Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач звернулась в Орджонікідзевський міський суд з вищевказаним позовом, згідно якого просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 2-Б по вул. Дніпровська в м. Покров Дніпропетровської області; стягнути з відповідачів порівну на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок № 2-Б по вул. Дніпровська в м. Покров. Також в цьому будинку зареєстровані, але з 1999 року не проживають [PERSON] та [PERSON] Відповідачі запевняли позивача, що найближчим часом знімуться з реєстрації, однак своєї обіцянки не виконали по цей час. Тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог пояснила, що вона є власником будинку за адресою вул.. Дніпровська, 2-Б в м.Покров. У вказаному домоволодінні зареєстровані її рідна сестра із своїм сином, однак із 1999р. у останні в будинку не проживають. Також зазначила, що у відповідача є власна квартира за адресою вул.. Курчатова, 2/1 в м.Покров куди вона може зареєструватися сама та зареєструвати свого сина. Стверджує, що перешкод у користуванні будинком відповідачам не чинили та їхні особові речі в будинку відсутні. Відповідачі до суду повторно не зявились, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлялись належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомили, відзив та заяву про перенесення слухання не надали. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України\~ суд ухвалив заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 2-Б по вул. Дніпровська м. Покров Дніпропетровської області, що підтверджується договором дарування від 12 серпня 2016 року (а.с.15) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.08.2016р. №66015777 (а.с.16). Згідно відомостей з домової книги за адресою: вул. Дніпровська, 2-Б м. Покров Дніпропетровської області зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 11-14). Згідно довідки голови квартального комітету вбачається, що [PERSON] та [PERSON] за адресою: вул.. Дніпровська, 2-Б м. Покров Дніпропетровської області не проживають з 1999 року по 2018 рік (а.с.10). Із долученого до матеріалів справи акту квартального комітету №4 від 28.03.2018р. слідує, що в житловому будинку №2-Б по вул. Дніпровська м. Покров Дніпропетровської області зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Із зареєстрованих проживає три людини: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.9). Крім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, згідно яких вона є рідною матірю позивача та відповідача 1. Також пояснила, що вона разом зі своїм чоловіком придбала відповідачу 1 квартиру за адресою вул. Курчатова, 2/1 в м.Покров, коли та вийшла заміж та народила дитину. Стверджує, що відповідачі за адресою вул. Дніпровська, 2-Б з 1999р. не проживають. Наполягає на тому, що перешкод у користуванні будинком останнім не чинили, особові речі відповідачів у будинку відсутні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, згідно яких вона є сусідкою позивача та проживає за адресою [INFO]. Стверджує, що за 20 років відповідачів не бачила, оскільки вони за адресою вул.. Дніпровська, 2-Б не проживають. Статтями 47, 48\~Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Згідно із ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У свою чергу ст..405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідачі у дубинку №2-Б по вул. Дніпровська м. Покров зареєстровані, однак більше 1 року вказаним житловим приміщенням не користуються та не проявляють до нього свого інтересу, позивачем жодних перешкод у праві користування житлом відповідачам не чиниться, наявні підстави для визнання [PERSON] [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved