Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. 15.03.2013 року належну спадкодавцю 3/8 частки житлового будинку та земельну ділянку площею 0, 0109 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] , загальною площею 75, 5 кв.м. успадкувала внучка позивача [PERSON] Право власності на іншу частку (3/8) оформлене за померлою [PERSON] , 1/4 частки належить на праві власності [PERSON] . Житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 75, 5 кв.м. належав в рівних долях на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] [INFO] його частку успадкували в рівних долях дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . [INFO] року [PERSON] , якій належало 3/4 частки в будинку, померла. Половину належної спадкодавцю частки майна успадкував [PERSON] , який оформив своє право власності, іншу половину дочка від першого шлюбу [PERSON] , яка не оформила належно спадкові права, а тому право власності на вказану частку зареєстроване на померлу [PERSON] . Позивачу відомо, що на даний час [PERSON] померла, про її спадкоємців даних немає. \~ \~ \~ \~Позивач, посилаючись на те, що вона постійно доглядає за будинком, господарськими спорудами і прибудинковою територією, так як би це робив власник, здійснює поточний ремонт будинку, здійснила його утеплення, сплачує комунальні послуги, разом з своєю онукою [PERSON] користується 3/8 частиною житлового будинку, відкрито на протязі 23 років з 1996 року, про те, що її чоловік володів лише 3/8 часткою будинку, а інші 3/8 зареєстровані ще за померлою [PERSON] , вона дізналась восени 2018 року, вважає, що у неї виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю. \~ \~ \~ \~Враховуючи зазначене, просить визнати за нею право власності на 3/8 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку набувальної давності. Представник позивача в письмовій заяві просить розгляд справи провести у відсутності сторони позивача, позов підтримує повністю із наведених в заяві підстав. \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на адресу суду подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с.25). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. 15.03.2013 року належну спадкодавцю 3/8 частки житлового будинку та земельну ділянку площею 0, 0109 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] , загальною площею 75, 5 кв.м. успадкувала [PERSON] . Дані обставини підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копіями свідоцтв про право власності на спадщину за заповітом, витягами про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.13-18) Право власності на іншу частку (3/8) оформлене за померлою [PERSON] . Право власності на ј частку оформлене за [PERSON] . Житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 75, 5 кв.м. належав в рівних долях на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] [INFO] його частку успадкували в рівних долях дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . [INFO] року [PERSON] , якій належало 3/4 частки в будинку, померла. 1/2 від належної спадкодавцю ( [PERSON] ) частки її майна успадкував [PERSON] , який оформив своє право власності. Іншу частину успадкувала дочка від першого шлюбу [PERSON] , яка не оформила належно спадкові права, а тому право власності на вказану частку зареєстроване на померлу [PERSON] . Позивач, посилаючись на те, що на протязі 23 років користується будинком, господарськими спорудами і прибудинковою територією, так як би це робив власник, відкрито, добросовісно, здійснює поточний ремонт будинку, здійснила його утеплення, сплачує комунальні послуги, про те, що її чоловік володів лише 3/8 часткою будинку, а інші 3/8 зареєстровані ще за померлою [PERSON] , вона дізналась восени 2018 року, вважає, що у неї виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). Судом встановлено, що спірна частина будинку (3/8) належить [PERSON] , що виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Разом з тим, позивач, в момент заволодіння спірним майном була обізнана відносно того, що спадкоємцем даного майна є [PERSON] , яка могла претендувати на належну їй спадщину. Відтак, смерть [PERSON] та не узаконення спадкових прав [PERSON] , не давали позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним . Отже, відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Крім того, слід врахувати, що [PERSON] померла [INFO] , а положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном, а відповідно й наявності у нього добросовісності такого володіння, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття на нього права власності відповідно до вимог статті 344 ЦК України. Водночас, пунктом 5 частини першої статті 555 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Беручи до уваги вищезазначене, враховуючи характер спірних правовідносин та встановивши фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed