Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог -Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №2058, зроблений 11.06.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві. Також просила стягнути з відповідача судовий збір на її користь. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що 30.01.2010 року між нею та відповідачем укладено шлюб, [INFO] у них народився син [PERSON] . Дитина з 04.07.2014 року і по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] вказала, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 26.01.2017 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 14.02.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини, однак відповідач матеріальну допомогу дитині не надає, має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 16 354, 00 грн, батьківські обов`язки не виконує, не піклується про дитину. Позивач зазначила, що нею самостійно створені всі належні умови для проживання, виховання та духовного розвитку сина, дитина відвідує дитячий заклад, секцію з футболу, англійської мови, логіки, хореографії, підготовчі курси до школи, тренується з логопедом, має все необхідне для нормального життя. Всі платежі позивач сплачує самостійно. Батько мешкає окремо від дитини, ніхто не перешкоджав спілкуванню з дитиною, однак батько не спілкується з сином з 01.06.2015 року. У 2019 році позивач направляла листи відповідачу із проханням надати дозвіл на виїзд дитини за межі України, однак відповідач ніяк не реагував на них.05.08.2019 року та 27.11.2020 року Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією надавалися позивачу тимчасові дозволи для виїзду дитини за межі України. Відповідач ухиляється від батьківських обов`язків, не цікавиться життям сина та не намагається з ним спілкуватися. 06.04.2020 року [PERSON] через несплату аліментів та не явки на виклики державного виконавця внесено до Реєстру боржників. Враховуючи вище вказане, [PERSON] просила позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою від 15.01.2021 року позов було залишено без руху, надано час позивачу для усунення недоліків. Недоліки було усунуто позивачем. Ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, надано час для подання заяв по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином, про причини не явки не повідомила. В судове засідання з`явилася представник позивача, яка наполягала на задоволенні позову. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином, про причини не явки не повідомив. В одному із судових засідань підтвердив факт того, що він жодного разу за час розгляду справи не намагався почати знову спілкуватися з сином та має заборгованість по сплаті аліментів. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації не з`явився, однак на адресу було надано висновок №101-2716/02 від 16.04.2021 року про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , в якому вказано, що батько з сином з червня 2015 року не мешкає, аліменти на дитину не сплачує, має заборгованість зі сплати аліментів, не надає дозвіл на виїзд дитини за межі України, за період відвідування дитиною навчального закладу [PERSON] до закладу не з`являвся та на батьківських зборах не був, син мешкає з матір`ю, для нього створені всі належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. На підставі вказаного, з урахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, беручи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав відповідача у справі. Представник Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання з`явилася, підтримала позов [PERSON] та просила його задовольнити. Вислухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні правовідносини. 30.01.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.13, т.1). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , актовий запис про народження №2058, зроблений 11.06.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.14) та копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження для виплати допомоги у зв`язку з народженням дитини(а.с.15, т.1). Дитина з 04.07.2014 року і по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія довідки про реєстрацію місця проживання особи(а.с.16, т.1). Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 26.01.2017 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, на підтвердження вказаного позивачем надано копію рішення(а.с.17-18, т.1). Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 14.02.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини на користь позивача, що підтверджується копією рішення(а.с.19-21, т.1). Відповідач аліменти на дитину не сплачує, про що свідчить зазначене Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації у висновку(а.с.213-214, т.1), а також вказане підтверджується, наданою представником позивача копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів(а.с.41-42, т.2). Згідно копії відповіді запит(а.с.43-44, т.2), боржник отримує дохід в ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», на підставі чого 12.07.2021 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку надіслано для виконання до ТОВ «АТБ-МАРКЕТ». Позивачем створені всі належні умови для проживання, навчання, відпочинку та розвитку сина, про вказане свідчить висновок служби у справах дітей та акт обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 26.02.2021 року(а.с.215, т.1). Всі платежі позивач сплачує самостійно, про що свідчать надані позивачем копії квитанцій (а.с.67-81, т.1). Батько мешкає окремо від дитини, батько не спілкується з сином з червня 2015 року, про що свідчить викладене у висновку. Під час розгляду справи у суді, відповідач підтвердив те, що за час розгляду справи не намагався спілкуватися та бачитися з дитиною. У 2019 році позивач направляла листи відповідачу із проханням надати дозвіл на виїзд дитини за межі України, однак відповідач ніяк не реагував на них.05.08.2019 року та 27.11.2020 року Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією надавалися позивачу тимчасові дозволи для виїзду дитини за межі України(а.с.44-47, т.1). Відповідач ухиляється від батьківських обов`язків, виклики державного виконавця ігнорує, аліменти не сплачує, листи направлені позивачем не отримує або залишає без відповіді. Відсутність у відповідача бажання спілкуватися з дитиною, утримувати її та приймати участь у вихованні підтверджується показаннями свідків, допитаних у судових засіданнях 14.07.2021 року та 19.10.2021 року, а саме [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , також вказане підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.101-104, т.1). Згідно п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Виходячи з вищевикладеного, суд встановив, що своїми діями відповідач порушує зобов`язання, закріплені в статті 51 Конституції України, а саме: батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як визначено ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.ч.1,5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, з урахуванням наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав. Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст.169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову про позбавлення батьківських прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, сплачений нею при поданні позову судовий збір у сумі 908, 00 грн.

Outcome: approved