Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

позивач звернулась в суд із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі 50% від доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду із позовом і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі із відповідачем у них народилася дитина [PERSON], [INFO]. Однак їхнє життя із відповідачем не склалося, відповідач переїхав проживати в республіку Білорусь, матеріальної допомоги на утримання не надає, дитина перебуває на повному її забезпеченні. Оскільки рівень її доходів не дає можливості забезпечувати дітей матеріально на належному рівні, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з аналогічних мотивів. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи громадянином республіки Білорусь, про розгляд справи належним чином повідомлений в порядку визначеному Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року та Протоколу до неї 1997 року через суд Жовтневого району м. Гродно республіки Білорусь 16.01.2015 року. В ході виконання судового доручення іноземним судом, відповідач не заперечив щодо розгляду справи у його відсутності, пояснив, що позовні вимоги в частині розміру аліментів заперечує, оскільки у нього на утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей народжених повторному шлюбі, а також дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягненню ним трьох річного віку. Погодився виплачувати аліменти в розмірі 25% відповідно до положень законодавства республіки Білорусь. А тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Як встановлено судом, у зареєстрованому між сторонами шлюбі 19.02.2009 року (а.с.6-9), народилася спільна дитина - [PERSON], [INFO] (а.с.11-14). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З врахуванням положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що на даний час неповнолітній [PERSON] проживає із матір'ю [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. Відповідач являється громадянином республіки Білорусь, проживає за адресою: [ADDRESS], участі в матеріальному забезпеченні дитини не бере. В судовому засіданні позивач ствердила, що рівень її матеріального становища не дозволяє в повній мірі забезпечити потреби виховання та розвитку дитини. В той же час відповідач наданими поясненнями не заперечив свого обов'язку сплачувати аліменти на утримання дітей. А тому суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини є підставною. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач просить стягувати із відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 50% від усіх видів доходів відповідача, що в розумінні ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» являється максимально можливим розміром, який може стягуватися із платника аліментів. Однак, як вбачається із матеріалів судового доручення виконаного судом Жовтневого району м. Гродно республіки Білорусь, на даний час у відповідача на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також матір дітей [PERSON], яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. А тому з врахуванням потреб дитини та наданої допомоги самою матір'ю, враховуючи матеріальний стан відповідача, його стан здоров'я та вік, наявність у нього обов'язку по утриманню інших двох малолітніх дітей, суд приходить до висновку про те, що з відповідача слід стягувати аліменти щомісячно на користь позивача на утримання малолітнього [PERSON] і до досягнення ним повноліття в розмірі ? частини з усіх видів доходів відповідача, і що саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини. А тому позов слід задоволити частково, судові витрати покласти на відповідача. При цьому слід роз'яснити сторонам, що як за позивачем, так і за відповідачем залишається право на звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у випадку зміни матеріального становища відповідача.

Outcome: approved