Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, просить визнати недійсним кредитний договір №\~401631132 від 05.07.2014 року укладений між нею та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді oднoстoрoнньої реституції та стягнути з відповідача 1080 (одна тисяча вісімдесят) грн. 00 коп.\~\~ Свої вимоги мотивує тим, що 05.06.2014 р. уклала Договір (індивідуальний номер замовлення №ВМ-648L) з ФОП [PERSON] на виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій. Відповідно до п. 2.1. Договору вартість виробів складає 6716 грн. Також, у цьому ж приміщенні разом з укладенням вказаного договору, нею було підписано кредитний договір № 401631132 від 05.07.2014 року, зі змістом та умовами якого її не було ознайомлено, при цьому переконано, що це є документи по безвідсотковій розстрочці. Після ознайомлення з документами, примірники яких їй були надані, виявилося, що її введено в оману щодо особи продавця товару, істотних умов договору (процентної ставки, значення подорожчання кредиту та інших умов). Пунктом 2.5 вказаного кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику для оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком, що вказаний в специфікації №401631132 від 05.07.2014 року або листі-гарантії до цього договору від 05.07.2014 року у загальній сумі 6044,00 грн. шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.10.2015р. [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 і ч.3ст.190 КК України. Як вбачається з вказаного вироку, [PERSON], у період часу із 17 листопада 2013 року до 09 серпня 2014 року, маючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, повторно, шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме за допомогою спеціалізованої системи ПАТ «Альфа Банк», призначеної для реєстрації заявок, передачі інформації щодо прийнятого фінального рішення про надання чи відмову у наданні кредиту відповідному покупцеві та оформлення кредитних договорів, необхідних для видачі кредитів покупцям, здійснюючи підприємницьку діяльність в офісі, що розташовувався на пл. Князя Святослава, 11 у м. Львові, укладав договори на поставку та встановлення метало-пластикових конструкцій, однак наміру поставляти товар та виконувати роботу передбачену договорами не мав, а отримані від потерпілих кошти привласнив. Крім цього, 4 червня 2014 року [PERSON], перебуваючи в офісі, що розташувався на пл. Князя Святослава, 11 у м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном та діючи з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, повторно, шляхом зловживання довірою, під приводом організування роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій згідно договору (індивідуального замовлення ВМ-648L) від 05.06.2014 року укладеного із [PERSON], отримавши від останньої шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, грошові кошти у сумі 6716 гривень, не виконав роботу передбачену договором, при цьому уникаючи зустрічі із потерпілою, вказані грошові кошти на вимогу [PERSON] не повернув, спричинивши таким чином останній матеріальну шкоду на зазначену суму. Отже, на момент укладення кредитного договору №401631132 від 05.07.2014 року сторона не мала наміру створення реальних правових наслідків, а саме наміру надати кредит позичальнику для придбання ним послуг по виготовленню та встановленню вікон, а наміром було перерахувати кошти на рахунок третіх осіб для використання ними таких на власні потреби. За вищевказаних обставин, вважає, укладений між сторонами кредитний договір №401631132 від 05.07.2014 р. недійсним, оскільки такий не відповідає вимогам ч.ч.1, 3, 5\~ст.203 ЦК України, вчинений під впливом обману та без наміру створення правових наслідків, тобто є фіктивним. Крім цього, оскільки позивач на виконання умов оспорюваного кредитного договору № 401631132 від 05.07.2014 р. сплатила на користь відповідача грошові кошти у розмірі 1080,00 грн., то у відповідності до вимог\~ст.216 ЦК України\~просить стягнути такі з відповідача. Позивач в судове засідання не зявилась, представник позивача [PERSON] подав до суду клопотання про проведення розгляду справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача та треті особи у судове засідання не зявились, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності та ухвалити заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечив.\~\~ Відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд встановив наступне. 05.06.2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено Договір (індивідуальний номер замовлення № ВМ-648L) на виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій. ( а.с.8) Згідно з п.3.2. вказаного договору після оплати повної вартості виробів замовником, виконавець зобов'язався передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 31 робочого дня з моменту укладення договору на виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій. Одночасно з укладенням вказаного договору, між [PERSON]Б та ПАТ «Альфа-Банк» було підписано кредитний договір №\~401631132 від 05.07.2014 року, відповідно до п.2.5 якого кредит надається позичальнику для оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком, що вказаний в специфікації №\~401631132 від 05.07.2014 року або листі-гарантії до цього договору від 05.07.2014 року у загальній сумі 6044,00 грн. шляхом безготівкового перерахування готівкових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] (а.с. 9) Відповідно до ч 1.ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Судом встановлено, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.10.2015р. [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3ст.190 КК України. Як вбачається з копії вказаного вироку, [PERSON], у період часу із 17 листопада 2013 року до 09 серпня 2014 року, маючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, повторно, шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме за допомогою спеціалізованої системи ПАТ «Альфа Банк», призначеної для реєстрації заявок, передачі інформації щодо прийнятого фінального рішення про надання чи відмову у наданні кредиту відповідному покупцеві та оформлення кредитних договорів, необхідних для видачі кредитів покупцям, здійснюючи підприємницьку діяльність в офісі, що розташовувався на пл. Князя Святослава, 11 у м. Львові, укладав договори на поставку та встановлення метало-пластикових конструкцій, однак наміру поставляти товар та виконувати роботу передбачену договорами не мав, а отримані від потерпілих кошти привласнив. Крім цього, 4 червня 2014 року [PERSON], перебуваючи в офісі, що розташувався на пл. Князя Святослава, 11 у м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном та діючи з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, повторно, шляхом зловживання довірою, під приводом організування роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій згідно договору (індивідуального замовлення ВМ-648L) від 05.06.2014 року укладеного із [PERSON], отримавши від останньої шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, грошові кошти у сумі 6716 гривень, не виконав роботу передбачену договором, при цьому уникаючи зустрічі із потерпілою, вказані грошові кошти на вимогу [PERSON] не повернув, спричинивши таким чином останній матеріальну шкоду на зазначену суму. У відповідності до вимог ч. 4\~ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вказаним вироком встановлено, що [PERSON] під приводом організування роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій згідно з договором (індивідуальний номер замовлення № ВМ-648L) від 05.06.2014 р. укладеного із [PERSON], отримавши від останньої шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, грошові кошти у сумі 6716,00 грн., не виконав роботу передбачену договором, вказані кошти на вимогу [PERSON] не повернув. Згідно розяснень\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та судової практики Верховного Суду України з зазначеної категорії справ, при вчиненні правочину під впливом обману, формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину заст. 230 ЦК України. Відповідно до ч.1\~ст.203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до ч.1\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Частиною 2 вказаної статті визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень ч.1, п.7 ч.3, ч.6\~ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечесна підприємницька практика забороняється. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Зі змісту вказаних правочинів вбачається, що метою укладення договору про надання споживчого кредиту, позивачу була запропонована оплата матеріалів та послуг з виготовлення конструкцій ПВХ ФОП [PERSON], а вигодонабувачем за цим договором являється інша фізична особа підприємець [PERSON] Крім цього, в момент підписання договору споживчого кредиту [PERSON] не усвідомлювала того факту, що укладає договір із банком, оскільки представник банку був відсутній, а сторона за договором побутового підряду її запевнила, що нею укладається договір по безвідсотковій розстрочці для оплати вартості виготовлення конструкцій ПВХ, а не отримання повної суми в кредит. Відповідно до ч.1ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Враховуючи вищенаведене, оскільки внаслідок недобросовісних дій сторони за договором (індивідуальний номер замовлення ВМ - 648 L) від 05.06.2014 року, які полягали у тому, що не будучи представником ПАТ «Альфа-Банк», але володіючи без відповідних повноважень примірником кредитного договору №401631132, не було надано позивачу можливості ознайомитися з договором, одночасно надано неправдиву та неповну інформацію про правову природу правочину, зміст прав та обовязків, що виникали у позивача після укладення такого правочину, і в такий спосіб, шляхом обману, у позивача було недобросовісно сформовано внутрішню волю до укладення оспорюваного правочину, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійним кредитного договору є підставними та підлягають до задоволення. Крім цього, відповідно до ч.1\~ст.216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.\~\~ Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання вищевказаного кредитного договору №401631132 сплатила відповідачу 01.08.2014р. 690 грн. (а.с.12), 02.09.2014р.\~390 грн. (а.с.12), а всього 1080,00 грн. Враховуючи вищенаведене, оскільки кредитний договір №401631132 від 05.07.2014 р. визнано недійсним, суд приходить до висновку, що одержані відповідачем на виконання цього договору грошові кошти в сумі 1080,00 грн. підлягають поверненню позивачу, тому в цій частині позовні вимоги також слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги у відповідності до ч.3\~ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий у відповідності до вимог пп.1, 2 п.1 ч.2 ст.4, ст.6 Закону України «Про судовий збір»\~у розмірі 1102 грн. 40 коп. (по 551 грн. 20 коп. за звернення до суду із позовними вимогами майнового та немайнового характеру) слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved