Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати незаконними дії лікаря психіатра КЗ «Районна лікарня Калуської районної ради» [PERSON] при проведенні 07.11.2014 р. психіатричного огляду [PERSON], [INFO]; визнати незаконною довідку Калуської районної лікарні № 43 від 14.04.2016 р. про діагноз «розлади психіки та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку з сутінковими розладами свідомості, метастази раку легень» виданою на прізвище [PERSON], [INFO] Позовні вимоги мотивовано наступним. За результатом розгляду Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області справи за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON], про визнання заповіту недійсним, заповіт, складений [PERSON] в користь [PERSON] (прізвище змінено на Йенсен у звязку з шлюбом) визнано недійсним, про що 12.09.2016 р. винесено рішення, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07.11.2016 р. Позивач зазначає, що однією з підстав, за якої судом прийнято саме таке рішення, є висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, проведеної на підставі медичних документів, в тому числі амбулаторної карточки, в якій мається запис про проведення 07.11.2014 р. огляду хворого на дому та довідки № 43 від 14.04.2016р., виконаної на бланку Калуської районної лікарні лікарем-психіатром [PERSON], в якій вказано діагноз про розлади психіки [PERSON] Так, в амбулаторній карточці [PERSON], 02.01.1950 р. вул. Вітовського, 38 (без номера та назви медичної установи, не пронумерованої) є запис від 07.11.2014 року. Зі змісту цього запису вбачається, що був виклик на дім. За результатом огляду встановлено діагноз: розлад психіки та поведінки, як наслідок органічного ураження головного мозку (метастази, с-г легень) з сутінковими розладами свідомості. Запис засвідчено відтиском круглої печатки, текст якої відображено лише частково і неякісно. Як було установлено в подальшому, ця печатка належить лікарю [PERSON] У зазначеному записі амбулаторної карточки не вказано підстави проведення огляду, також відсутні відомості про особу, якою здійснено виклик лікаря для проведення психіатричного огляду на дому, час доби невідомий, відомості про прізвище, постійне місце роботи й посаду лікаря - теж відсутні. Водночас лікарем констатовано: «що хворий у край важкому стані». Отже, є незрозумілою мета прибуття 07.11.2014 р. лікаря до пацієнта, який згідно запису [PERSON] перебував у край важкому стані. Адже цим лікарем, окрім запису про критичний стан в амбулаторній карточці, реальної психіатричної допомоги [PERSON] не надано. Окрім цього, у записі амбулаторної карти від 07.11.2014 р. відсутні дані про наявність достатніх підстав, передбачених ч. 3 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», якими обґрунтовано проведення психіатричного огляду [PERSON] на дому, тобто лікарем [PERSON] не засвідчено, що він вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, або неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоровю у звязку з погіршенням психічного стану у разі ненадання йому психіатричної допомоги. Згідно письмової відповіді з КЗ «Районна лікарня Калуської районної ради» департаменту охорони здоровя Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 19.09.2016 р. № 498, з пояснень лікаря психіатра [PERSON] відомо, що вона 07.11.2014 р. в ургентному порядку була викликана дружиною хворого [PERSON], [INFO] жителя [INFO], згідно Закону України «Про психіатричну службу». Одночасно у значеній відповіді № 498 від 19.09.2016 р. констатовано, що документів, якими було б підтверджено пояснення лікаря-психіатра [PERSON] у медичному закладі немає. З наведеного слідує, що у жодному нормативно-директивному документі районної лікарні не відображено інформації про здійснення лікарем психіатром [PERSON] 07.11.2014 р. огляду жителя міста (а не району) в порядку ургентного виклику. Отже, факт здійснення психіатричного огляду в ургентному порядку [PERSON] за місцем проживання [PERSON], жодним чином не підтверджено. Окрім того, не може бути підставою для проведення психіатричного огляду в ургентному порядку за місцем проживання хворого [PERSON] України «Про психіатричну службу», оскільки такого закону не існує. Виключні мета і підстави проведення огляду особи на встановлення її психічного стану передбачені ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу». Відсутність документації, яка б підтверджувала факти та результати проведення лікарем психіатром [PERSON] огляду на дому [PERSON] також підтверджено інформацією Комунального закладу «Районна лікарня Калуської районної ради» департаменту охорони здоровя Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 622 від 14.11.2016 р. Відповідно до письмової інформації Калуського міського центру первинної медико-санітарної допомоги № 267 від 16.09.2016 р. лікар-психіатр [PERSON] не перебуває в трудових відносинах з вказаною медичною установою та не обслуговує населення міста Калуша. Також, в судовому засіданні 07.11.2016 р., яке відбулося в приміщенні Апеляційного суду Івано-Франківської області, дружина [PERSON], позивач [PERSON] ствердила, що виклик лікаря-психіатра здійснювався не нею. Отже, жодних офіційних даних, про особу яка здійснила виклик лікаря для проведення психіатричного огляду немає. Як наслідок, невідомі дійсна мета і правдивість огляду стану психічного здоров'я [PERSON] здійсненого в порушення вимог ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу». Сумніви щодо правдивості психічного стану [PERSON], встановленого лікарем психіатром [PERSON] і вказаного у записі амбулаторної карточки від 07.11.2014 р., підтверджуються і тим, що згідно виписки з історії хвороби від 06.11.2014 р. № 11209 р., [PERSON], який був виписаний з лікарні за день до проведення огляду [PERSON], перебував у ясній свідомості. Лікування [PERSON] за час перебування його в стаціонарі з 27.10.2014р. по 06.11.2014р. здійснювалось у звязку із онкохворобою, а не захворюванням психіки. При виписці з лікарні [PERSON] рекомендовано «Д» облік онколога, а не психіатра, запропоновано продовження лікування медичними препаратами, які не є засобами лікування психічних розладів. Отже, незрозуміло, як так сталось, що раптово, впродовж 1 дня, [PERSON] різко захворів на тяжку психічну хворобу, а в подальшому, тобто після 07.11.2014р. і до дня смерті, медиками регіону не встановлено жодних даних про його тяжкий психічний стан чи будь-які розлади психіки. Таким чином, відсутні офіційні дані і обґрунтування правових підстав, згідно яких [PERSON] 07.11.2014 р. на дому лікарем-психіатром Комунального закладу «Районна лікарня Калуської районної ради» [PERSON] проведено психіатричний огляд, а тому такі дії вчинено в порушення вимог ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» і є незаконними. Відповідно, сумнівно встановлений діагноз [PERSON] лікарем-психіатром [PERSON] за результатом незаконного огляду, теж є незаконним. Окрім цього, згідно письмового запиту адвокатів юридичної консультації міста Калуша від 13.04.2016 № 103, лікарем-психіатром Калуської районної лікарні [PERSON] на імя адвокатів видано довідку Калуської районної лікарні за № 43 від 14.04.2016 р., в якій вказано діагноз, пов'язаний із розладом психіки [PERSON] Водночас до ст.ст. 2, 6, 11, 14, 25 Закону України «Про захист персональних даних», ст.ст. 7, 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ст. 1, ч. 2 ст. 11, ст. 21 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 39-40, п. «г» ст. 78 Основ законодавства про охорону здоровя та ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу» відомості про стан здоровя (а особливо психічного) без згоди особи або її законного представника не допускається окрім організації надання медичної допомоги особі іншим закладам охорони здоровя, або ж у випадках провадження дізнання, попереднього слідства або судового розгляду за письмовим запитом слідчого, прокурора та суду. Таким чином, в довідці Калуської районної лікарні № 43 від 14.04.2016 р. яка надана адвокатам (а не на вимогу суду чи правоохоронного органу) лікарем-психіатром [PERSON] протиправно поширено конфіденційну медичну інформацію щодо [PERSON] Окрім цього, у довідці Калуської районної лікарні № 43 від 14.04.2016 р. виданої на прізвище [PERSON], який помер 16.01.2015 р., вказано взаємовиключні обставини проведення огляду останнього, а саме одночасно вказано, що медогляд проведено в поліклініці та оглянуто на дому. Тобто зміст довідки є суперечливим. Позивач наголошує, що вказані дії лікаря-психіатра Комунального закладу «Районна лікарня Калуської районної ради» [PERSON] призвели до хибного висновку, що дає підстави для породження сумнівів щодо волевиявлення заповідача [PERSON], а як наслідок призводить до порушення її права на спадкування за заповітом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, зазначених у самому позові і просить його задоволити. Наголосила, що огляд лікарем психіатром [PERSON] на дому [PERSON] був здійсненим з порушенням вимог, передбачених ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу». Раніше сам [PERSON] не звертався за медичною допомогою до лікаря психіатра. Діагноз щодо психічного захворювання [PERSON] нічим іншим окрім записів в карті амбулаторно хворого не підтверджений. Довідка № 43 від 14.04.2016 р. лікарем [PERSON] була видана в той час як картка амбулаторно хворого вже перебувала в експертній установі. І така довідка була взята до уваги при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON], про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] Таким чином, порушений інтерес [PERSON], на користь якої був складений заповіт [PERSON] Представник Комунального закладу «Районна лікарня Калуської районної ради» [PERSON] заперечив щодо задоволення позову. Пояснив, що лікар психіатр [PERSON] працює в Комунальному закладі «Районна лікарня Калуської районної ради», проте, є позаштатним спеціалістом Калуської центральної районної лікарні, яка є лікувальним закладом вищого рівня, і вправі надавати медичну допомогу жителям міста Калуша. Вважає, що позивачу слід було ставити під сумнів дії лікаря психіатра [PERSON] та видану довідку в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON], про визнання заповіту недійсним. Представник [PERSON] [PERSON] заперечив щодо задоволення позову. Вважає, що лікарем психіатром [PERSON] було правомірно проведено огляд [PERSON] 07.11.2014 р. на дому та здійснено відповідний запис в картці амбулаторно хворого. Для призначення лікування дружина [PERSON] повинна була прийти наступного дня до лікаря, проте, не зробила цього, оскільки її чоловіка викрали з його помешкання. Щодо довідки № 43 від 14.04.2016 р., то вона підписана лікарем-психіатром [PERSON] і проставлена її печатка. Довідка видана на бланках, які є в розпорядженні лікаря і на яких видаються і інші довідки. Представники третіх осіб вважають позов безпідставним і просять відмовити в його задоволенні. Наголосили, що нема правової норми, яка б дозволяла визнавати довідку лікаря психіатра незаконною в судовому порядку. Ті обставини, на які посилається в даному позові позивач, вже досліджувались в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Зокрема законність довідки № 43 від 14.04.2016 р. була оцінена судом апеляційної інстанції, який взяв до уваги, що вона була видана на запит адвокатів. Окрім того, при проведенні експертизи в межах тієї справи експерт брав до уваги не дані довідки, а запис в амбулаторній карті хворого [PERSON] Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.11.2014 року лікарем-психіатром Комунального закладу «Районна лікарня Калуської районної ради» [PERSON] проведено огляд [PERSON], за результатами якого у медичній карті амбулаторного хворого зроблено наступний запис: «діагноз: розлад психіки та поведінки, як наслідок органічного ураження головного мозку (метастази, с-г легень) з сутінковими розладами свідомості» (а.с. 16 зворот). В довідці Калуської районної лікарні за № 43 від 14.04.2016 р., виданої лікарем-психіатром [PERSON] на імя [PERSON], вказано діагноз «Розлади психіки та поведінки, як наслідок органічного ураження головного мозку з сутінковими розладами свідомості, метастази раку легень». При цьому зазначено, що [PERSON] оглянутий 07.11.2014 року на дому. (а.с. 19). Дана довідка видана лікарем-психіатром на письмовий запит адвокатів юридичної консультації міста Калуша від 13.04.2016 № 103 (а.с. 17, 18). У письмовій відповіді КЗ «Районна лікарня Калуської районної ради» департаменту охорони здоровя Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 19.09.2016 р. № 498 зазначено, що «до хворого [PERSON], [INFO], жителя [INFO] було викликано лікаря-психіатра [PERSON] 07.11.2014р. дружиною хворого. Дружина мотивувала його стан тим, що у хворого є важка соматична хвороба (онкологія) і можливо неадекватна поведінка, зумовлена основним захворюванням. Хворий дійсно хворів на важку соматичну хворобу, і з пояснення лікаря-психіатра [PERSON] вона дійсно його оглядала. Запис свого огляду зробила в амбулаторній карточці хворого, на диспансерний облік хворого не взяла, тому що соматичний стан у нього був критичний. Документальних матеріалів, які підтверджують пояснення лікаря-психіатра в установі немає» (а.с. 20). Посилання позивача на те, що [PERSON], будучи лікарем-психіатром Калуської районної лікарні не мала права обстежувати [PERSON], оскільки він є жителем м. Калуша, спростовуються наказом по Калуській ЦРЛ від 17.02.2014 року №60 «Про затвердження спеціалістів з окремих видів медичної допомоги по Калуській ЦРЛ», згідно якого лікар [PERSON] є позаштатним психіатром Калуської ЦРЛ, і, відповідно, має право на надання медичної допомоги не лише жителям Калуського району, але і жителям міста Калуша (а.с. 83-87). Суд не бере до уваги покликання позивача та його представника на незаконність довідки Калуської районної лікарні № 43 від 14.04.2016 р. з огляду на наступне. Доводам [PERSON] про незаконність вказаної довідки вже було дано оцінку Апеляційним судом Івано-Франківської області під час розгляду апеляційної скарги [PERSON] (а.с. 94-98) на рішення Калуського міськрайонного суду від 12.09.2016 року по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON] про визнання заповіту недійсним (а.с. 48-50). Так, в ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07.11.2016 р. (а.с. 99-106) вказано, що довідка № 43 від 14.04.2016 р. про огляд [PERSON] 07.11.2014 р. на дому по вул. Вітовського, 38 в м. Калуші була видана на запит позивача [PERSON] в законний спосіб, на підставі ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Також колегія суддів Апеляційного суду зазначила, що [PERSON] мала можливість переконатися в достовірності даних довідок, так як на запит адвоката [PERSON] надана відповідь за № 498 від 19.09.2016 р. Комунального закладу «Районна лікарня Калуської районної ради», в якій чітко зазначено, що лікар [PERSON] дійсно оглядала хворого [PERSON] (а.с. 104 зворот). Також Апеляційний суд дійшов висновку, що хибним є посилання [PERSON] на те, що висновок судово-психіатричного експерта № 194/2016 від 30.06.2016 р. ґрунтується на вказаній довідці. Відповідно до супровідного листа Калуського міськрайонного суду від 11.03.2016 р. разом з ухвалою суду про призначення експертизи, в розпорядження експерта було надіслано матеріали цивільної справи, амбулаторну карту [PERSON], медичну карту амбулаторного хворого [PERSON], медичну карту стаціонарного хворого № 11209 [PERSON] (а.с. 104 зворот). Таким чином, враховуючи, що оцінку оспорюваній довідці було дано судом апеляційної інстанції в межах розгляду спору, що випливає зі спадкових правовідносин, стороною позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження наведених у заяві обставин, посилання позивача на незаконність даної довідки є голослівними. Згідно із вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений та обраний ним спосіб. Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (ЦК України чи іншим актом цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором. Згідно ч. 2 ст. 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права, свободи та законні інтереси громадян при наданні психіатричної допомоги, можуть бути оскаржені, за вибором цих громадян, до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або безпосередньо до суду. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що із заявою про визнання незаконними дій лікаря-психіатра може звернутися лише особа, якій надавалася психіатрична допомога. Враховуючи, що психіатричний огляд проводився стосовно [PERSON], то звернення [PERSON] до суду, на підставі ч. 2 ст. 32 Закону України «Про психіатричну допомогу», позбавлене будь-якого сенсу. Суд не може захистити право позивача, яке не було порушене. Представник позивача в судовому засіданні визнала, що в даному випадку порушене право позивача, як спадкоємця за заповітом (а.с. 13) після смерті [PERSON] З огляду на зазначене, права позивача підлягають захисту, шляхом звернення до суду із позовом, що випливає зі спадкових правовідносин. До того ж такий спосіб захисту, як визнання недійсним довідки лікаря нормами чинного законодавства не передбачено. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, ч. 2 ст. 32 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 3,16 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, 214-215 ЦПК України,

Outcome: dismissed