Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не зявилась, оскільки надала до суду заяву з проханням справу розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги. В заяві також позивач зазначила, що у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. /а.с.17/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих причин, про час та місце судового засідання був повідомлений /а.с.18-19/. Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не зявився, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи суд знаходить, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню, за наступних підстав та міркувань. Судом встановлено, що позивач та відповідач проживали разом без реєстрації шлюбу. Відповідач визнав, що [PERSON] є його дочкою і факт свого батьківства оформив в установленому законом порядку в органах реєстрації актів цивільного стану. Згідно із дослідженими в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії 1-ЕЛ № 131080 (а.с.4) батьком [PERSON] записаний [PERSON]. Як вбачається із довідки № 564 від 04.05.2016 року позивач зареєстрована та проживає разом з вказаною дитиною за адресою: с. Півнівщина, вулиця Леніна, 58 (а.с.6). Відповідач своєї участі в утриманні неповнолітньої дитини не довів. У відповідності до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст.184 цього кодексу. Зважаючи на стан здоровя сторін, наявний обовязок забезпечувати дитину, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved