Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , Посвідка на постійне проживання серії [NUMBER] від 20.09.2010) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно з Договором купівлі-продажу від 21.04.2011 [PERSON] є єдиним власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (про склад сім`ї), виданою Дільницею №34 КП «Жилкомсервіс» від 26.02.2019, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані крім інших - [PERSON] , який більше 1 року не мешкає в належній позивачу квартирі, комунальні платежі відповідач не сплачує, квартирою не цікавиться. У зв`язку з чим просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з Договором купівлі-продажу від 21.04.2011 [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (про склад сім`ї), виданою Дільницею №34 КП «Жилкомсервіс» від 26.02.2019, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані крім інших - [PERSON] . Згідно акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 28.02.2019, підписаний сусідами [PERSON] та [PERSON] , яким засвідчено, що у спірній квартирі з 01.08.2014 [PERSON] не мешкає. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб. Крім того, суд не бере до уваги письмові покази свідків, долучені до позовної заяви позивачем, оскільки судом задоволено клопотання позивача про виклик свідків у судове засідання та направлені судові повістки про виклик в судове засідання. Однак, до суду з пошти повернуті конверти з судовими повістками з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Тобто, свідки, які нібито є сусідами позивача, у судовому засіданні не допитувались до присяги не приводились. Інших доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, позивач не надав належних та переконливих доказів не проживання без поважних причин відповідача понад один рік, а лише Акт про не проживання відповідача у спірній квартирі не є беззаперечним доказом на підтвердження заявлених позовних вимог. Інших доказів на підтвердження позовних вимог позивачем суду не надано. Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, не має правових підстав для позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed