Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання недійсним заповіту посвідченого 10.06.2015 р. Бородінською селищною радою Тарутинського району Одеської області від імені [PERSON] на користь [PERSON] . Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак дізналась, що за життя 10.06.2015 р. її мати у Бородінській селищній раді Тарутинського району Одеської області склала заповіт на її племінника [PERSON] . Позивач [PERSON] не зважаючи, що є заповіт на відповідача, відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, як така, що досягла пенсійного віку. Вважає, що заповіт є недійсним, оскільки за своє життя її мати [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: с. Виноградівка Тарутинського району Одеської області. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру /заповіти/ спадкові договори/ зазначено, що заповіт від імені її матері був посвідчений 10.06.2015 р. Бородінською селищною радою Тарутинського району Одеської області. Мати [PERSON] , та відповідач [PERSON] на території Бородінської селищної ради не проживали. Місце проживання її матері [PERSON] є с. Виноградівка Тарутинського району Одеської області, місце проживання відповідача [PERSON] є с. Євгенівка Тарутинського району Одеської області. Як вбачається з витягу зі Спадкового реєстру /заповіти/ спадкові договори/, заповіт на відповідача був складений 10.06.2015 р. в той час коли секретар Виноградівської сільської ради Кула Степанида Олександрівна, на яку був покладений обов`язок по вчиненню нотаріальних дій, перебувала у відпустці. Крім цього в довідці зазначено, що на період відпустки обов`язки секретаря по вчиненню нотаріальних дій на іншу посадову особу не покладалися. Оскільки 10.06.2015 р. секретар Виноградівської сільської ради Кула Степанида Олександрівна, на яку був покладений обов`язок по вчиненню нотаріальних дій, перебувала у відпустці, мати повинна була звернутись до нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори. 24.09.2014 р. її мати посвідчувала заповіт у Виноградівській сільській раді Тарутинського району Одеської області на її ім`я та ім`я її рідного брата [PERSON] . Враховуючи, те що заповіт від імені її матері [PERSON] був посвідчений на іншій території, а саме Бородінській селищній раді, на якій її мати не була зареєстрована та не проживала, не був зареєстрований та не проживав відповідач, а тому вважає, що заповіт є нікчемним. Від відповідача [PERSON] до суду надійшло заперечення щодо вимог позовної заяви про визнання заповіту недійсним, відповідно до якого він вважає, що 10.06.2015 року складено заповіт від імені [PERSON] на користь [PERSON] , зареєстрований у реєстрі за №35, посвідчений секретарем виконкому Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області Мельник Інною Іванівною, уповноваженою рішенням Бородінської селищної ради про накладення обов`язків по вчиненню нотаріальних дій, в зв`язку з чим її дії, відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК не можна вважати підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, а також складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту (33-37). Ухвалою суду від 01 червня 2017 року відкрито провадження по справі, та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 07 березня 2018 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу по справі, зупинено провадження на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 25 вересня 2019 року повернуто матеріали після проведення експертизи, відновлено провадження по справі. Представник позивача [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити у задоволенні. Третя особа Бородінська селищна рада Тарутинського району Одеської області в судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу без їх участі. Третя особа Тарутинська районна державна нотаріальна контора Одеської області направила суду заяву,в якій просила справу слухати за її відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.09.2014 року [PERSON] , [INFO] , місце народження: с. Виноградівка Тарутинського району Україна, місце реєстрації: с. Виноградівка Тарутинського району Одеської області, на випадок своєї смерті робить таке розпорядження: належну їй земельну ділянку площею 4,13 га, яка розташована на території Виноградівської сільської ради, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповідала порівну: синові [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Виноградівської сільської ради Кула Степанидою Олександрівною. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №154 (а.с.17). 10.06.2015 року [PERSON] , [INFO] , народилась село Виноградівка Тарутинського району Одеської області, місце реєстрації: [ADDRESS] , на випадок своєї смерті робить таке розпорядження: земельну ділянку загальною площею 4,13 га, яка розташована на території Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, яка належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №156647 виданого 16 листопада 2004 року, заповідає онуку [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області Мельник Інною Іванівною. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №35 (а.с.41). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.11). Згідно довідки Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області від 15.05.2017 р. №681, [PERSON] , яка померла [INFO] з 10.06.2015 року була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . (а.с.13). Згідно витягу зі Спадкового реєстру /заповіти/ спадкові договори/, № витягу 47457199 дата видачі 18.04.2017 р. наданого Приватним нотаріусом Куліш Л.Г. зазначено, що заповіт [PERSON] був посвідчений 10.06.2015 року Бородінською селищною радою Тарутинського району Одеської області. Стан чинний (а.с.14-15). Згідно висновку судово-психіатричних експертів №258 від 28.05.2019 року, за результатами проведеного посмертного судово-психіатричного дослідження експертна комісія дійшла висновків: [PERSON] , яка померла [INFO] , при складанні заповіту на ім`я [PERSON] , який був посвідчений 10.06.2015 року Бородінською селищною радою Тарутинського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №35, страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді «Судинної (атеросклеротичної) деменції» (F-01.8 за МКХ -10), що абсолютно позбавляло її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Порядок спадкування за заповітом регламентується Главою 85 Книги шостої Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1233 шостої Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до статті 1234 Цивільного кодексу України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до статті 1247 Цивільного кодексу України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.1251-1252 цього кодексу. Відповідно до частин першої та третьої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною другою статті 1257 Цивільного кодексу України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У статті 1257 Цивільного кодексу України встановлено спеціальні підстави для нікчемних та оспорюваних заповітів, тому на недійсні заповіти не поширюється загальне правило про підставу недійсності правочину, закріплені в частині першій статті 215 ЦК України. (висновки Верховного Суду у Постанові від 13 лютого 2019 року (Справа № 473/1584/16-ц). Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення учасників справи, приймаючи до уваги пояснення свідків, які були допитані під час розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним Заповіту посвідченого 10.06.2015 р. Бородінською селищною радою Тарутинського району Одеської області від імені [PERSON] на користь [PERSON] , оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази відсутності волевиявлення заповідача щодо вчинення оспорюваного правочину з огляду на висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 28.05.2019 року, яким встановлено, що [PERSON] за станом здоров`я, була позбавлена здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Таким чином, позивачем доведено факт відсутності з боку спадкодавця волевиявлення на вчинення оспорюваного заповіту, який є недійсним відповідно до обраного позивачем способу захисту порушеного права, у порядку частини 2 статті 1257 ЦК України. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] треті особи Бородінська селищна рада Тарутинського району Одеської області, Тарутинська районна державна нотаріальна контора Одеської області про визнання заповіту недійсним, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до п.п.9 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» суд рахує за необхідне звільнити відповідача від сплати судового збору, оскільки [PERSON] є інвалідом другої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] . Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено в рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved