Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступне. Вона є власницею квартири F [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 24.01.2017 року. У вказаній квартирі зареєстрована і мешкає вона, її син, а також зареєстрований, але не мешкає один з колишніх власників квартири [PERSON] Його речей в квартирі немає, участі в оплаті житлово F комунальних послуг він не приймає. Постійно проживає в іншій країні і наміру повертатись на Україну, не має. На теперішній час вона є власницею квартири, але через реєстрацію в ній відповідача їй відмовляють в оформленні субсидії. За таких обставин звернулась до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що під час купівлі квартири, реєстрацію в квартирі відповідача просто випустила із зору. Вона пізніше зверталась до представника відповідача, яка їй продала квартиру по довіреності, але представник сказала, що з відповідачем звFязку немає і вона нічим допомогти не може. Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлявся про розгляд справи належним чином судовою повісткою з поштовим повідомленням на останню відому судові адресу, які повернулись без вручення за сплином терміну зберігання. Тому повідомлявся оголошенням на офіційному веб-порталі «Судової влади». Відповідно до ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовFязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа слухалась в порядку ст.131, 223, 280 ЦПК України у відсутність відповідача. Вислухавши позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, надані позивачем та його представником, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції FПро захист прав людини і основоположних свободF, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовFязків цивільного характеру. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року F 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів F 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року F 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71. 72, 116. 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка є власницею квартири F [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 24.01.2017 року (а.с.4-5). У вказаній квартирі зареєстрована і мешкає позивачка по справі, її син (а.с.7), а також зареєстрований, але не мешкає відповідач [PERSON] (а.с.6). Його речей в квартирі немає, участі в оплаті житлово F комунальних послуг відповідач не приймає. На теперішній час позивачка є власницею квартири, але через реєстрацію в ній відповідача не може оформити субсидію. Дані обставини в судовому засіданні підтвердили й свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що є сусідами позивачки, проживають в своїх квартирах по сусідству більше 30 років. Колишні власники квартири F 23 не проживають там вже близько 15 років. Вони виїхали в Португалію. І цю квартиру придбала позивачка, яка в ній і проживає. За таких підстав суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved