Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 16.10.2013 року мотивуючи тим, що являється власником квартири [ADDRESS], в які крім неї зареєстровані : донька - [PERSON], онука - [PERSON] з дітьми - [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] Навесні 2012 року відповідач разом з дітьми оселилась на постійне місце проживання в будинку [ADDRESS], даний будинок є її приватною власністю. З весни 2012 року , вже більше року, відповідач за місцем реєстрації не з'являється без поважних причин, наявність зареєстрованих осіб в квартирі створює перешкоди та зумовлює додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, що порушує права власника квартири на вільне користування і розпорядження власністю. Позивач просить в судовому порядку усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] та її малолітніх дітей: [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловою квартирою, як таких що вибули на інше постійне місце проживання. На попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача за довіреністю [PERSON] уточнили позовні вимоги та просили, в порядку ч.2 ст. 405 ЦК України, усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] та її малолітніх дітей: [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] такими, що втратили право користування житловою площею квартири. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що вона являється власником квартири [ADDRESS], в 1999 році купили квартиру, відповідач в ній була зареєстрована та проживала, а вона проживала в селі. Відповідач за весь час проживання у квартирі не сплачувала комунальні послуги в зв'язку з чим утворились борги, які їй приходиться сплачувати як власнику. Відповідач з весни 2012 року в квартирі не проживає, виїхала з дітьми у село де має власний будинок, з вимогами щодо проживання у квартирі не зверталась, всі особисті речі вивезла. Представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що позивач являється її матір'ю, а відповідач донькою, [PERSON] в квартирі, яка належить позивачу, не проживає з весни 2012 року, всі речі з квартири вивезла на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS], а її діти ходять до місцевої школи. Комунальні послуги за квартиру не сплачує, житловою площею не цікавиться. Представник позивача за договором адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 19.09.2013 року встановлено обставини що відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин з весни 2012 року, тобто вже більше року. Вона проживає у власному будинку, який має задовільні умови для проживання дітей, тому їх права в даному випадку не порушуються. Відповідач квартирою не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, замки у квартирі не змінювались, перешкоди їй не вчиняються. Позов обґрунтований і підлягає до задоволення, також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати втому числі на правову допомогу в розмірі 9630,40 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позивач виховувала її з двох місяців, до 17 років вона жила з бабусею в селі Чернігівської області, потім вступила до університету, вийшла заміж, народила дитину і мама купила квартиру яку оформили на бабусю. Позивач у квартирі не проживала до 09.10.2012 року, проживаючи в селі, де баба жила з її мамою та з співмешканцем, який бив бабу, морив її голодом, вона втекла до родичів, після чого вона забрала її до себе. В кінці березня 2012 року вона з чоловіком вирішили зробити ремонт у квартирі , для чого купили свиней і переїхали на літо у село. В цей час мати вмовила бабу оформити на неї доручення, подали до суду позов, до квартири її з дітьми не впускають, у квартирі змінили замки, оскільки вона не має змоги проживати за місцем реєстрації вона вимушена була оформити дітей до сільської школи. Бабу намовляє мати проти неї, бажає продати квартиру і витратити гроші на свої особисті потреби та свого співмешканця. Вона являється власником будинку [ADDRESS], в якому проживає з 05.08.2012 року, в хаті немає опалення, будівництво ще не завершено. З серпня 2012 року вона до правоохоронних органів не зверталась, позов до суду про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням квартири та вселення не подавала, до квартири з'являється кожні три місяці, однак її не впускають. До служби у справах дітей заяви щодо порушення прав дітей на проживання у квартирі не подавала. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що до позову не додано жодного доказу в обгрунтування вимог, відсутні докази що відповідач вибула з квартири в травні 2012 року. Додані до попередньої справи докази, а саме: довідка МБТІ та довідка сільської ради підтверджують факт проживання відповідача в селі без реєстрації, але не узгоджуються з іншими матеріалами справи. Відповідач не з'являлась за місцем реєстрації оскільки доступ до квартири закритий, на її вимоги позивач не реагує. Протягом тривалого часу відповідач намагалась вирішити спір мирним шляхом , тому не подавала позов до суду та не зверталась до правоохоронних органів. Відповідачу не дозволяють користуватись квартирою, вона в ній не проживає з серпня 2012 року, а користувалась квартирою як член сім'ї власника квартири. Представник третьої особи Служби у справах дітей Білоцерківської районної державної адміністрації за довіреністю у справі Ягодзінська Олена Олександрівна в судовому засіданні покладається на розсуд суду при вирішенні справи та пояснила, що відповідач з дітьми зареєстрована у квартирі яка належить позивачу, а проживає в належному їй будинку в селі Вільна Тарасівка. В будинку задовільні умови для проживання дітей, що встановлено комісією та складено відповідний акт. Відповідач не зверталась до служби з заявою про те що її з дітьми не допускають до квартири та порушуються права дітей. Суд, заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали даної справи та матеріали цивільної справи № 1003/18605/12, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачу [PERSON],[INFO] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 20.07.1999 року серії АВВ № 352853, зареєстрованого в Білоцерківському міському бюро технічної інвентаризації 21.08.1999 року за № 10784, належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS], в якій зареєстровано 5 осіб, в тому числі відповідач [PERSON],[INFO] з 18.08.2000 року та її малолітні діти: [PERSON],[INFO] з 24.07.2000 року та [PERSON], [INFO] з 2012 року, як члени сім'ї власника квартири. Відповідачу [PERSON],[INFO] на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 20.12.2011 року виданого Виконавчим комітетом Вільнотарасівської сільської ради, в якому не зареєстровані, а ле фактично проживають відповідач з сім'єю: чоловік - [PERSON],[INFO], дочка - [PERSON],[INFO], син- [PERSON], [INFO] та син - [PERSON],[INFO] Діти [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO], проживають разом за адресою: [ADDRESS] та навчаються у Вільнотарасівській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів до якої зараховані за заявою матері з 21.08.2012 року. Вищезазначені обставини підтверджено матеріалами цивільної справи № 1003/18605/12 та визнані сторонами. Відповідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку ( квартири), які проживають разом з ним у будинку ( квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку ( квартири) зобов'язані дбайливо ставитись до жилого будинку ( квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку ( квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Відповідач [PERSON] та її діти: [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] були зареєстровані в квартирі [ADDRESS], проживали та користувались житловою площею квартири як члени сім'ї власника квартири, з серпня 2012 року вони постійно проживають за адресою: [ADDRESS], що підтверджено в судовому засіданні сторонами та узгоджується з матеріалами цивільної справи № 1003/18605/12. З наданих до цивільної справи № 1003/18605/12 квитанцій та попереджень комунальних служб вбачається, що по квартирі [ADDRESS], рахується заборгованість по оплаті за житлово- комунальні послуги, про що неодноразово попереджався власник квартири, а згідно постанов про відкриття виконавчого провадження ( а.с.73) вбачається, що з відповідача [PERSON] на користь КП БМР «Білоцерківвода» та К ПБМР «Білоцерківтепломережа» в судовому порядку було стягнуто заборгованість по сплаті комунальних послуг. З вищезазначених обставин суд приходить до висновку, що відповідач маючи право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], надане їй власником даної квартири, проживала та користувалась комунальними послугами, але не виконувала належним чином свої обов'язки по оплаті даних послуг, в зв'язку з чим за позивачем, як власником квартири, рахується заборгованість, тобто наявність зареєстрованих в квартирі [PERSON] та її малолітніх дітей: [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] створює додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, що порушує право позивача вільно користуватись своєю власністю. Відповідно до ч 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19.09.2013 року встановлено, що договору найму позивач з відповідачем не укладали, вселення відповідача до зазначеної квартири відбулось в результаті реалізації права власника квартири і тому у членів сім'ї виникає право на користування чужим майном.. Припинення даного права повинно відбуватись згідно з вимогами ст.405 ЦК України. При розгляді даної справи сторонами не надано доказів, що між ними укладався договір найму житлового приміщення, однак враховуючи що відповідач проживала з дітьми в даній квартирі як член сім'ї, тому мала право користуватись житловим приміщенням квартири та нести усі обов'язки на рівні з її власником. Відповідно до ст.29 ЦК України, місце проживання фізичної особи є житловий будинок,квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я в якому вона проживає. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до акта обстеження матеріально - побутових умов сім'ї від 11.02.2013 року складеного комісією Вільнотарасівської сільської ради ( а.с.15) [PERSON] та її малолітні діти: [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS], діти доглянуті, санітарний стан житлового приміщення задовільний, приватний житловий будинок, який знаходиться в стадії будівництва, загальною площею 112,20 кв.м., опалення в будинку тимчасово пічне та електричне, але температурний режим в кімнатах відповідає санітарним нормам, в будинку чотири кімнати, дві з них дитячі, частково умебльовані. У підсобному господарстві утримують свиней, кролі, птицю, в користуванні 0,56 га земельної ділянки. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що вона з поважних причини не проживає у квартирі оскільки її не допускають до неї, однак до суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження заперечень, як зазначила відповідач в судовому засіданні вона до правоохоронних органів та суду не зверталась з питання про вселення до квартири, також не зверталась до служби у справах дітей про те, що порушуються права її дітей, а з вищезазначеного акту обстеження вбачається, що діти мають належне та задовільне місце проживання. Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що [PERSON] та її малолітні діти: [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] втратили право користування житловою площею квартири [ADDRESS], оскільки не проживають та не користуються даною квартирою без поважних причин понад один рік, тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. ст. 79, 84, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, відносяться й витрати на правову допомогу, які несуть сторони. Суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1491 грн. 11 коп., які складаються із сплаченого позивачем судового збору при подачі позову до суду в розмірі 114,70 грн. ( а.с.1) та витрат на правову допомогу за три години участі адвоката в судовому засіданні в розмірі 1376,40 грн., решта суми на правову допомогу не обґрунтована та не підтверджена належними доказами.

Outcome: approved