Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, шляхом виселення відповідача з [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власницею квартири [ADDRESS]. Разом з нею проживає її син - [PERSON], який порушує різними способами її право користування даним жилим приміщенням, розпродає її майно, розібрав стіну в кухні, зняв лічильники не платить за комунальні послуги. На підставі ст.116 ЖК України позивач просить виселити відповідача з кв.[ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила його задовольнити, посилаючись на те, що спільне проживання з відповідачем є неможливим. Позивач зазначила, що відповідач наносить їй тілесні ушкодження, псує майно, викрадає її речі, чим порушує її право, в зв»язку просить його виселити. Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом за місцем проживання, судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання. На підставі положень ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що [PERSON] є власником [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. [PERSON] був знятий з реєстрації за даною адресою з 08.08.2016 р. на підставі заочного рішення Голосіївського районного суу м.Києва. Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за заявою [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень [PERSON] На момент розгляду справи рішення судом про винність [PERSON] у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення не приймалось. Звертаючись до суду позивач, посилаючись на норми ст.116 ЖК Уркраїни, просять виселити [PERSON] з кв.[ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, оскільки він перешкоджає їй вільно користуватись даним жилим приміщенням, псує її речі, викрадає їй, псує майно та наносить їй побої. Відповідно до ч.1ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто, право вимагати у судовому порядку виселення наймача, членів сім'ї або інших осіб має наймодавець або інша заінтересована особа за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Крім того, згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Матеріали справи та досліджені в ході розгляду справи відповіді Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві за зверненнями позивача не містять доказів, які б підтверджували, що відповідач систематично порушує правила співжиття та до нього застосовувались відповідні заходу реагування. З огляду на недоведеність зазначених обставин відповідач не може бути виселений на підставі положень ч.1 ст.116 ЖК України, на яку позивач посилаються як на підставу своїх позовних вимог. Враховуючи зазначені обставини, оцінюючий досліджені судом докази в їх сукупності, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed