Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, мотивуючі свої вимоги тим, що відповідач зареєстрований в домоволодінні, яке належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 01.03.1990 року та розташоване в [ADDRESS] . Вказує, що [PERSON] в добровільному порядку не знімається з реєстрації, що позбавляє позивача права вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак подала заяву в якій вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу слухати в її відсутності та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи. Клопотань про відкладення справи від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так суд встановив, що [PERSON] зареєстрований в домоволодінні, яке розташоване в [ADDRESS], що належить позивачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 01.03.1990 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.09.2009 року. З Акту обстеження місця проживання виданого Оршовецькою сільською радою Кіцманського району Чернівецької області від 01.09.2014 року та довідки № 797 від 01.09.2014 року вбачається, що відповідач зареєстрований в спірному господарстві, однак на даний час не проживає там. Реєстрація [PERSON] в належному позивачу домоволодінні позбавляє її права вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник вправі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частина 2 ст. 405 ЦК України вказує, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватись та розпоряджатись своїм майном(ст. 391ЦК України). Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що для зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд приходить до висновку, що позов можна задовольнити ухваливши заочне рішення про задоволення позову за наявності законних на те підстав і оскільки це відповідає вимогам закону стосовно захисту права власності, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб. На підставі викладеного, ст.ст. 319, 383, 386, 387, 388, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved