Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що 02.06.2012 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, який 16.06.2017 рішенням Деснянського районного суду м. Києва було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину сина - [PERSON] , [INFO] , який наразі проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Оскільки відповідач батьківського обов`язку, щодо утримання дитини не виконує, не сплачує грошові кошти на утримання дитини в добровільному порядку, позивач вимушена звернутись до суду із вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08.05.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 13.05.2019 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. 03.06.2019 на виконання вимог ухвали від 13.05.2019 позивачем було усунуто зазначені в ухвалі суду недоліки. Ухвалою від 07.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді від 13.08.2019 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Пояснила, що має низький дохід, а тому не в взмозі самостійно утримувати дитину та сплачувати необхідні гуртки та інші додаткові витрати, необхідні для забезпечення розвитку вікових здібностей дитини, тощо. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що не заперечує, щодо стягнення з нього аліментів. Відзиву на позовну заяву не подав. Дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Як свідчить позивач в своїх поясненнях, спільна дитина перебуває на її утриманні та проживає разом з позивачем. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] обґрунтовує його тим, що відповідач відмовляється добровільно надавати допомогу на утримання дитини, яка потребує постійних витрат, що необхідні для забезпечення нормального рівня життя та інших потреб. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що не заперечує, щодо стягнення з нього аліментів. Законодавцем, положенням ч.2 ст.51 Конституції України, закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності із ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним, відомостей про наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатних дружини, батьків до суду не надійшло, враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову. Розмір аліментів, визначений позивачем у поданій заяві, суд вважає явно запищеним, а відтак вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача згідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України судових витрат на користь держави у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial