Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обгрунтування позовних вимог зазначено про те, що [INFO] помер [PERSON], [INFO], який постійно проживав за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.11.2012р серія [NUMBER], виданого ВДРАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. За життя, [PERSON] склав заповіт від 19 вересня 2012 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського ноатріального округу Шакарашвіллі Ю.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 428, за яким все своє майно заповів [PERSON], [INFO] 12 січня 2013 року він звернувся до Восьмої Київської держаної нотаріальної контори, з метою подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом. Разом із ним до нотаріальної контори прийшла дружина померлого (спадкодавця), [PERSON], [INFO], якою була подана заява про прийняття спадщини за законом (зареєстрована в книзі обліку спадкових справ від 12 січня 2013 року за № 12) на підставі ст. 1241 ЦК України. В цей день державним нотаріусом Восьмої Київської держаної нотаріальної контори Чернієнко В.Ю. була заведена спадкова справа № 5/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 33040246 від 12.01.2013р. Крім того, державним нотаріусом Восьмої Київської держаної нотаріальної контори Чернієнко В.Ю. була надана усна консультація, щодо здійснення права на спадкування, в ході якої нотаріус запропонувала позивачеві відмовитися від прийняття спадщини за заповітом, пояснивши це тим, що в такий спосіб значно спроститься процедура оформлення прав на спадщину, тобто відпаде необхідність оформляти обов'язкову частку у спадщині на [PERSON] У свою чергу, остання, слідуючи волі свого покійного чоловіка, яка викладена у заповіті, матиме можливість подарувати мені все майно, яке нею буде успадковане після смерті покійного чоловіка. Таким чином, 12 січня 2013 року позивачем до державної нотаріальної контори було подано заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом. Написавши заяву про відмову від прийняття спадщини, на час вчинення даного правочину, позивач помилявсь стосовно його природи та можливих наслідків вчинення такого кроку, оскільки вважав, що спадщина [PERSON], [INFO] перейде до його дружини - [PERSON] та ніяк не міг знати про те, що вона не являється єдиною спадкоємицею за законом та не зможе вчинити договір дарування на його користь, щодо всього спадкового майна, яке було заповідане йому за заповітом, в результаті чого, його буде позбавлено права набути все майно, що належало спадкодавцю та яке останній заповідав позивачеві. Позивач до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач також до суду не прибула, подала заяву, в якій позовні вимоги визнала та не заперечувала розглядати справу у її відсутність. Третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві з позовом ознайомлена, подала до суду пояснення з приводу заявлених позовних вимог, залишивши розгляд даної справи на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Суд установив, що [INFO] помер [PERSON], [INFO], який постійно проживав за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.11.2012р серія [NUMBER], виданого ВДРАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. [PERSON] склав заповіт від 19 вересня 2012 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського ноатріального округу Шакарашвіллі Ю.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 428, за яким все своє майно заповів [PERSON], [INFO] 12 січня 2013 року відповідач звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу. 12 сіня 2013 р. позивач подав заяву про відмову від спадщини пояснюючи тим, що помилявся щодо обставини, що мають істотне значення, зокрема, вважав, що спадщина [PERSON], [INFO] перейде до його дружини - [PERSON], яка у свою чергу, слідуючи волі свого покійного чоловіка, яка викладена у заповіті, матиме можливість подарувати мені все майно, яке нею буде успадковане після смерті покійного чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови від 06.11.2009, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснив, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. З огляду на ту обставинну, що відповідач не заперечує проти визнання відмови недійсною, суд вважає необхідним позовні вимоги в цій частині задовольнити. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем доведено, що строк для прийняття спадщини було ним пропущений з поважної причини, а тому суд приходить до висновку, що позовна вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved