Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач звернулась до Заводського районного суду міста Миколаєва із позовом до [PERSON] обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.11.1999 року між нею та відповідачем, в інтересах і за дорученням якої діяла [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Даний договір було укладено Універсальною біржею «Південь» та зареєстровано в журналі реєстрації біржових операцій з нерухомості під №496 від 05.11.1999 року та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 26.11.1999 року за реєстровим №18299. Перед укладенням договору сторони домовились щодо всіх істотних умов, [PERSON] сплатила повну вартість квартири. У зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу не був оформлений нотаріально, позивач просить визнати його дійсним. Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету, у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду пред'явленого позову були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідачі та треті особи не з'явилися до суду без поважних причин. З урахуванням заяви представника позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що 05.11.1999 року між [PERSON], в інтересах і за дорученням якої діяла [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Даний договір було укладено між сторонами, як членами Універсальної біржи «Південь» та зареєстровано в журналі реєстрації біржових операцій з нерухомості під №496 від 05.11.1999 року та Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 26.11.1999 року за реєстровим №18299. Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно роз'яснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10.04.1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а в даний момент відповідачі ухиляються від нотаріального оформлення угоди, суд з метою захисту інтересів добросовісних учасників цивільних правовідносин, та дотримання принципу правової визначеності, регламентованого Європейською конвенцєю про захист прав і основоположних свобод, вважає можливим визнати дійсним договір, укладений між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved