Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] № 54992172, бланк ВТІ 477239, № в реєстрі 2-240 на користь [PERSON], посвідчений другою нотаріальною конторою м. Харкова 10.09.2013 р. . Свою вимогу позивач обґрунтувала тим, що 27.12.2013 року померла її тітка [PERSON], яка мешкала за адресою: м.Харків, вул..Довгалівського,17 а кВ. 5. За життя її тітки [PERSON] вона постійно допомагала їй як фізично так і морально. Після її похорон, вона звернулась до Другої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та дізналась, що про існування заповіту, який склала [PERSON] 10.09.2013 р. , і яким вона все належне їй майно після смерті заповідала [PERSON]. Однак, даний заповіт вона вважає недійсним, так як н її думку він був складений в супереч вимог ст. 225 ч.1 ЦК України, а саме особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Також зазначила, що на момент складання заповіту її тітки виповнилось 65 років і в останні роки її життя у неї розвився віковий склероз і почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. Ще за 6 років до смерті вона перебувала на обстеженні у невропатолога та на лікуванні у психіатра, доказом чого є рецепт на ім.»я мельник В.І. з психоневрологічного диспансеру. Позивач та представник позивача в судове засідання з»явились. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Пояснення надала аналогічно обставинам викладеним в позові. Відповідачка та представники відповідача в судове засідання з»явились. Проти задоволення позову заперечували, посилаючись на той факт, що при складанні заповіту [PERSON] 10.09.2013 року вона була дієздатною особою, і не страждала на будь як психічні хвороби, повністю усвідомлювала значення своїх дій. Представник третьої особи в судове засідання з»явилась. Проти задоволення позову заперечувала. Обґрунтовуючись тим, що заповіт [PERSON] 10.09.2013 р. був складний з дотримання вимог чинного законодавства та ЗУ « Про нотаріат». Нею було роз»яснино [PERSON] наслідки даного заповіту, в свою чергу мельник В.І. висловила свої бажання, що і було відображено в заповіту. Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представників відповідача, представника третьої особи, свідків : [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON], приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. Так, в судовому засідання встановлено, що батько позивача [PERSON] є рідним братом [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження: а саме: свідоцтвом про народження серії ІІ ВЛ № 440121 відповідно до якого батьком позивача [PERSON] зазначений [PERSON], свідоцтвом про народження серії ЯЭ №953670 відповідно до якого батьками мельник [PERSON] зазначені: [PERSON] та [PERSON], витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126,133,135 СК України,відповідно до якого батьками [PERSON] віри [PERSON] зазначені: [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, [PERSON] є рідною тіткою позивача [PERSON]. Як вбачається з актового запису про смерть №17134 від 29.12.2013 року 27.12.2013 року померла [PERSON], яка була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO] А кв. 5. Відповідно до заповіту від 10.09.2013 року [PERSON] на випадок її смерті заповіла все належне їй майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось та на що вона законом матиме право [PERSON] [INFO]., даний заповіт посвідчено державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори [PERSON] та внесений до реєстру за № 2-240. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що останні роки життя [PERSON] вона доглядала за нею, надавала їй як фізичну так і матеріальну допомогу і відповідно до чинного законодавства вона є спадкоємцем після смерті [PERSON]. Зазначений заповіт вважає недійсним так як останні роки життя стан здоров»я мельник [PERSON] погіршився і вона почала страждати на психічні хвороби та не завжди усвідомлювала значення своїх дій і страждала на віковий склероз. В обґрунтування даної обставини, а також того факту, що [PERSON] [PERSON] на момент складання заповіту не зовсім розуміла значення своїх дій, позивачем [PERSON] було надано рецепт від 31.10.2008 року на ім»я [PERSON], з психоневрологічного диспансеру та придбання ліків, які виписуються за рецептом. У звязку з чим на думку позивача [PERSON] даний заповіт є недійсним на підставі вимог ст.225 ч.1 ЦК України, якою передбачено, що правочин,який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним. Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину (п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до висновку судово психіатричного експерта № 217 від 05.03.2015 року надати відповіді на поставлені в ухвалі суду від 20.11.2014 року питання а саме: Чи хворіла психічними хворобами [PERSON] [INFO], яка померла 27.12.2013 року під час складання заповіту 10.09.2013 року ; Чи могла [PERSON] [INFO], яка померла 27.12.2013 року за своїм психічним станом у період часу складання заповіту, а саме 10 вересня 2013 року розуміти значення своїх дій та керувати ними, з урахуванням того, що останній раз [PERSON] проходила лікування в 2012 році у експерта не виявилось можливим. З описової частини висновку судово психіатричного експерта № 217 вбачається, що надати відповіді на поставлені питання не виявилось можливим , у звязку з тим, що об»активно [PERSON] оглядалась психіатром однократно в 2008 році, заключного діагнозу їй не було встановлено. Допитана в судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти того факту, що [PERSON] страждала на психічні хвороби і останні роки не завжди розуміла значення своїх дій. Так, допитані свідки [PERSON],[PERSON], [PERSON] зазначили в судовому засіданні, що інколи поведінка [PERSON] на їх думку була дивною, і не зовсім звичайною. Однак, суд ставиться до даних пояснень критично, так як даний висновок вони здійснили зі своєї суб»єктивної точки зору, пояснити у чому саме, з конкретними посилання на обставини, виражалась дивність поведінки [PERSON] в судовому засіданні не змогли. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який також є племінником [PERSON], зазначив, що [PERSON] вживала лики від серця. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні вказала на той факт, що останній час перед смертю [PERSON] вона працювала у неї доглядальницею, за проханням брата [PERSON] [PERSON]. [PERSON] скаржилась на своїх племінників мельник [PERSON]»ю та мельник [PERSON]. У неї був нормальний стан здоров»я, для її віку. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні, також зазначили, що ні якими психічними хворобами [PERSON] віра [PERSON] не страждала, на будь яких обліках не перебувала і до моменту смерті розуміла значення своїх дій. Свідок [PERSON]Ф, який був двоюрідним братом мельник віри [PERSON] та працює лікарем, також зазначив, що ні яких відхилень в поведінці мельник В.І. він не бачив, поведінка її була адекватною, значення своїх дій вона розуміла. При цьому зазначив, що [PERSON] не зовсім гарно відзивалась про свою племінниці [PERSON]»ю. Таким чином, суд приймає дані докази до уваги, однак враховую той факт, що покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] суперечливі. У звязку з чим, суд позбавлений можливості з даний показів зробити висновок про стан здоров»я [PERSON] віри [PERSON]. Відповідно до відповіді з [PERSON] міської лікарні № 24 мельник [PERSON] знаходилась на диспансерному обліку у фахівців за місцем мешкання. З відповіді на запит з Харківського міського психоневрологічного диспансеру № 16 вбачається, що [PERSON] доглядалась в ПНД № 16 в консультативній групі стосовно психічного захворювання, отримувала лікування постійно. Однак, з даної відповіді суд не має можливості визначити з яким саме діагнозом перебувала [PERSON] на консультативному догляді, чи могло вплинути дне захворювання на її психічний стан та позбавити її можливості усвідомлювати значення своїх дій. При цьому, будь якої виписки з історії хвороби в підтвердження перебування [PERSON] в консультативній групі до суду не надано. Вимогами ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Інших доказів, зі сторони позивача [PERSON] та представника позивача в обґрунтування своїє позиції до суду надано не було, у звязку з чим суд вважає, що їх позиція базується лише на суб»активному факторі. Допитаний в судовому засіданні в якості третьої особи нотаріус Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] зазначила, що при складанні заповіту 10.09.2013 року [PERSON], у неї сумнівів в неадекватності поведінки [PERSON] не було, поведінка її була нормальна, вона висловлювала своє волевиявленні і нею як нотаріус було роз»яснино наслідки спірного заповіту. . Даний заповіт нею був складений з дотриманням вимог чинного законодавства, Закону України « Про нотаріат» та з дотриманням інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України Відповідно до ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Заповіт [PERSON] був складений за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, однак в ньому мається власноручний запис мельник В.І. стосовно того, що заповіт їй прочитаний та з її слів записаний вірно. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заповіт складений [PERSON] відповідав справжньому її волевиявленню як спадкодавця, підстав для визнання його недійсним судом не встановлено. Враховуючи, що при складанні заповіту порушень щодо його оформлення та посвідчення, передбачених ст. 1247 ЦК України, в судовому засіданні не встановлено, а навпаки з'ясовано, що волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало її волі, тому підстав для визнання заповіту недійсним не має і суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним заповіту задоволенню не підлягають. В силу вимог ст.88 ЦПК України суд приходить до висновку, сплачена позивачем сума судового збору не підлягає стягненню з відповідача [PERSON] На підставі ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, ст.ст.225,1257 ЦК України , суд ,-

Outcome: dismissed