Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , 2012 року народження в розмірі 4000,00 грн щомісячно. В обгрунтування вимог вказано, що сторони проживають окремо, неповнолітній син [PERSON] проживає з позивачем, відповідач в утриманні сина участі не приймає, при цьому, [PERSON] є інвалідом дитинства та потребує постійного догляду, реабілітації та лікування. Позивач на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі і потребує допомоги. В свою чергу, відповідач є молодим, працездатним чоловіком, інших дітей на утриманні не має та має можливість забезпечити належне утримання сина. Позивач стверджує, що з боку відповідача вкрай несправедливо та неправильно, за наявною матеріальної можливості, ставити сина у край невигідне, принизливе становище, своїми діями відповідач порушує права та інтереси дитини. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримала та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, копію ухвали про відкриття провадження та матеріали позову отримав, відзиву на позовну заяву не надавав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з матір`ю, що вбачається зі змісту довідки ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» від 03.04.2021 року (а.с. 8а). Згідно посвідчення серії [NUMBER] , позивач отримує державну соціальну допомогу на дитину [PERSON] , який має статус дитини з інвалідністю (а.с. 13). Статтею 27 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою ВР № 789 ХІІ від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. При цьому, відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Заявляючи позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 4000,00 грн щомісячно, позивач стверджує, що відповідач працездатний, на утриманні інших неповнолітніх дітей не має. Разом з тим, позивач жодними належними та допустимими доказами не доведено, що відповідач не має на утриманні інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, тобто доказів, які б свідчили про здатність відповідача сплачувати аліменти у розмірі, більшому за мінімальний, не доведено. У статті 182 СК України законодавець, з метою захисту та забезпечення права дитини на належне утримання, закріпив, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, з метою забезпечення дотримання права неповнолітньої дитини на належне утримання, враховуючи мінімальний передбачений законодавством розмір аліментів, а також зважуючи на те, що [PERSON] має статус дитини з інвалідністю, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги та стягувати з відповідача на утримання неповнолітньої дочки аліменти у розмірі 2500,00 грн. Щодо посилання позивача на те, що неповнолітній син [PERSON] потребує реабілітації, лікування, то суд зазначає, що нормами Сімейного кодексу України передбачається обов`язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також того з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, розмір додаткових витрат на утримання дитини є окремим видом забезпечення права неповнолітньої дитини на належне утримання в разі, якщо наявні особливі обставини (пов`язані, розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial