факт спілкування батька з динною, спільного проведення ними часу. Виписки про рух коштів на банківському рахунку відповідача також можуть свідчити про розмір його видатків, їх дату та час, мережу магазинів, аптек, АЗС, тощо, на користь яких ним здійснені оплати. Але призначення цих платежів, особу, в інтересах якої відповідачем придбавались товари та послуги, здійснювались інші оплати, вказані виписки не містять. Чи були ці витрати спрямовані на утримання дитини, здійснені в інтересах дитини, на яку суму, з якою періодичністю, вказані докази інформації не надають. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки між батьками виник спір щодо участі батька в утриманні дитини, доказів того, що батько регулярно надає позивачу матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини - [PERSON] - до матеріалів справи не додано, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. За вимогами ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При ухваленні даного рішення та визначенні розміру аліментів судом враховано обставини, передбачені ст.182 СК України. Крім того, при вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX, на час розгляду справи становить 2510 грн. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Саме такий розмір аліментів має забезпечити право малолітньої [PERSON] на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 01 липня 2021 року - дня звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому дане рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відзиві на позов відповідач посилався на вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні з позовом до суду позивач судовий збір не сплачувала на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно, відсутні підстави для вирішення питання щодо повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача на оплату правової допомоги складають 1000 грн., що підтверджується долученою до матеріалів справи квитанцією адвоката від 29 червня 2021 року №19 (а.с. 10). Повноваження адвоката Васильєвої Л.М. як представника позивача підтверджуються долученим до матеріалів справи договором про надання правової допомоги від 25 червня 2021 року, укладеним адвокатом Васильєвою Л.М. з [PERSON] , та ордером адвоката від 01 липня 2021 року серії ПТ №231651, долученим до справи (а.с. 9, 11). Тому суд відхиляє доводи відповідача, наведені у відзиві на позов, щодо відсутності у адвоката повноважень на представництво інтересів позивача, та приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. на відшкодування витрат на оплату правової допомоги.

Outcome: approved