Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача Полтавської обласної ради про визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. В\~позовній заяві\~посилалась на\~те,\~що вона зареєстрована та постійно проживає з 22 квітня 1977 року у трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] (донька [PERSON] ) зареєстрована та постійно проживає у цій квартирі з 15 листопада 2014 року. Підставою вселення до даної квартири є ордер № 315 від лютого місяця 1975 року, який був виданий виконавчим комітетом Київської районної Ради депутатів трудящих м [ADDRESS] Полтави. Житловий будинок [ADDRESS] раніше належав ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів» та відносився до майна територіальної громади Полтавської обласної ради. Рішенням Господарського суду Полтавської області (справа № 7/261 від 19.10.2004 р.) ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів» по причині банкрутства 15.11.2006 р. був ліквідований та припинив своє існування. Фактично з цього часу будинок [ADDRESS] є безхазяйним, набувати право власності на нього ніхто не збирається. Така бездіяльність порушує право [PERSON] , зокрема на безоплатну приватизацію вказаної квартири. Враховуючи, що право власності за ст. 344 ЦК України на нерухому річ набувається у разі користування майном протягом 10 років, а [PERSON] - донька позивача, зареєстрована у кв. [ADDRESS] з 2014 року, вона не претендує на визнання права власності за набувальною давністю. Тому позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 06 травня 2019 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін (а.с.45). Ухвалою суду від 29 травня 2019 року за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено Полтавську міську раду. Також вказаною ухвалою задоволено клопотання представника третьої особи та залучено Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (а.с.81). Відповідач Полтавська міська рада надала відзив на позов, у якому проти позову заперечила. Зазначив, що позивач [PERSON] набула право користування квартирою [ADDRESS] . У правовідносинах, які є предметом спору, відсутні ознаки набуття позивачем права власності на спірне житлове приміщення і ознаки володіння ним. оскільки вона набула лише право користування квартирою. Крім того, Полтавська міська рада жодним чином не порушила прав позивача, що стало б підставою для звернення до суду за захистом її прав. Тому в задоволенні позову просила відмовити (а.с.53-56). Відповідач Полтавська обласна рада також надала відзив на позов, у якому посилалась на те, що Полтавська обласна рада представляє спільні інтереси територіальних громад області. Спірне майно не належить до об`єктів спільної власності територіальних громад області, та мало бути передане до власності територіальної громади м.Полтави в особі Полтавської міської ради. Оскільки Полтавська обласна рада не є власником житлового будинку по [ADDRESS] , відповідно між нею та позивачем не виникає спору, тобто відсутній предмет спору. Тому просила закрити провадження у справі за позовною заяво [PERSON] до Полтавської обласної ради у зв`язку з відсутністю між ними спору (а.с.75-76). Ухвалою суду від 29 травня 2019 року в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовлено (а.с.81). Третя особа Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради надала письмові пояснення по суті спору, у яких також зазначила, що передбачені законом підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру відсутні (а.с.95-98). Інші заяви по суті справи, клопотання сторонами суду не подавалися. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Корсун С.В. позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Представник відповідача Полтавської обласної ради Стронська Т.В. в судовому засіданні при вирішенні справи по суті послалась на розсуд суду. Пояснила, що не заперечує проти набуття позивачем права власності за набувальною давністю на спірну квартиру, але Полтавська обласна рада не є належним відповідачем у даній справі. Представник відповідача Полтавської міської ради в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з клопотанням проводити розгляд справи за відсутності представника територіальної громади м.Полтави в особі Полтавської міської ради з урахуванням правової позиції, викладеної у відзиві на позов (а.с.100). Представник третьої особи Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання також не з`явився, звернувшись у тексті письмових пояснень на позовну заяву з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника управління (а.с.95-98) . Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що в засідання не з`явились, суд керується ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Представники відповідача та третьої особи, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, звернувшись до суду з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності. Тому згідно ст.223 ЦПК України відсутні підстави для відкладення розгляду справи. Суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що у лютому 1975 року Виконавчий комітет Київської районної Ради депутатів трудящих м.Полтави на підставі рішення виконкому від 11 лютого 1975 року №94 видав ордер №315 Піскун Дмитру Івановичу, сім`я якого складається з чотирьох чоловік, на право зайняття трикімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.11). Склад сім`ї, на яку видано даний ордер, зазначений наступний: Піскун Д.І. квартиронаймач, Піскун С.М. дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] син (а.с.11, зворот). Даний ордер став підставою вселення вказаної сім`ї до квартири за адресою: [ADDRESS] та підставою для користування вказаною квартирою. Таким чином на підставі вказаного ордера позивач набула права користування спірною квартирою. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 листопада 1990 року Полтавським міським відділом ЗАГС (а.с.10). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 06 вересня 2014 року (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 02 березня 1998 року №83 «Про переоформлення особистих рахунків» дозволено адміністрації Мало-Будищанського заводу будматеріалів переоформити особистий рахунок на кв. [ADDRESS] на [PERSON] з її сина [PERSON] (а.с.12). Місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 15 листопада 2014 року (а.с.23). Житловий будинок [ADDRESS] 21 по [ADDRESS] . Клінкерна м. Полтави обліковувався на балансі ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів», що підтверджується інформацією Регіонального відділення Фонду державного майна по Полтавській області від 30 липня 2015 року №02-03-3304 (а.с.14). Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19 жовтня 2004 року у справі № 7/261 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс Відкритого акціонерного товариства «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів», яке ліквідовано (а.с.22). Після ліквідації ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів» будинок по вул.Клінкерній, 21 у м.Полтаві у власність територіальної громади м.Полтави не переданий, що підтверджується даними листа Виконавчого комітету Полтавської міської ради № П 01-06-02.2- 04/94-зі від 05 жовтня 2018 року (а.с.20). Згідно інформації, викладеної у вказаному листі, враховуючи наявність у житловому будинку по [ADDRESS] квартир, Полтавська міська рада не має правових підстав для вчинення дій стосовно прийняття його до комунальної власності територіальної громади міста. Житловий будинок по [ADDRESS] не перебуває у комунальній власності та на балансі комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради. Відповідно до\~статті 328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої\~статті 344 Цивільного кодексу України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом\~статті 2 Цивільного кодексу України\~є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Як роз`яснила Велака Палата Верховного суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №\~910/17274/17, провадження № 12-291гс18, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої\~статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~Цивільному кодексі України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої\~статті 344 Цивільного кодексу України\~добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Судом встановлено, що [PERSON] вселилася та набула права користування квартирою за адресою: [ADDRESS] на підставі ордера №315, виданого у лютому 1975 року Виконавчим комітетом Київської районної Ради депутатів трудящих м.Полтави. Таким чином, вона володіє майном на підставі певного юридичного титулу, що виключає застосування набувальної давності, оскільки вона володіє майном не як власник, а як користувач. Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні, вона достовірно знає, про те, що вона не набувала права власності на спірну квартиру, оскільки як на підставу свого позову посилається на неможливість одержати це нерухоме майно у власність внаслідок приватизації. Таким чином судом встановлено відсутність підстав, передбачених ст.344 ЦПК України, для визнання за позивачем права власності на квартиру за набувальною давністю. Крім того, судом встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] не перебуває у спільній власності територіальних громад області, у зв`язку з ліквідацією ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів» вирішувалось питання щодо передачі будинку до комунальної власності територіальної громади м.Полтави, а не до власності територіальних громад області. Тому суд приходить до висновку, що Полтавська обласна рада є неналежним відповідачем у даній справі. В задоволенні позовних вимог до Полтавської обласної ради також необхідно відмовити з цих підстав. На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed