Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2015 року за нею, відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] визнано право власності на квартирі [ADDRESS] по 1/3 частині кожному. Згідно договору дарування від 05.04.2015 року, [PERSON] подарував належну йому 1/3 частку квартири [ADDRESS], своїй доньці, третій особі - [PERSON] З квітня 2015 року відповідач виїхав за межі України, у вказаній квартирі не проживає, однак з реєстраційного обліку не знявся. Реєстрація відповідача позбавляє позивача можливості вільного володіння та користування належною їй власністю, тому просить суд усунути\~перешкоди у\~здійсненні права\~власності,\~шляхом визнання [PERSON] такими,\~що втратив\~право користування\~житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не зявилась. Представником позивача адвокатом [PERSON], суду надано клопотання про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи, Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, у судове засідання не зявився, надав суду заяву про рогляд справи без його участі. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2015 року по справі 334/999/15-ц за позивачем [PERSON], відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] визнано право власності на квартирі [ADDRESS] по 1/3 частині кожному. Згідно договору дарування від 05.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за №671, [PERSON] подарував належну йому 1/3 частку квартири [ADDRESS] третій особі - [PERSON] З квітня 2015 року відповідач виїхав за межі України, у вказаній квартирі не проживає, однак з реєстраційного обліку не знявся. Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як розяснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. Судом встановлено, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності на квартиру.\~В даному\~випадку усунення\~перешкод в\~користуванні житловим\~приміщенням шляхом\~визнання [PERSON]\~таким,\~що втратив\~право користування\~житловим приміщенням у звязку із відсутністю у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved