Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина за минулий час з жовтня 2016 року, в розмірі 24\~000,00 грн.; стягувати з відповідача щомісячно витрати на утримання їхнього сина в розмірі 2\~000,00 грн., починаючи з дня подачі позову та до закінченням сином навчання, чи до досягнення ним 23-річного віку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1998 по 2001 роки перебувала з відповідачем у шлюбних відносинах. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Син постійно проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, у свою чергу ухиляється від обовязку утримувати їхнього сина та не надає йому жодної матеріальної допомоги, хоча має постійне місце роботи, що дає йому змогу допомагати дитині. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, з мотивів викладених у ньому. Просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в частині сплати аліментів щомісячно в розмірі 2 000,00 грн. з часу подачі позову до закінчення сином навчання. Просив відмовити в решті позовних вимог, оскільки ніколи не ухилявся від обовязку утримання їхнього сина. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], який народився 22.10.1998 року у м. Львові, є сином [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-СГ №005482, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 19.04.2005 року /а.с.7/. Неповнолітній [PERSON] проживає разом із матірю, відповідач матеріально не утримує дитину, а дохід позивача не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно довідки №828 від 06.09.2017 року /а.с.4/, [PERSON], є студентом другого курсу, денної форми навчання, Львівського інституту ДВНЗ «Університет банківської справи» за напрямом підготовки економічна кібернетика. Термін навчання становить з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року. Суд вважає, що обов'язок нести витрати на дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним. Проживання відповідача окремо, не звільняє його від виконання цього обов'язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Беручи до уваги вищенаведені обставини, зокрема матеріальне становище відповідача, а також те, що відповідач предявлений до нього позов в цій частині визнав, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати на навчання їхнього неповнолітнього сина в розмірі 2\~000,00 грн. до закінчення [PERSON] навчання, і до досягнення ним 23-річного віку. Згідно положень ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Однак, доводи позивача на підтвердження того, що позивачем вживались будь-які заходи щодо одержання аліментів, а відповідач ухилявся від надання матеріальної допомоги їхньому сину не підкріплені жодними доказами по справі, а тому суд не погоджується з вимогою позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів за минулий період, а відтак вказана вимога задоволенню не підлягає.

Outcome: approved