Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач звернулась до Московського районного суду м.Харкова з позовною заявою, в якій просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 04.08.2007 р. між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, [INFO] р. від шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] та [INFO] р. народився син [PERSON] 30.03.2015 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачем, перебувають на її утриманні, колишній чоловік допомоги не надає, участі у вихованні дітей не приймає. Відповідач нехтує своїми обов'язками по відношенню до дітей, не виплачує аліменти. Стосунки з колишнім чоловіком не підтримує. Вона фактично підтримую шлюбні відносини з іншим чоловіком і проживає з ним і дітьми у Державі Ізраїль. Чоловік любить дітей, як рідних, піклується про них. 28.11.2014 року відповідачем, на той час чоловіком, було надано заяву, якою він надав згоду на її виїзд разом з дітьми на постійне місце проживання до Ізраїлю та оформлення необхідних документів. Колишній чоловік понад три роки не надає жодної допомоги дітям та не приймає участі у їх вихованні, жодного разу не поцікавився життям та здоров'ям дітей. Всі витрати, пов'язані з вихованням та утриманням дітей приходиться нести самостійно. В телефонних розмовах лише спілкується про поділ квартири в м. Харків, яка є спільним майном, та бажає, щоб вона відмовилась від майна на його користь. Позивач не може отримати страховий поліс в Ізраїлі, щоб держава могла безкоштовно лікувати дітей, їй доводиться за кожен візит до лікаря сплачувати великі кошти. Відповідач не надає дозволу на отримання статусу та громадянства Ізраїлю дітям, лише за умови, якщо відмовиться від нерухомого майна на його користь, в тому числі частки квартири, яка була подарована батьком відповідача онуці. За весь час батько дітей жодного разу не з'являвся з дітьми в поліклініці, самостійно також не приходив, щоб поцікавитися здоров'ям дітей, його не цікавлять успіхи дітей у навчанні. Ваажає, що це все свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків. За таких обставин вважає за необхідне звернутися з позовом про позбавлення батьківських прав. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що за час перебування у шлюбі підписав довіреність на вивіз дітей за кордон, не дочитавши текст довіреності до кінця. Коли вони фактично ще проживали однією сім'єю позивач вивезла дітей до держави Ізраїль. Коли відповідач дізнався про те, що вона вивезла дітей на постійне місце проживання, довіреність відкликав. Зазначив, що аліменти сплачує. Позивач не дає спілкуватись з дітьми, у зв'язку з чим він купив білети на літак та полетів до Ізраїлю, однак позивач не дала побачитись з дітьми. Від виконання батьківських обов'язків не ухиляється, а просто позбавлений можливості їх виконувати, у зв'язку з перешкодами позивача. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 04.08.2007 р. позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]), та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 30.03.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідно до заяви від 28.11.2014 р., посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Дряпко О.О., [PERSON] дав свою згоду на виїзд дружини разом з дітьми на постійне місце проживання до держави Ізраїль. Відповідно до заяви від 22.06.2015 р., посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Дряпко О.О., [PERSON] відкликав заяву про надання дозволу на виїзд дітей за кордон. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, відповідач станом на 05.01.2018 року складає 17,228,68 грн. Частинами 1-3 статті 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частинами 1-2, 4 ст. 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР №402 від 22.06.2018 року, яка вважала за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача, батько дітей, [PERSON], пояснив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Вважав що надавав нотаріально посвідчену заяву згоду на виїзд дітей до Ізраїлю строком на один місяць та не читав заяву коли підписував, а коли дізнався, що заява на постійне місце проживання дітей у державі Ізраїль одразу ж відкликав свою попередню заяву. Із дітьми не спілкується у зв'язку із тим, що є перешкоди із боку матері, вихованням не займається у зв'язку із тим, що діти живуть в іншій державі. Аліменти справно платить та погашає заборгованість. Згідно довідки про заробітну плату, [PERSON] офіційно працює у ТОВ «Ювіал» з 01.08.2018 року та з вересня 2018 року по лютий 2019 року з його заробітної плати вираховуваються аліменти на утримання дітей. Станом на 01.05.2018 р. заборгованість по аліментам складає 9044,32 грн. Також, відповідачем у судовому засіданні долучені авіаквитки, згідно яких [PERSON] літав до Ізраїлю у листопаді 2018 року. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При цьому, в своїй постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про її застосування слід вирішувати тільки після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, в тому числі ставлення батьків до дітей. Стаття 153 Сімейного кодексу передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Таким чином, суд, з'ясувавши всі обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки впродовж судового розгляду не встановлено ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, так як він фактично позбавлений можливості їх виконувати, через те, що діти разом з матір'ю перебувають на території іншої держави. На підставі викладеного, суд не може погодитись з висновком Департаменту служб у справах дітей щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] Також, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач намагався зустрітись з дітьми та погашає заборгованість по сплаті аліментів, бажає спілкуватись зі своїми дітьми, а отже підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей відсутні. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed