Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права власності на будинок та виселити [PERSON] проживаючого у будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу 2844. У вказаному будинку окрім неї зареєстрований та проживає відповідач [PERSON] який систематично порушує її право власності, а саме влаштовує сварки з приводу користування будинку, порушує правила співжиття у будинку, зловживаючи алкогольними напоями, не пускає її до будинку, псує жиле приміщення, що робить неможливим проживання із ним в одному будинку. Через зловживання відповідачем алкогольними напоями, будинок перетворився на смітник - скрізь валяються пляшки від спиртного, які вона вимушена постійно прибрати, у будинку неприємний сморід, безлад. Відповідач ображає її та її неповнолітнього сина [PERSON] нецензурною лайкою, застосовує до них фізичне насильство, не впускає її у будинок та чинить перешкоди у користуванні належною їй власністю. Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах. Проти заочного розгляду справи не заперечує. У судовому засіданні 15.10.2015 року позивачка суду пояснила, що будинок по [ADDRESS] належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2008 року в якому вона проживає разом з батьком та своїм неповнолітнім сином. Також у вказаному будинку зареєстрований та проживає батько її дитини, відповідач по справі [PERSON] Усі речі та меблі які є в будинку належать їй. Відповідач по справі порушує її право власності на вказаний будинок. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час і дату судового засідання були повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У судовому засіданні 15.10.2015 року представник відповідача [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі та пояснив, що вказаний будинок був придбаний за сумісні кошти позивачки та відповідача а тому він має право на ? частину спірного будинку так як отримував кредит у банку для його придбання. Також відповідач працював на Мелітопольському м'ясокомбінаті та отримував кошти за які потім були придбані меблі для облаштування спільного будинку. Відповідач мешкав однією сім'єю з позивачкою як чоловік та дружина, вели спільне господарство. На підставі викладеного він вважає, що відповідач не може бути виселений з вказаного будинку. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, ч.1 ст. 224 ЦК України урегульовує питання ухвалення заочного рішення. При цьому, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача та його представника, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 13.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Левченко В.В., та копії витягу з державного реєстру правочинів продавець [PERSON] передав а [PERSON] прийняла у власність житловий будинок [NUMBER] що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 6-7, 8/. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.06.2008 року, позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок [NUMBER] що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.9/. Відповідно до копії паспорту відповідача [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] /а.с.10/ Відповідно до ч.1 ст. 116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно копії постанов дільничного інспектора міліції Мелітопольського МВ ГУМВС в Запорізькій області від 05.01.2012 року за № 123, від 17.05.2012 року за № 2997 та від 26.06.2012 року № 4015 про відмову в порушенні кримінальних справ позивачка зверталась з заявами про те, що відповідач погрожував їй фізичною розправою, вчиняє сварки, причинив тілесні ушкодження та виражався нецензурною лайкою /а.с.12, 13, 14/. Згідно вироків Мелітопольського міськрайонного суду від 24.07.2014 року та 03.04.2015 року [PERSON] засуджений по ст. ст. 125 ч.1 та 153 ч.1 КК України за вчинення насильства у сім'ї (спричинення легких тілесних ушкоджень та задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства) відносно позивачки. Згідно ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналізуючи зібрані у справі докази кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає необхідним усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні права власності на будинок [NUMBER] по [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення.

Outcome: approved