Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок № 31 по вул. Миру в с. Промінь Мелітопольського району Запорізької області після смерті [PERSON], яка померла 28 грудня 2016 року. На обґрунтування позову зазначила, що 28 грудня 2016 року померла її мати, та після її смерті відкрилась спадщина, однак в отриманні свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки нею не було надано документів, які б підтверджували право власності померлого на нерухоме майно. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшло клопотання з проханням розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Мелітопольського району Запорізької області в судове засідання не зявився, від нього надійшло клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 січня 1954 року народилась позивач, та її батьками в свідоцтві про народження, серії ЯЕ № 507371, зазначені [PERSON] та [PERSON] /а.с.8/. 21 травня 1983 року позивач уклала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на «Білецька», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії ІІ-ЖС № 262429 /а.с.9/. Відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду запорізької області від 24 жовтня 2017 року було встановлено факт, що [PERSON] є донькою [PERSON] /а.с.14/. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 508 від 12 вересня 2017 року, виданої на підставі відомостей з погосподарської книги Яснівської сільської ради Нововасилівського району Запорізької області, на 1962 рік забудовником житлового будинку № 31 по вул. Миру в с. Промінь Мелітопольського району Запорізької області є [PERSON] /а.с.11/. Відповідно до акту про закінчення будівництва від 23 серпня 1962 року, складеного у присутності забудовника [PERSON], житловий будинок № 31 по вул. Миру в с. Промінь Мелітопольського району Запорізької області відповідає прийнятому проекту. Будівництво виконано добре та будинок годний для заселення /а.с.16/. 22 грудня 1974 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-ЖС № 311946 /а.с.6/. Відповідно до довідок [PERSON] сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 620, 623 від 20 грудня 2017 року, 26 грудня 2017 року відповідно [PERSON] та [PERSON] з 1962 року і до дня смерті мешкали на території [PERSON] сільської ради за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Промінь, вул. Миру (колишня Кірова), буд. 31. [PERSON] на момент смерті свого чоловіка [PERSON] була членом колгоспного двору за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Промінь, вул. Миру (колишня Кірова), буд. 31 /а.с.12,13/. 28 грудня 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-ЖС № 376872 /а.с.7/. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач звернулась до Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], до складу якої входить житловий будинок № 31 по вул. Миру в с. Промінь Мелітопольського району Запорізької області /а.с.44-69/. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було відмовлено, в звязку з відсутністю документів, які підтверджували право власності померлої на вищевказане нерухоме майно /а.с.15/. Відповідно до довідки КП «ММБТІ» № 3964 від 27 грудня 2017 року право власності на житловий будинок № 31 по вул. Миру в с. Промінь Мелітопольського району Запорізької області не зареєстровано /а.с.17/. Однак як вже зазначалось вище, забудовником житлового будинку № 31 по вул. Миру в с. Промінь Мелітопольського району Запорізької області є [PERSON], який помер 22 грудня 1974 року. Спадкоємцем після його смерті є [PERSON], однак вона, як особа яка закликана до спадкування померла 28 грудня 2016 року. Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Інших спадкоємців окрім позивача немає. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини згідно ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім того слід зазначити, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Судом встановлено, що при обстеженні житлового будинку із будівлями та спорудами, розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Промінь, вул. Миру, 31, самовільних перепланувань, реконструкцій та прибудов у вищевказаному житловому будинку не проводилось, відповідно до технічного паспорту житловий будинок із будівлями та спорудами був збудований в період з 1962-1965 роки /а.с.17-21/. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» доповнена положенням, згідно з яким для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на обєкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або ві дповідною архівною установою.\~Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти нерухомості документами, що посвідчують речові права на земельні ділянки під такими обєктами, можуть також вважатися рішення відповідної сільської ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.\~Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на обєкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних ільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч. 2 ст. 182 ЦК України, державна реєстрація\~прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку,\~встановленому законом. Згідно ст. 5 ЦПК України (в попередній редакції ст. 4 ЦПК України) здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений закононом або договором. Згідно Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином,

Outcome: approved