Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки. В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка доводяться онукою позивачу. Мати малолітньої [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] Відповідач ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки, з 2016 року [PERSON] , [INFO] , проживає з бабусею по материній лінії [PERSON] , яка займається її вихованням та утриманням. Тому позивач просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , також просив призначити його опікуном над дитиною. Ухвалою від 14 грудня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 17 березня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. 31 березня 2021 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог, під час підготовчого провадження за клопотанням представника третьої особи до матеріалів справи було долучено висновок органу опіки та піклування від 11.03.2021 № 4/5-91 про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяв про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження №245 від 18.10.2016 року(а.с.9). 14.02.1998 року між донькою позивачки, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. За час перебуванні у шлюбі в них [INFO] народилася дочка - [PERSON] про що в Амур-Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 02 жовтня 2007 року було складено відповідний актовий запис №1281 (а.с.11) 18 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, про що, було зроблено в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №161 від 18 липня 2012 року (а.с.12). [INFO] [PERSON] померла, про що в Амур-Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського міського управління було складено [INFO] відповідний актовий запис №21 (а.с.10). Відповідач ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки. З 2016 року [PERSON] , [INFO] , проживає з бабусею [PERSON] , яка займається її вихованням та утриманням. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. [PERSON] у письмовій заяві від 14.09.2020, яку було посвідчено державним нотаріусом Шостої дніпровської нотаріальної контори Єремеєвим А.В., та зареєстровано в реєстрі за № 4-328, висловив свою відмову від батьківських прав до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Висновком органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради № 4/5-91 від 11.03.2021 визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В наданому висновку, окрім іншого, зазначено, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, такі дії є свідомими, тривалими та носять системний характер. Зібраними по справі письмовими доказами, встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, з дитиною не проживає, станом здоров`я не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Проаналізувавши встановленні обставини, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Стосовно призначення позивача [PERSON] опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] , то суд зазначає таке. Позивач звернувся до суду із вимогою, окрім позбавлення батьківських прав, в якій просить встановити опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] та визнати її опікуном . Статтею 58 ЦК України визначено коло осіб над якими встановлюється опіка, зокрема у ній зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Згідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На час розгляду справи, органом опіки та піклування подання про призначення над малолітньою [PERSON] , [INFO] , опікуном позивача не надавалось, чого вимагають вимоги вищенаведених норм права, зокрема вимоги ч. 3 ст. 60 ЦК України, а тому враховуючи наведене в задоволенні позову в частині призначення позивача опікуном необхідно відмовити, з наведених вище мотивів та підстав. Питання розподілу судових витрат вирішено у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial