Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та зняття з реєстрації посилаючись на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Цей факт позивач підтверджує договором купівлі продажу квартири від 06.02.2015 посвідченим приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., зареєстрованим в реєстрі за № 2087 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.07.2017 року. Після купівлі вищевказаної квартири позивач вселилась у помешкання та користується ним до даного часу. Однак з довідки КМ «Житло-Сервіс» від 23.06.2017 року стало відомо, що у вказаній квартирі у 2007 та 2008 роках прописані відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З часу укладення договору купівлі - продажу з 2015 року, а саме 2,5 роки, відповідачі фізично в зазначеній квартирі не проживали, комунальними послугами не користувалися, особистих речей відповідачів в квартирі ніколи не було, жодну поштову кореспонденцію за цією адресою відповідачі ніколи не виписували та не отримували. Тому просила суд усунути їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом зняття відповідачів з реєстрації. Позивач в судове засідання не з`явилась, надійшла заяви про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі до суду не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу від 06.02.2015 року на [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу. (а.с.11-14) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно та Реєстру права власності [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с.15) Згідно копії довідки Форми 3 від 23 червня 2017 року, в спірній квартирі зареєстровані чотири особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с.17) З довідки від 13.07.2017 року № 590 вбачається виданої КП «Житло-Сервіс» вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зареєстровані в [ADDRESS] та зі слів сусідів фактично не проживають з 06.02.2015 року і по теперішній час. (а.с.18) З акту по факту проживання/не проживання особи за адресою вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають в [ADDRESS] з дня придбання даної квартири позивачем [PERSON], а саме з 06.02.2015 року. (а.с.19,19 зворот) Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норм, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильного витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Оскільки, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] своєю реєстрацією у спірній квартирі позбавляють позивача права розпоряджатися квартирою [ADDRESS], в добровільному порядку позивач не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме зняти відповідачів з реєстраційного обліку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved