Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] , і належить їй на праві власності, шляхом виселення відповідачів та стягнення судових витрат. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.02.2016 р. На момент звернення до суду в квартирі незаконно, без реєстрації місця проживання, мешкають відповідачі у справі, що перешкоджає позивачу вільно користуватись належною їй на праві власності квартирою. З огляду на викладене, на підставі положень ст. 391 ЦК України, позивач просить суд захистити її право власності, шляхом усунення перешкод у користуванні спірною квартирою [ADDRESS] та виселення відповідачів. Представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову, зазначаючи про фіктивність договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , на підставі якого [PERSON] , стала власником спірної квартири, який, на думку, відповідача був укладений з метою унеможливлення виконання рішення суду у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , яка діє в тому числі в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, Відділу приватизації житлового фонду Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження про видачу ордеру на ім`я [PERSON] , визнання недійсним і скасування ордеру на жиле приміщення на ім.»я [PERSON] , визнання протиправним і скасування розпорядження Голосіївської РДА про видачу Свідоцтва від 18.10.2011 р. про право власності на кв. [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] , визнання недійсним і скасування Свідоцтва про право власності. Також, в обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що вона правомірно, тривалий час проживає в спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, однак позивач з моменту придбання квартири не намагалась вселитись, не користується житлом, не несе витрат на його утримання. З огляду на викладені обставини, відповідач просить у задоволенні позову відмовити. В ході судового розгляду представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідачі незаконно проживають в кв. [ADDRESS] , що було встановлено судовим рішенням Апеляційного суду м.Києва від 21.12.2017 р., що позбавляє позивачі вільно користуватись та розпоряджатись житлом, що належить їй на праві власності. Відповідач [PERSON] заперечила проти задоволення позову, зазначаючи, що вона вселилась до кв. [ADDRESS] на підставі рішення адміністрації Швейної фабрики «Желань» і з 2001 року проживає в зазначеній квартирі, однак відповідні документи адміністрацією фабрики не надаються. В подальшому в дану квартиру була вселена її донька, [PERSON] та її неповнолітня донька, [PERSON] . Відповідач посилається, що позивач незаконно набула право власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу, який був укладений лише з метою унеможливлення виконання судового рішення у справі за позовом до [PERSON] про визнання розпорядження Голосіївської РДА, ордеру на спірне жиле приміщення, Свідоцтва про право власності недійсними, та подальшого їх виселення. Відповідач зазначила, що позивач не несе витрат на утримання житла, не користується квартирою, оскільки має інше місце проживання. У разі виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення будуть порушені їх права, у т.ч. права неповнолітньої дитини. Відповідач [PERSON] , яка також є законним представником неповнолітньої [PERSON] , підтримала заперечення [PERSON] та просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Служби у справах дітей, в судове засідання не з`явився, надавши письмові пояснення, висновок щодо заявлених позовних вимог, відповідно до яких Служба заперечує проти задоволення позову і просить ухвалити рішення з якнайкращим забезпеченням прав і законних інтересів малолітньої дитини - [PERSON] . Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.02.2016 р., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Муравйовою О.І., зареєстрований в реєстрі за № 118. Право власності [PERSON] на зазначену квартиру підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29.02.2016 р. та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.6, 7). На момент звернення позивача до суду, а також станом на день розгляду справи в квартирі проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). В силу положень ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. В даному випадку, позивач у встановлений законом спосіб, надавши належні і допустимі докази, довела своє право власності на кв. [ADDRESS] . Звертаючись до суду позивач просить захистити її право власності шляхом виселення відповідачів із займаного жилого приміщення, власником якого є позивач, однак позбавлена права користування ним. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод передбачено право на повагу до житла. Воно охоплює право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла, що, в свою чергу, покладає на державу обов`язок «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення від 21.02.90 у справі «Powell and Rayner v. the U.K.»). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення від 24.11.86 у справі «Gillow v. the U.K.»), так і на наймача (рішення від 18.02.99 у справі «Larkos v. Cyprus»). Параграфом 2 ст.8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у §1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися «в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни», для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Як на одну із підстав для задоволення позову позивач відповідно до заяви про зміну підстав позову посилається на те, що відповідачі, маючи місце проживання в м.Бердичів, без будь-яких правових підстав проживають в квартирі, яка належить позивачу, чим порушено її право власності. Частиною ч.3 ст.116 ЖК прописано, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, які самоправно зайняли житлове приміщення, вважаються особи, котрі вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме: без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю в них будь-яких підстав для зайняття житлової площі. Як встановлено в ході судового розгляду, 1 квітня 2001 року [PERSON] , як працівник ПАТ «ШФ « Воронін », вселилась в кімнату гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та проживає там по теперішній час. 8 травня 2003 року [PERSON] , як працівник ПАТ «ШФ « Воронін », вселилась до кімнати гуртожитку, що знаходиться за адресою: . [ADDRESS] , де в подальшому, з 17 липня 2008 року, почала мешкати і її малолітня донька [PERSON] 17 січня 2001 року ВАТ «КШФ «Желань» видано [PERSON] , яка працювала швачкою ВАТ «КШФ «Желань», ордер № 1 на право зайняття 1 ліжко-місця у гуртожитку по [ADDRESS] . Пунктом 10 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. Відповідачі поселилась в дану кімнату без правовстановлюючих документів, проживали там без реєстрації, зберігаючи за собою право користування жилою площею у [ADDRESS] . Зазначені обставини були встановлені в ході розгляду справи за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, Відділу приватизації житлового фонду Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства «ШФ «Воронін», [PERSON] про визнання протиправним і скасування розпорядження про видачу ордеру та визнання недійсним та скасування ордеру на право зайняття житла, визнання протиправним та скасування розпорядження про видачу свідоцтва та скасування свідоцтва про право власності відповідно до постанови Апеляційного суду м.Києва, а тому, відповідно до положень ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даному спорі. На час розгляду справи відповідачами не надано також суду будь-яких доказів щодо правомірності їх проживання в кв. [ADDRESS] , власником якої є позивач. Проживання відповідачів в кв. [ADDRESS] позбавляє позивача можливості реалізувати своє право власності у повному обсязі, а саме порушує її право користування даним житлом, в зв`язку з чим зазначене право підлягає захисту в судовому порядку. Суд не може прийняти до уваги посилання відповідачів на фіктивність укладеного позивачами договору купівлі-продажу квартири від 29.02.2016 р., оскільки будь-які докази на підтвердження зазначених обставин не містяться в матеріалах справи. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність вимог позивача, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню з метою захисту порушеного права позивача на вільне користування жилим приміщення, що належить їй на праві власності, у спосіб, заявлений [PERSON] , який узгоджується з вимогами закону, який регулює даний вид правовідносин. На підставі положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати при зверненні до суду.

Outcome: approved