Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить виселити відповідача з квартири [ADDRESS], без надання іншого житла, знявши її з реєстрації місця проживання. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач по справі є донькою колишньої власниці вищевказаної квартири та вона зареєстрована та мешкає за вказаною адресою. Крім відповідача, у спірній квартирі зареєстровані й неповнолітні діти відповідача, які відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова були відібрані у відповідача без позбавлення її батьківських прав та в подальшому над дітьми була встановлена опіка та була призначена інша особа в якості опікуна дітей. На теперішній час в квартирі мешкає лише відповідач, яка веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями , у зв'язку з чим квартира знаходиться в антисанітарному стані, що порушує права позивача як власника квартири. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення . Відповідач в судове засідання не з»явилась, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином, про причини своєї не явки суду не повідомила. Письмових заперечень проти позову, суду не надала. Представником третьої особи - Служби у справах дітей до суду подана заява про розгляд справи без її участі, в якій також представник просила ухвалити рішення по справі на розсуд суду. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази , які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 06.03.2017 року, позивач є власником квартири [ADDRESS] ( а.с.11), що також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с.13) Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» Дільниці № 21 від 28.03.2017 року, відповідач по справі зареєстрована за адресою : [ADDRESS] ( а.с.16). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначений висновок був зроблений Верховним судом України 30.11.2016 року по справі № 6-709цс16. Оскільки проживання відповідача порушує права власника, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення обґрунтовані і підлягають задоволенню. Стосовно вимоги позивачка про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд вважає, що позов в цій частині не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Порядок реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації громадян, які на законних підставах, перебувають в України визначеноЗаконом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003року ( далі- Закон) . Відповідно до ст. 3 Закону реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документу про місце проживання або місця перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, виселення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду про виселення є самостійною підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання відповідним органом виконавчої влади з питань реєстрації, а тому в даному випадку вирішення цього питання взагалі не потребує судового втручання. На підставі викладеного та

Outcome: partial