Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила: -розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі, зареєстрований 30 вересня 1995 року Хоминцівською сільською радою Сумської області, про що складено актовий запис № 6. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила про те, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.09.1995 року, у період шлюбу у сторін у справі народилась донька - [PERSON], 1997 року, яка на час звернення до суду з позовом є повнолітньою, однак продовжує навчання. Протягом останнього року сімейне життя поступово погіршувалось, що в результаті призвело до припинення між подружжям шлюбних відносин. Позивач зазначає про те, що протягом тривалого часу відповідач не працював, матеріально не забезпечував родину. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання не заперечував, однак заперечував в частині заявленого позивачем розміру аліментів у розмірі 1/3 частини від його заробітку, зазначив, що погоджується на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини. Вислухавши пояснення та заперечення сторін у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 30 вересня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Хоминцівською сільською радою Роменського району Сумської області, про що складено актовий запис № 6, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 30.09.1995 року Хоминцівською сільською радою Роменського району Сумської області. [INFO] року народилась [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 04.10.1997 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського району м. Києва. Згідно даних свідоцтва, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає, що примирення між собою та збереження сім'ї є неможливим та таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і інтересам їх сина. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини та відносини, які склалися між сторонами у справі, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], яка продовжує навчання, суд зазначає наступне. Відповідно до даних довідки № 919, виданої 04.04.2016 року Київським університетом імені Бориса Грінченка, [PERSON] є студенткою ІV курсу, навчається на денній формі навчання університетського технікуму, строк навчання з 01.09.2012 року по 30.06.2016 року. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. В ході розгляду справи судом встановлено, що дочка [PERSON] проживає разом з матір'ю та перебуває на повному її утриманні. Згідно вимог ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурні, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні відповідач підтвердив, що з березня місяця поточного року працевлаштований та спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки у розмірі ? частини від суми його заробітку (доходу). З таких обставин, враховуючи те, що дочка відповідача [PERSON] - [PERSON], досягла повноліття та продовжує навчання, що підтверджується наданими у справі доказами, а також приймаючи до уваги те, що батько, який є працездатним, суд надходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] на час її навчання у розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial