Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина. За час життя [PERSON] не розпорядилась спадковим майном, заповіту не залишила, спадкоємство здійснюється за законом. Позивач у встановлений ст. 1270 ЦК України строк не звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із юридичною неграмотністю, оскільки консультуючись у юриста стосовно порядку оформлення спадщини невірно зрозуміла положення ст.ст. 1268-1270 ЦК України. Позивач у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі, в матеріалах справи присутня заява, у якій вона просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, надав суду заяву, у якій просить розглянути справу за відсутності представника, позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов має бути задоволено з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина. За час життя [PERSON] не розпорядилась спадковим майном, заповіту не залишила, спадкоємство здійснюється за законом. Позивач у встановлений ст. 1270 ЦК України строк не звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із юридичною неграмотністю, оскільки консультуючись у юриста стосовно порядку оформлення спадщини невірно зрозуміла положення ст.ст. 1268-1270 ЦК України. Статтями 1216, 1217 та 1220 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), здійснюється за заповітом або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлений строк у шість місяців для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись до нотаріальної контори, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини. Встановлені судом обставини щодо пропуску строку [PERSON] для прийняття спадщини свідчать про поважність причин такого пропуску. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ст. 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року зазначено, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Позивач пов`язана зі спадкодавцем кровним походженням. Усі права та обов`язки, що належали [PERSON] як спадкодавцю на момент відкриття спадщини, в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких вона є. Пропуск строку на прийняття спадщини пропущено позивачем з поважних причин. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд приходить до висновку, що позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved