Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між сторонами. В обгрунтування вимог зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалось, кожен має різні погляди на шлюб та сім`ю, між сторонами зникли почуття, тривалий час подружжя не веде спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини. Позивач вважає, що примирення між сторонами не можливе, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та дитини. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила розірвати шлюб. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони проживають в шлюбі, зареєстрованому 04.06.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №586 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , 2010 року народження (а.с. 4). Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Беручи до уваги викладене, те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, оскільки позивач скористалась своїм правом та звернулась до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, примиритись не бажає, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а тому позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved