Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтувала тим, що згідно виконавчого листа № 285/2363/16-ц від 06.03.2017 року, виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області, з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їхньої спільної дитини: доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 гривень щомісячно. З часу ухвалення вищезазначеного рішення суду відбулось значне підвищення тарифів на комунальні послуги, регулярно підвищуються ціни на продукти харчування, одяг, канцелярське обладнання, проїзд у транспорті. На сьогоднішній день розмір аліментів, який сплачує відповідач є нижчим ніж мінімальний гарантований розмір аліментів. Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала на просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. Заслухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що згідно свідоцтва про народження дитини сторони є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Також встановлено, що на підставі виконавчого листа № 285/2363/16-ц від 06.03.2017 року, виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання їхньої спільної дитини: доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 20 січня 2017 року до повноліття дитини, зазначена обставина визнається сторонами. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Встановлено, що відповідач наданий час працює робітником в Обласному бюро судово-медичної експертизи та отримує мінімальний розмір заробітної плати, що підтверджується довідкою №168 від 15.05.2019 р.. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази згідно вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, позивачка звертаючись з даним позовом до суду повинна була надати суду докази на підтвердження того, що наданий час погіршилось її матеріальне становище, чи покращилось матеріальне становище відповідача, або погіршився стан здоров`я дитини або її стан, що ускладнює її працевлаштування. Отже, виходячи з вищевикладеного, та враховуючи те, що позивача не надала суду достовірних доказів на підтвердження свої доводів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, в зв`язку з чим у задоволенні позову відмовляє.

Outcome: dismissed