Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить виселити [PERSON] з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що з [PERSON] вона перебувала у цивільному шлюбі з 2003 року по червень 2020 року. В цей період у нас народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вона, відповідач та їхні спільні діти разом проживали в квартирі [ADDRESS] , яка належить на правах приватної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. На даний час у квартирі зареєстровані: вона та її двоє дітей. Відповідач офіційно у вищезазначеній квартирі жодного дня не був зареєстрований. Відповідач був зареєстрований разом зі своєю родиною за адресою: [ADDRESS] . Однак їй стало відомо зі слів відповідача про той факт, що його мати позбавила права користування житловим приміщенням, визнавши його безвісті відсутнім, хоча відповідач останні декілька років з міста не виїжджав. Останнім часом проживання разом з відповідачем в одній квартирі стало зовсім нестерпним. Відповідач веде антигромадський, асоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, приходить до квартири у нетверезому стані, часто влаштовує сварки та навіть бійки, псує майно, продає побутові речі з квартири, а гроші витрачає на придбання алкогольних напоїв, принижує її з дітьми перед сусідами та родичами. Їй неодноразово доводилось викликати поліцію, аби захиститись від його нападів, про що були складені протоколи про адміністративні правопорушення, він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності з питання насильства в сім`ї. У неї скрутне матеріальне становище, на її утриманні знаходяться неповнолітні діти, відповідач матеріальної допомоги не надає, тому вона як може намагається зберегти та заощадити грошові кошти, які необхідні для проживання на належному рівні. В утриманні квартири, її ремонті, оплаті послуг за житлово-комунальні послуги відповідач участі не приймає, чим завдає їй значних матеріальних збитків. Тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Повноважний представник третьої особи - Андрєєва Н.Л. ради в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги позивача підтримують та просять їх задовольнити. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 16.02.2011 року [PERSON] , що діє від імені малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с.6). Згідно Витягу про державну реєстрацію прав квартира [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 16.02.2011 року належить [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці, форма власності - приватна, спільна, часткова і зареєстрована КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 21.09.2011 року за реєстраційним №32646752 (а.с.7). Згідно довідки виконкому Покровської міської ради за №1781 від 19.11.2020 року, за адресою - [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.8). Згідно повідомлення т.в.о. начальника Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, за зверненням [PERSON] від 06.07.2020 року за фактом вчинення домашнього насильства співмешканцем [PERSON] . Покровським ВП Нікопольського ВП ГУНП проведено перевірку. Відносно [PERSON] складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Факти, вказані у зверненні, підтвердилися (а.с.11). Згідно повідомлення т.в.о. начальника Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, за заявою [PERSON] з приводу порушення громадського порядку Покровським ВП Нікопольського ВП ГУНП проведено перевірку. З [PERSON] проведено профілактичну бесіду, направлену на недопущення порушення правил поведінки в громадських місцях (а.с.12). Згідно заяви [PERSON] від 10.08.2020 року, яка просить допомогти Покровське ВП Нікопольського ВП ГУНП у вирішенні питання щодо примусового виселення [PERSON] з квартири за адресою - [ADDRESS] (а.с.13). Згідно повідомлення начальника Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, по заяві [PERSON] . Покровським ВП Нікопольського ВП ГУНП проведено перевірку. В даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення, але вбачаються цивільно-правові відносини, врегулювання яких виходить за межі компетенції ОВС. За даним фактом [PERSON] необхідно звернутись до суду в порядку приватно-правових відносин (а.с.14). Реєстрація місця проживання відповідача у квартирі належній позивачеві дає право першому проживати в ній, що створює перешкоди власнику у користуванні власним житлом. Відповідач в утриманні квартири, її ремонті, оплаті послуг за житлово-комунальні послуги участі не приймає, чим завдає їй значних матеріальних збитків. Згідно ч. 1 ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Із змісту ст. 10 ЖК України вбачається, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержуватися правил користування жилими приміщеннями. Жилі будинки та жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Дана стаття встановлює ряд обов`язків, які мають особи, які використовують жилі приміщення на праві власності або на праві користування. Власники та користувачі приміщень зобов`язані: 1) дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають. Цей обов`язок нерозривно пов`язаний із загальним обов`язком використовувати жилі приміщення за призначенням, для задоволення своїх житлових потреб. Дбайливе ставлення до будинку означає відповідне відношення до санітарно-технічного та іншого обладнання, об`єктів благоустрою, дотримуватися правил утримання жилих будинків, пожежної безпеки, дотримувати чистоту та порядок у під`їздах, на сходових клітинах та в інших місцях загального користування; 2) використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення; 3) додержуватися правил користування жилими приміщеннями; 4) не використовувати жилі будинки та жилі приміщення на шкоду інтересам суспільства. Мова йдеться про загальну заборону зловживання правами власників та наймачів жилих будинків та приміщень, а також про повагу до прав інших громадян. Із змісту ч. 1 ст. 109 ЖК України, вбачається, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Із змісту ч. 1 ст. 116 ЖК України, вбачається, що, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Із змісту даної норми вбачається, що виселення вказаних у ст. 116 ЖК України осіб без надання іншого жилого приміщення - це санкція за скоєне правопорушення. Дана стаття вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення: а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення. Вина цих осіб носить характер умислу або грубої необережності. Під систематичністю розуміють скоєння двох і більше таких правопорушень; б) використання його не за призначенням. Це використання житлового приміщення не для проживання, а для розміщення майстерні, складу, підсобних приміщень, утримання тварин тощо; в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одному будинку. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12.04.1985 за №2 при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжитті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки судом було встановлено, що відповідач порушує правила співжиття, порушує право позивачки на спокійне життя та завдає їй моральних страждань. У відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved