Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19.03.2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у Сінненській сільській раді Балтського району Одеської області, актовий запис № 1. За час перебування в шлюбі, вони мають спільних дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки останнім часом з відповідачем не склалися, вони не зійшлися характерами, тому фактично сім`я не існує, можливість її відновлення втрачена. Діти проживають разом з позивачем, про що свідчить довідка з сільської ради, та перебувають на її утриманні. Допомагати матеріально добровільно відповідач відмовляється. Посилаючись на викладене, позивач просила суд розірвати їх шлюб та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину, до повноліття сина [PERSON], після чого стягувати аліменти на користь сина [PERSON] в розмірі по ? частині заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в останнє судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Однак в попередньому судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, також вказав, що офіційно не працює та відмовляється виплачувати аліменти, оскільки позивач витратить їх на свої потреби. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 19.03.2009 року був укладений шлюб, який зареєстрований у Сінненській сільській раді Балтського району Одеської області, актовий запис № 1. За час перебування в шлюбі, вони мають спільних дітей - сина [PERSON] та [PERSON]. Згідно копій свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], їхнім батьком є відповідач по справі. Як пояснила позивач, сімейне життя між нею та відповідачем не склалось у зв'язку з тим, що мають різні погляди на сімейне життя. В теперішній час сторони разом не проживають, сімейних відносин не підтримують та відновлювати їх не мають наміру. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені ст.56 СК України. Таким чином, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог в частинні розірвання шлюбу. Ч. 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ч. 3 ст. 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Відповідач, як встановлено судом, на даний час офіційно місця роботи не має й відповідно його доходи мають нерегулярний, мінливий характер. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, застосовуючи принцип розумності, зважаючи на положення ст. ст. 141, 180-182, 184 СК України, зокрема про солідарний обов'язок батьків на утримання неповнолітніх дітей та те, що відповідач немає постійного місця роботи, оскільки у суду відсутні докази того, що він офіційно працевлаштований. Доводи відповідача про те, що він не працевлаштований до уваги не беруться, оскільки відповідач є працездатним, і за станом здоров'я у нього протипоказань для роботи немає. Водночас і доказів вжиття будь-яких заходів для працевлаштування відповідач не надав, тому суд вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 05.05.2017 року і до досягнення старшим сином повноліття, тобто [INFO] року. Зважаючи на те, що позивач була звільнена від сплати судового збору, дані витрати, згідно ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, рішення суду щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. У разі зміни майнового або сімейного стану сторони не позбавлені можливості подати позов до суду про зміну розміру аліментів в сторону збільшення або зменшення, відповідно до змісту ст. 192 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial