Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, свої вимоги мотивувала тим, що 14 серпня 2018 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 3000,00 (три тисячі) доларів США для покупки кредитного активу, відповідно до умов укладеного між ними цього ж числа договору. Станом на початок грудня 2019 року відповідач [PERSON] жодних своїх зобов`язань не виконав. 11 грудня 2019 року позивач відправила поштою лист відповідачу з вимогами негайного повернення 3000,00 (трьох тисяч) доларів США, оскільки відповідач жодних своїх зобов`язань не виконав по договору. Отримав вказаний лист відповідач 02.01.2020, на висунуті вимоги не відреагував. Тому позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в сумі 84669,48 грн.. та судові витрати покласти на відповідача. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19,274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Провадження по вказані справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При розгляді справи судом встановлено, що 14 серпня 2018 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 3000,00 (три тисячі) доларів США для покупки кредитного активу, відповідно до умов укладеного між ними цього ж числа договору. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, розписка як документ, або договір, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Ст. 526 КЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України,інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Порушення зобов`язання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Станом на початок грудня 2019 року відповідач [PERSON] жодних своїх зобов`язань не виконав. 11 грудня 2019 року позивач відправила поштою лист відповідачу з вимогами негайного повернення 3000,00 (трьох тисяч) доларів США, оскільки відповідач жодних своїх зобов`язань не виконав по договору. Згідно рекомендованого поштового повідомлення отримав вказаний лист відповідач 02.01.2020, на висунуті вимоги не відреагував. Позивач надає розрахунки в гривневому еквіваленті по курсу НБУ 26,8196 гривень за один долар на 12.05.2020 (на момент подачі позову), сума заборгованості [PERSON] становить 84 669,48 (вісімдесят чотири тисячі шістсот шістдесят дев`ять) гривень 48 копійок, з яких 80 458,08 (вісімдесят тисяч чотириста п`ятдесят вісім) гривень 08 копійок - основна сума заборгованості та 4 210,68 (чотири тисячі двісті десять) гривень 68 копійок - 3 % річних. За ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За правилом ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих неналежним виконання зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, за ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Відповідно до роз`яснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через просторочене виконання зобов`язань). За ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового відшкодування, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми. В матеріалах справи містить поданий позивачем розрахунок 3% річних за пріод з 15.08.2018 по 12.05.2020 сума боргу становить 3000,00 дол. США, отже 3% річних становить 157,00 дол. США. Таким чином, з відповідача слід стягнути загальну суму заборгованості в розмірі 84669,48 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 870,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Outcome: approved