Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] ; квартиру за адресою: [ADDRESS] . Визначити частки квартир за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] - рівними по 1/2 частці за [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у розмірі 2414,31 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 24.09.1999 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Старший син проживає окремо. Відповідач проживає сам у трьохкімнатній квартирі, а вона вимушена з молодшим сином винаймати квартиру. Спільне життя з відповідачем не склалося, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.01.2021 року шлюб було розірвано. Перебуваючи в шлюбі з відповідачем, вони набули у власність дві квартири, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та по [ADDRESS] . При державній реєстрації права власності на нерухоме майно, квартири були зареєстровані на чоловіка і його частки в цих квартирах зазначені як 1/1. Вона з цим не погоджується, тому вимушена звернутися до суду за захистом порушених та не визнаних прав як співвласника квартири. Ухвалою від 04.03.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 20.07.2021 року підготовче судове засідання було закрито та справу було призначено до судового розгляду по суті та витребувано від Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відомості відносно [PERSON] щодо нарахованої заробітної плати (дохід, грошове забезпечення) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 24.09.1999 року по 21.02.2021 року. \~ \~ \~ \~26.04.2021 року представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування відзиву зазначив, що за час шлюбу, відповідачем були придбані квартири за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] . Зазначені квартири були придбані за особисті кошти відповідача, які отримані від продажу нерухомості, що не було набуте під час шлюбу, не за спільні із відповідачем кошти. Відповідач 04.10.2011 року продав квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належала його батьку - [PERSON] . За кошти отримані від продажу квартири, відповідач 08.10.2011 року придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] . 20.08.2013 року відповідач разом зі своєю матір`ю [PERSON] продали квартиру за адресою [ADDRESS] , яка належала їм праві власності. За кошти, що були отримані від продажу квартири, 30.08.2013 року відповідач придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] . 26.04.2021 року представник відповідача [PERSON] за первісним позовом подав до суду зустрічний позов, в якому просив суд визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартири, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначив, що з 24.09.1999 року по 21.01.2021 року він з відповідачем перебували у шлюбі. За час шлюбу, він придбав квартири, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зазначені квартири були придбані за його особисті кошти, які були отримані від продажу нерухомості, що не була набута під час шлюбу, не за спільні із відповідачем кошти. Тому просить визнати за ним право особистої приватної власності на вказані квартири. \~ \~ \~ \~Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом у судовому засіданні просила задовольнити її первісний позов в повному обсязі, заперечувала проти задоволення зустрічного позову та пояснила, що квартири були набуті під час сумісного проживання та є спільною власністю. У 2013 році вони продали квартиру, яка належала чоловіку ще до шлюбу та його матері, що розташована по [ADDRESS] . Квартиру за адресою [ADDRESS] вони купили за спільні кошти. Квартиру за адресою: [ADDRESS] -5 купили за сумісні кошти, але частина грошей була з продажу квартири по [ADDRESS] . На момент придбання квартир, сім`я складалась з 3 чоловік. Вона працювала оператором на заправці. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвокат Московчук А.М. у судовому засіданні первісний позов підтримав повністю, проти зустрічного позову заперечував та зазначив, що гроші від продажу квартири по [ADDRESS] , оскільки власником квартири був батько відповідача. [PERSON] продав її по довіреності, тому гроші належала батьку [PERSON] . У договорі на покупку квартири по [ADDRESS] вказано, що він купляє її в інтересах сім`ї. Щодо квартири, що розташована по [ADDRESS] -5 зазначає наступне. Була продана квартира, яка належала відповідачу та його матері. Він отримав частку грошей. За ту частку та за сімейні кошти, вони придбали нову квартиру. Їм не відомо за скільки була продана квартира по [ADDRESS] була куплена за 25120 грн., а квартира по [ADDRESS] за 71000 грн. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом просив задовольнити зустрічний позов повністю, первісний позов не визнав та пояснив, що квартира по [ADDRESS] була продана за 25120 грн. і належала його батьку. За ті гроші була куплена квартира по [ADDRESS] , яку оформили на його ім`я, але в ній прописаний був батько. Він пропонував віддати цю квартиру позивачу за первісним позовом, але вона відмовилась. Квартиру по [ADDRESS] продали у 2013 році. За ті кошти купили квартиру по пр. Дружби народів. Ремонт робили за спільні кошти. Він працював у вказаний період: у 2013 році - на заводі, у 2011 році офіційно не був працевлаштований. З обох сторін допомагали батьки. Мати переїхала в будинок. Квартира по [ADDRESS] купувалась для сім`ї. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат Кот Є.О. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов та зазначив, що різниця між продажем та покупкою квартир склала 4 і 9 днів. Доход сім`ї у спірний період не дозволяв купити квартири, тому квартири були куплені за кошти від продажу інших квартир. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що вона є матір`ю [PERSON] та пояснила, що квартира по [ADDRESS] належала батьку [PERSON] . За ті кошти у 2011 році була куплена йому квартира по [ADDRESS] , але так як батько був неадекватний, квартиру оформили на [PERSON] . Комунальні платежі сплачувала вона, і ремонт у квартирі також робила вона. У тій квартирі до 2013 року жив батько [PERSON] . Після того, там ніхто не жив. На придбання тієї квартири більше ніхто не давав коштів, квартира була куплена тільки за їх кошти. [PERSON] та [PERSON] грошей не давали, та вони і не були потрібні, так як грошей вистачало від продажу квартири на [ADDRESS] до приватизації належала їй і [PERSON] . 19 серпня продали ту квартиру. Їй стало відомо, що [PERSON] вагітна. І [PERSON] , і [PERSON] сказали, що потрібно розширятись, а саме їм потрібна була квартира побільше. До цього вони жили у квартирі по [ADDRESS] і [PERSON] почали шукати нову квартиру. Квартиру по [ADDRESS] вони купили за гроші від продажу квартири по [ADDRESS] і так як там було багато боргів [PERSON] уклав договори реструктуризації. Квартиру по [ADDRESS] продали за 14000 дол. США, а по [ADDRESS] купили за 20000 дол. США і оформили її на сина. Вона гроші заробляла для сина і його сім`ї і давала гроші в інтересах сім`ї. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.09.1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). [PERSON] від імені [PERSON] 04.10.2011 року, на підставі довіреності від 29.07.2011 року (а.с.57-59) продав квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20.08.2013 (а.с. 53-54). 08.10.2011 року [PERSON] купив квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 08.10.2011 року (а.с. 55-56). У абз. 3 п. 7 вказаного договору зазначено, що покупець свідчить, що придбаває нерухоме майно на праві спільної сумісної власності подружжя. Купівля відбувається за заявою його дружини [PERSON] . 20.08.2013 року [PERSON] та [PERSON] продали квартиру, що належала їм на праві приватної власності та була отримана ними на підставі свідоцтва про право власності та розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20.08.2013 (а.с. 49-50). [PERSON] 30.08.2013 року купив квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20.08.2013 (а.с. 51-52). Вказана квартира куплялась в інтересах сім`ї, що в судовому засіданні підтвердив [PERSON] та свідок [PERSON] . На даний час між сторонами виникло питання щодо розподілу спільного майна подружжя. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, придбане нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Оскільки в ході судового засідання свідок [PERSON] та відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] підтвердили, що квартири купувались в інтересах сім`ї, у договорі купівлі-продажу від 08.10.2011 року мається запис, що [PERSON] придбаває нерухоме майно на праві спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви. \~ \~ \~ \~Ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що спірні квартири придбавалися в інтересах сім`ї та є спільною власністю подружжя сторін. \~ \~ \~ \~Відповідно\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі, пропорційно задоволеним позовним вимогам. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved