Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач, звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що 30 вересня 2005 року помер його батько [PERSON], а 28 грудня 2007 року померла мати [PERSON]. Після їх смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Шевченка, 27, в с. Лісний Хлібичин, Коломийського району, Івано-Франківської області. Від імені батьків 13 травня 2003 року у виконкомі Ліснохлібичинської сільської ради були посвідчені заповіти, згідно яких спадкодавці все належне їм майно заповіли йому, [PERSON] Дані заповіти не змінювалися і не скасовувалися. З метою оформлення спадщини він звернувся до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовив у видачі даного свідоцтва, так як майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а він не подав документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Оскільки він фактично прийняв спадщину, то просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 27, с. Лісний Хлібичин, Коломийського району, Івано-Франківської області, як спадкове майно після смерті батьків. Позивач та відповідачі подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, останні позовні вимоги визнають у повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги належно обгрунтованими виходячи із наступного. Як видно із досліджених доказів, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с. Лісний Хлібичин по вул. Шевченка, 27, Коломийського району, належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON], що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок, виданим 27 жовтня 1987 р. виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 220 від 14 жовтня 1987 р.. Відповідно до довідки Ліснохлібичинської сільської ради від 31 травня 2017 року № 594 станом на 01 липня 1990 року за вказаною вище адресою проживали: [PERSON] голова домогосподарства, [PERSON] його дружина, [PERSON] син, [PERSON] невістка, [PERSON] - онука. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом на 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Оскільки на час ліквідації колгоспних дворів у господарстві проживало пятеро членів двору, то кожному із них належить по 1/5 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. 30 вересня 2005 року [PERSON] помер, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис за № 21. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина за законом на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: с. Лісний Хлібичин, вул. Шевченка, 27, Коломийського району, Івано-Франківської області. Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Ліснохлібичинської сільської ради 13 травня 2003 року та зареєстрованого в реєстрі за № 42, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів синові [PERSON]. Даний заповіт не змінювався і не скасовувався, про що зазначено у довідці Ліснохлібичинської сільської ради від 31 травня 2017 року № 594. Позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька. Інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. 28 грудня 2007 року померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 47. Після смерті спадкодавиці відкрилася спадщина за законом на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: с. Лісний Хлібичин, вул. Шевченка, 27, Коломийського району, Івано-Франківської області. Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Ліснохлібичинської сільської ради 13 травня 2003 року та зареєстрованого в реєстрі за № 42, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповіла синові [PERSON]. Позивач фактично прийняв спадщину після смерті матері. Інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. З метою оформлення спадщини після смерті батьків [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, однак 24 березня 2017 року постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом із-за неподачі ним документів, що посвідчують право власності спадкодавців на майно. Згідно технічного паспорта, складеного ОКП Коломийське МБТІ 28 квітня 2017 року вартість спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 227242,00 грн.. Частиною 1\~ст.16 ЦК України\~особі гарантується право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 11\~ст. 346 ЦК України\~право власності припиняється з моменту смерті власника. Відповідно до ч. 2\~ст. 328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, виходячи з того, що позивач вступив в управління спадковим майном, інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає, відповідачі як колишні члени колгоспного двору, яким вказане майно належить спільно з позивачем на праві спільної сумісної власності, не заперечують проти задоволення позову, тобто визнання за позивачем права власності на все майно двору, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та підлягаючими до задоволення. На підставі наведеного та ст.ст.\~15,\~ 16,\~ 328, 346,\~392, 1268 ЦК України,

Outcome: approved