Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач звернулась\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~про поділ\~майна подружжя,\~враховуючи уточнення\~просила визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Porsche Cayenne, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] та стягнути з відповідача судовий збір у сумі 3586,50 грн. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають двох дітей. Шлюб розірвано 28.08.2015 року рішенням Дніпровського районного м.Херсона. Під час перебування у шлюбі 13.03.2012 року сторонами було придбано у власність автомобіля Porsche Cayenne, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] . Дане авто зареєстровано за відповідачем, у зв`язку з чим позивач звернулась в вказаним позовом. Ухвалою від 26.01.2016 року суддею Рядчою Т.І. відкрито провадження у справі. 26.02.2019 року відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа надійшла в провадження судді Єпішина Ю.М. 09.02.2018 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що спірний автомобіль є його особистою приватною власністю. 16.03.2018 року представник позивача надала до суду відповідь на відзив. Ухвалою від 12.03.2019 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд за правилами загального провадження. 07.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справи до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Петрова О.О. підтримала позов, просила його задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Корчагіна С.І. заперечили проти позову з підстав викладених відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що від шлюбу укладеного між сторонами (а.с.4) [INFO] народився [PERSON] (а.с.21) та [INFO] народився [PERSON] (а.с.22). 28.08.2015 року рішенням Дніпровського районного м. Херсона розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] ). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК [NUMBER] - автомобіль Porsche Cayenne, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] належить [PERSON] . З висновку №11/02-16 від 05.03.2016 року вбачається, що вартість вказаного транспортного засобу складає 725514,76 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до роз`яснень п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] зазначає, що спірний транспортний засіб автомобіль Porsche Cayenne, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , який підлягає розподілу як спільне майно подружжя є його особистою власністю, оскільки його було придбано за особисті грошові кошти. При цьому, в обгрунтування зазначеної позиції відповідач посилається на те, що позивач [PERSON] в період шлюбу не працювала, доходу не отримувала та 6 років перебувала у декретній відпустці по догляду за дітьми. Суд зазначає, що перебуваючи у декретній відпустці позивач [PERSON] здійснювала догляд за спільними з відповідачем [PERSON] дітьми та займалася їх вихованням, тобто не мала самостійного заробітку в цей період з поважних причин. Суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірне майно, а саме: транспортний засіб автомобіль Porsche Cayenne, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] належав останньому на праві особистої приватної власності, оскільки ним не спростовано презумпцію спільності сумісного майна подружжя згідно приписів ст. 60 СК України. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до правових позицій ВСУ висловлених у постановах від 30.03.2016 року № 6-2811цс15, від 18.01.2017 року № 6-2565цс16, від 05.07.2017 року № 6- 2405цс16, від 07.06.2017 року № 6-2670цс16, за змістом частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Згідно із частиною п`ятою цієї статті присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Шлюбний договір між позивачем та відповідачем укладено не було.Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено. Враховуючи наведене суд вважає, що частки позивача та відповідача як співвласників спірного майна у праві спільної сумісної власності є рівними. Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля Porsche Cayenne, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] та визнання в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля Porsche Cayenne, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] . Суд вирішує судові витрати в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов суд задовольняє, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3586 грн 50 коп.

Outcome: approved