Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду від 16.04.2019 року та витягу про реєстрацію права власності вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У даному помешканні зареєстровані його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , котра після одруження з 2010 р. не проживає у цьому житловому будинку. Відповідач створює перешкоди у розпорядженні житлом, так як він несе витрати пов`язані з користуванням і утриманням будинку, а також не має змоги оформити субсидію і вільно розпоряджатись цим житловим приміщенням. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити повністю та надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що з 1992 р. вона проживала у даному житлі, однак з 2008 р. не проживає у цьому помешканні. Просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він проживає у [ADDRESS], поруч із будинком позивача. Відповідач близько 10 років не проживає у спірному житлі, не приїжджає туди. Позивач не створює перешкод у користуванні помешканням. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з 2012 р. проживає разом із позивачем у будинку [ADDRESS] . З моменту її вселення у це житло, відповідач не проживає у цьому будинку. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що відповідач не проживає у спірному житлі з 2008 р. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується рішенням Володимир-Волинського міського суду від 16.04.2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.05.2019 року. Із копії будинкової книги на житловий будинок встановлено, що по [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Позивач вимоги обгрунтовує тим, що він є власником спірного будинку в якому зареєстрована відповідач [PERSON] , котра є його дочкою, однак остання не проживає у цьому помешканні без поважних причин з 2008 р. Реєстрація відповідача у будинку створює йому, як власнику будинку, перешкоди у користуванні, розпорядженні житлом на власний розсуд, оскільки він не може оформити субсидію на оплату комунальних послуг, що порушує його права, як власника будинку. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставина не проживання [PERSON] у вищевказаному житловому будинку з 2008 року підтверджується поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також визнається відповідачем. Проте, відповідач в судовому засіданні не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що вона не проживає у спірному житлі з поважних причин. Також не доведено, що між нею та позивачем є домовленість про те, що у випадку її відсутності у цьому будинку без поважних причин понад один рік, за нею зберігається право користування цим житлом. Оскільки [PERSON] не проживає у спірному помешканні без поважних причин понад рік та відсутні домовленості із власником житла та законні підстави збереження за нею права користування житлом, а тому суд прийшов до висновку, що згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України відповідач вважається такою, що втратила право на користування цим житлом. Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є законними, доведеними, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved