Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який мотивує тим, що між нею та [PERSON] 02.09.2006 року було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 576 від 02.09.2006 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з червня 2018 року сторони припинили шлюбні відносини, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Син [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що в березні 2019 року відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказує, що раніше позивач та відповідач проживали разом зі спільною дитиною за адресою: [ADDRESS] . Стверджує, що під час шлюбу ними було придбано майно, вартістю 475000 грн., що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а саме: квартира 2-х кімнатна, загальною площею 53,8 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем 01.12.2014 року за номером запису про право власності 7901939. Вказує, що після припинення відносин спільного проживання сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеної квартири. На даний час тільки відповідач користується квартирою та проживає у ній. Позивач вимушена була з дитиною виїхати у зв`язку з тим, що відповідач не належним чином матеріально забезпечував сім`ю та не надавав допомоги на утримання дитини. Звертає увагу, що неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією щодо поділу спільного майна, але він відмовляється. Відповідач не визнає право позивача на спірне майно, а саме квартиру, вважає, що квартира належить лише йому, оскільки в 2014 року вона була зареєстрована лише на нього. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області від 09.01.2007 року) право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду надала заяву, згідно якої просила справу розглядати у її відсутність, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] . Від даного шлюбу мають сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право власності, серія та номер: [NUMBER] , квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Дана квартира зареєстрована 01.12.20144 року реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] була придбана за час перебування сторін у шлюбі, відповідач позов визнав, то суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved