overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 18.10.2014 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Зазначає, що їх спільне життя припинене з листопада 2014 року. Її чоловік поїхав до своїх батьків і більше не повертався, на даний час вона створила іншу сім'ю, а тому їх примирення, збереження шлюбу та спільне проживання неможливі. Спільного господарства не ведуть. Спору щодо місця проживання дитини немає. Позивачка, її представник та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивачки, де вказала, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач на розгляд справи не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до вимог ст., ст. 224-226 ЦПК України та ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від спільного життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7), яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. З позовної заяви вбачається, що з відповідачем спільне проживання припинили з листопада 2014 року, та на теперішній час позивачка створила нову сім'ю. Позивачка зазначила, що примирення, збереження шлюбу та спільне проживання неможливі. Спільного господарства вони не ведуть. Спору щодо місця проживання дитини немає. Позивачка просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як згідно позову, сторони припинили шлюбні стосунки з листопада 2014 року та проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 22.03.2001 року зареєстрували шлюб. Мають неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].\~ Зазначає, що їх спільне життя не склалося через різні погляди на життя. З 2004 року шлюбні відносини між ними припинені і вони проживають порізно. Спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. Діти після розірвання шлюбу будуть проживати з матірю, спору про місце проживання дітей немає. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, де вказала, що підтримує позовні вимоги та не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити на підставі наявних матеріалів справи заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280 284 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб,\~який був\~зареєстрований22 березня 2001 року Михайлівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. З матеріалів справи та позовної заяви вбачається, що сторони мають неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу будуть також проживати з позивачкою. Підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що вони мають різні погляди на життя, що призвело до того, що з 2004 року шлюбні відносини між ними припинені і вони проживають порізно. Спільне господарство не ведуть. \~ Дані правовідносини регулюються ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.\~105,\~110\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, так як сторони майже чотирнадцять років проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідач відзиву до суду не надав. Згідно ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки позивач не наполягає на стягненні з відповідача судових витрат у виді сплаченого судового збору, суд залишає їх по фактично понесеним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 27.09.2003 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що їх спільне життя не склалося в звязку з несхожістю в поглядах на життя, відсутністю взаєморозуміння між ними, несумісністю характерів. Шлюбні відносини між ними фактично припинені 20 жовтня 2017 року, але на даний час проживають разом, ведуть спільне господарство. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, де вказала, що на позовних вимогах наполягає, примирення вважає неможливим; відповідач також подав заяву, де просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від спільного життя мають неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та Дмитра, [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження, які після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачкою (а.с.6, 7). З позовної заяви вбачається, що підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, несумісні характери. Шлюбні відносини між ними фактично припинені 20 жовтня 2017 року. Відповідач подав заяву, де вказав, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Спору щодо місця проживання дітей і розподілу спільного майна між сторонами немає. Суд не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні відносини, та подали заяви, де вказали, що примирення неможливе. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 31.08.2007 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що їх спільне життя не склалося, так як їхні думки не співпадають, вони мають різні погляди на життя та сімейні цінності. В результаті чого вони втратили почуття поваги один до одного. За період окремого проживання кожен з них влаштовує своє особисте життя. Спільне господарство між ними не ведеться. Вважає, що подальше спільне життя суперечить інтересам сімї та унеможливлює примирення з відповідачем. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, де вказала, що на позовних вимогах наполягає; відповідач також подав заяву, де просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від спільного життя мають неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.6, 7). З позовної заяви вбачається, що підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що між ними зникло почуття поваги один до одного, через різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності. Відповідач подав заяву, де вказав, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Спору щодо місця проживання дітей і розподілу спільного майна між сторонами немає. Суд не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3-я особа: Вільнянський районний сектор Управління державної міграційної служби в Запорізькій області про визнання громадянина таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказавши в позовній заяві, що їй належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстровані: відповідач по справі її колишній чоловік [PERSON], донька [PERSON] Згідно довідки, складеної секретарем та сільським головою Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 496 від 29.10.2014 року зазначено, що [PERSON], за адресою [ADDRESS] не проживає. Наявність зазначеної реєстрації колишнього чоловіка в будинку створює їй перешкоди у здійсненні права власності.У зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з указаним позовом. У судове засідання позивач не з»явилась, але надала до суду відповідну заяву про розгляд справи без її участі. При цьому зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з»явився, також надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. При цьому зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позву. Представник 3-ї особи сектор громадянства реєстрації фізичних осіб, в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Рішення по справі відносять на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підставах. У судовому засіданні встановлено наступне. [PERSON] є власником будиноку [ADDRESS]. (арк.с. 8-10). У вказаному будинку зареєстровані її колишній чоловік [PERSON], її донька [PERSON] Згідно довідки, складеної секретарем та сільським головою Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 496 від 29.10.2014 року зазначено, що [PERSON], за адресою [ADDRESS] не проживає (а.с. 5). В позовній заяві зазначено, що відповідач є зареєстрованим в будинку позивача, та з травня 2013 року не проживає в будинку. У відповідності зі ст. 71 ЖК України право на жиле приміщення зберігається за відсутньою особою на протязі 6 місяців. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своєю власністю на власний розсуд. Відповідно до ст. 72 ЖК України особа, яка відсутня понад шість місяців в займаній квартирі (будинку) може бути визнана такою, що втратила право на користування нею. На підставі наданих позивачем доказів суд приходить до висновку, що реєстрація місця проживання відповідача в будинку [ADDRESS] створює для позивача перешкоди у здійсненні нею права власності, користування і розпорядження належним їй жилим приміщенням, а тому порушене право підлягає захисту. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Рішення суду є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання СГІРФО (ст. 217 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, покликаючись на те, що вона та відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] у м.Львові. Відповідачі у квартирі не проживають більше 15 років, не вносять плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню квартири, не приймають участь у спільному побуті, просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить такий задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON],[PERSON] в судове засідання не з'явились хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, наслідки неявки. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін та провести заочний розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено що у квартирі [ADDRESS] у м. Львові, власником якого є міська рада, зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]./а.с.54/. Відповідно до акту ЛКП «Снопківське» від 15.05.2013 року, обстежено квартиру [ADDRESS] у м. Львові, та встановлено, що прописані в квартирі [PERSON],[INFO] року народженя, [PERSON] [INFO]., [PERSON] [INFO], не проживають/а.с.6/. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений строк, провадиться у судовому порядку В судовому засіданні встановлено, що відповідачі протягом 15 років у квартирі [ADDRESS] у м. Львові не проживають без поважних , не сплачують комунальні послуги та не зберігають особистих речей. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що відповідачі добровільно залишили спірне приміщення, не проживають у ньому більше 6-ти місяців без поважних причин, не цікавляться житлом та не утримують його, тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб втратившими право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свій позов, тим, що в вересні 2017 року вона купила у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належну їм квартиру №2, яка розташована в будинку №3 по вулиці Гоголя в селі Вільноандріївка Вільнянського району Запорізької області. На той момент в квартирі були прописані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які мали на підставі частини 2 пункту 6 тексту договору купівлі продажу знятись з реєстраціного обліку протягом місяця з моменту укладення договору купівлі продажу. У вересні 2017 року після реєстрації договору купівлі продажу відповідачі вибрались з квартири і виїхали в невідомому напрямку, але з реєстраційного обліку не знялись, чим частково не виконали умови договору купівлі продажу. Позивач просить суд: визнати відповідачів втратившими право користування квартирою №2 в будинку №3 по вулиці Гоголя в селі Вільноандріївка Вільнянського району Запорізької області. Відповідачі належним чином повідомлені про час та місце слухання справи до суду не заявились, в зв»язку з чим, на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: на праві приватної власності у позивача знаходиться квартира №2, яка розташована в будинку №3 по вулиці Гоголя в селі Вільноандріївка Вільнянського району Запорізької області. В будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 26.09.2017 року позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. На момент укладення договору купівлі- продажу в квартирі були прописані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які мали на підставі частини 2 пункту 6 тексту договору купівлі продажу знятись з реєстраціного обліку до 26 жовтня 2017 року. У відповідності до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні його права користування чи розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку громадян здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). У відповідності до ст.16 Цивільного кодексу України вказано, що кожна особа має право звернутися до суду до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщеннямпосилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані три особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], однак, тривалий час в спірній квартирі не проживають. Тому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] Позивач, представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідачі до суду не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] є власником [ADDRESS] (а.с.5) В даній квартирі зареєстровані три особи: [PERSON] (дочка), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука). (а.с.6) В судовому засіданні будучи допитаними в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідачі тривалий час не проживають в квартирі, вселитися не намагалися. Від позивачки знають, що відповідачі переїхали до Швеції дуже давно, близько 10 років. Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі, дійсно перешкоджає позивачці здійснювати її право власності, а позивач має право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, у зв'язку з чим, суд, вважає за необхідне визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] Статтею 88 ЦК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача по 183 грн. 70 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved