Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником зазначеної квартири, згідно договору купівлі-продажу від 25.05.2016. У квартирі також зареєстрована відповідач, як член сім`ї колишнього власника квартири. Відповідач у квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує, особистих речей в квартирі не має. Через реєстрацію відповідача у зазначеній квартирі позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг та позбавлена можливості вільно розпоряджатись своєю власністю. Ухвалою судді від 21.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач у заяві вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника надійшла заява, згідно якої остання просила розглянути справу без її участі, проти позовних вимог не заперечувала. Приймаючи до уваги, що належним чином повідомлений відповідач не з`явилась в судове засідання, відзив суду не надала та від неї не надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.05.2016, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 261368796 від 14.06.2021. Згідно листа Відділу з питань надання адміністративних послуг Новогродівської міської ради № 05-19/361 від 20.04.2021, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки ОСББ «Супутник» м. Новогродівка від 24.03.2021, [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з 2014 по теперішній час. З акта від 24 березня 2021 року, складеного в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , затвердженого депутатом Новогродівської міської ради Бєліком С.О., вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з 2014 року, особистих речей в квартирі не має. Зі слів сусідів вона виїхала на постійне місце проживання до Росії, ніхто із сусідів її більше не бачив ні в квартирі, ні в даному будинку, з часу її виїзду. Згідно акта обстеження квартири ОСББ «Супутник» м. Новогродівка від 24.03.2021, [PERSON] 1966 р.н., зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , але фактично не проживає в квартирі з 2014 року. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим, згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Отже, судом встановлено, що відповідач зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , але фактично там не проживає, не є власником будинку та не є членом сім`ї власника будинку. Позивач через реєстрацію відповідача у квартирі несе додатковий тягар зі сплати комунальних послуг, що створює їй перешкоди у користуванні житлом, яке належить їй на праві власності, а тому відповідача слід визнати такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved