Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається з житлового будинку (відповідно до тех. паспорту - літ А), сіни (літ а), прибудова (літ.а1), літня кухня (літ. Б), сіни (літ. б), сарай (літ.В), погріб (літ.в), гараж (літ. Г), вбиральня (літ.Д), огорожа (літ.N), колодязь (літ.К) загальною вартістю 302636 грн.; припинити її право власності на Ѕ частку автомобіля М-412 ИЖ, державний номер [NUMBER] , стягнувши з відповідача грошову компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля М-412 ИЖ, державний номерний знак [NUMBER] , в розмірі 5050 грн.; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , в цілому. Крім того, стягнути з відповідача понесені нею витрати на сплату судового збору в сумі 1563, 68 грн., вартість проведення експертиз житлового будинку та автомобіля в сумі 1500 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що з 12.03.1977 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 11.12.2019 року рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області. Від спільного життя мають двох повнолітніх дітей, які є самостійними та проживають окремо. В період перебування в шлюбі ними з відповідачем за спільні кошти, 01.08.1979 року придбано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] , що підтверджено договором купівлі-продажу. 06.11.2015 отримано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на зазначений будинок та одержавно Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому власником вказано відповідача. 15.10.2015 Знам`янським міжміським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на будинок. Крім того, в період подружнього життя ними з відповідачем, за спільні кошти, 15.03.1988 року придбано автомобіль [NUMBER] (1987 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ), номерний знак [NUMBER] ). Договір купівлі-продажу за їх спільною згодою оформлено на ім`я відповідача. Таким чином, право приватної власності на будинок та автомобіль відповідачем набуто на підставі договорів купівлі-продажу під час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому вказане майно є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. За викладених обставин, бажає отримати свою частку у спільному майні подружжя, тому звернулася до суду з даним позовом. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив на позов не подано. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оглянувши матеріали інвентарної справи, суд встановив наступне. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.03.1977 року, який рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.12.2019, розірвано (а.с.33). Згідно з договором купівлі-продажу від 01.08.1979 року, [PERSON] придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а.с.34-35). Вартість будинку, відповідно до висновку експерта від 05.02.2020 року, складає 302636 грн. (а.с.12). Згідно свідоцтва про право власності від 06.11.2015 за № [NUMBER] , власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.37). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №47136060 від 06.11.2015 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за [PERSON] зарєстровано право приввтної власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с.36). Згідно з технічним паспортом на автомобіль серії [NUMBER] від 15.03.1988 року, власником транспортного засобу марки М-412 ИЭ 1987 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.32). Вартість транспортного засобу, відповідно до висновку експерта від 07.02.2020 року, складає 10100 грн. (а.с.23). За ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Право власності та інші речові права на нерухомі речі (земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України, пункт 1 частини першої статті 4, частина перша статті 5 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосовується положення частин 4, 5 ст.71 СК України. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Також Пленумом та статтею 70 СК України встанолено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зважаючи на рівність часток співвласників майна, кожна із сторін має право на Ѕ частку спірного будинку, загальна вартість якого виходячи з висновку експертизи становить 302636 грн. За викладеного, позовна вимога позивача про визнання за нею права власності на Ѕ частку спірного будинку, підлягає задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, у разі неможливості виділити або поділити майно в натурі, чи спільно користуватися ним, можливе присудження грошової компенсації за частку у спільній власності. Відповідно до ст. 365 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу задоволення позовних вимог, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Верховний Суд України неодноразово висловлював свою позицію із зазначеного питання, а саме те, що із змісту норми ст. 365 ЦК випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі N 6-22505св09; постанова від 16 січня 2012 р. у справі N 6-81цс11). Суд встановив, що транспортний засіб марки М-412 ИЖ, державний номерний знак [NUMBER] являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю сторін по справі, так як придбаний ними за час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому являється спільною сумісною власністю подружжя. Суд враховує вартість часток кожного із співвласників в спільно набутому майні за час шлюбу, які є однаковими, те, що позивач наполягає на компенсації її частки в спільному майні подружжя, те що сторони не мають можливості спільно користуватися останнім, вважає що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на її користь компенсації вартості Ѕ частки автомобіля, в розмірі 5050 грн. та визнання за відповідачем за умови сплати зазначеної компенсації, права власності на зазначений транспортний засіб в цілому, такими, що підлягаєть задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача. Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Позивачем надано суду докази понесених нею судових витрат, а саме, судового збору в сумі 1563,68 грн. (квитанція №0.0.1609979816.1 від 10.02.2020); витрати за незалежну оцінку нерухомого майна в сумі 1000 грн. (квитанція №0.0.1607100264.1 від 06.02.2020); витрати за незалежну оцінку рухомого майна в сумі 500 грн. (квитанція №0.0.1607944618.1 від 07.02.2020), отже, сума судових витрат має бути стягнута з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач подав суду заяву, в якій просить стягнути на його користь витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 3000 грн. На підтвердження надання позивачу правничої допомоги суду надано договір про надання правової допомоги від 10.02.2020 та квитанцію до прибуткового касового ордера №1/2020 на суму 3000 грн. За викладених обставин, враховуючи вимоги ч.4 ст.137 ЦПК України та враховуючи те, що позивачем суду надано докази понесення ним витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката,за відсутності доказів неспівмірності понесених витрат, суд приходить до висновку, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 3000 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст.331, 356, 357, 358, 364, 391 ЦК України,

Outcome: approved