overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25.09.1999 року. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], та малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалось через різні життєві принципи, відсутність взаєморозуміння, а також через різні погляди на принципово важливі життєві питання. Вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, а тому просить задовольнити її вимоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд в судовому засіданні встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 25 вересня 1999 року, актовий запис № 1231 у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінського РУЮ у м.Києві (а.с.3). Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], та малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4,5). Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони з вересня 2017 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, наміру поновлювати шлюбні відносини позивач немає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу, оскільки збереження їхньої сім'ї суперечило б інтересам позивача та інтересам неповнолітніх дітей. Враховуючи, що відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, тому на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України в цій частині позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26.02.2002 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалось через зраду чоловіка, зловживанням алкогольними напоями. Вже чотири місяці вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, а тому просить задовольнити її вимоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. 09.02.2018 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позов [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу визнає, просить шлюб розірвати, слухати справу без його участі за участю його представника [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому позовні вимоги відповідача визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд в судовому засіданні встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 26 лютого 2002 року, актовий запис № 3 у Плисківській сільській раді Погребищенського району Вінницької області (а.с.8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. (а.с.9). Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Протягом чотирьох місяців сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, наміру поновлювати шлюбні відносини позивач немає. Відповідач в своєму відзиву позовні вимоги визнав. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу, оскільки збереження їхньої сім'ї суперечило б інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини. Враховуючи, що відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, тому на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України в цій частині позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст.110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27.01.2018 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, їхні відносини через непорозуміння та різні погляди на сімейне життя поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, а тому просить задовольнити її вимоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, просить шлюб розірвати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 січня 2018 року в Деснянському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 111. Від шлюбу подружжя мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що з 04.02.2019 року їхні відносини через непорозуміння та різні погляди на сімейне життя поступово погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, проживають окремо, шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, при цьому зберегти сім`ю та відновити свої стосунки сторони не бажають. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене і те, що відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, тому на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27.10.2006 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Відповідачем не виконуються батьківські обов'язки, він не забезпечує матеріальний стан дітей, не займається вихованням. З липня 2017 року вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, а тому просить задовольнити її вимоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому позовні вимоги визнали, надавши заяву про визнання позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд в судовому засіданні встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 27 жовтня 2006 року актовий запис №897 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.12, 13). Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, з липня 2017 року проживають окремо, наміру поновлювати шлюбні відносини позивач немає. Відповідачем та його представником подано заяву про визнання позову, яка приймається судом. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу, оскільки збереження їхньої сім»ї суперечило б інтересам позивача та інтересам неповнолітніх дітей. За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі ст.ст.110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28.04.2006 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалось через різні життєві принципи, відсутність взаєморозуміння, а також через різні погляди на принципово важливі життєві питання. Вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, а тому просить задовольнити її вимоги в частині розірвання шлюбу , а також просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав та просив про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд в судовому засіданні встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 28 квітня 2006 року, актовий запис № 596 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського РУЮ у м.Києві (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони з вересня 2016 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, наміру поновлювати шлюбні відносини позивач немає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу, оскільки збереження їхньої сім'ї суперечило б інтересам позивача та інтересам неповнолітніх дітей. Враховуючи, що відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, тому на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України в цій частині позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, у своїй позовній заяві позивач просила суд залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «Сагайдачна», то суд у відповідності із вищезазначеним, залишає позивачці прізвище «Сагайдачна». На підставі ст.ст.110 - 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28.08.2004 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, їхня відносини протягом останніх років через непорозуміння та різні погляди на сімейне життя поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім»ю, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, а тому просить задовольнити її вимоги. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу без її участі. 18.04.2018 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позов [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу визнає, просить шлюб розірвати, слухати справу без його участі. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 серпня 2004 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, а/з № 617. Від шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, при цьому зберегти сім'ю та відновити свої стосунки сторони не бажають. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене і те, що відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, тому на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29.04.2015 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Як зазначає позивач, стосунки розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. На даний момент вони проживають окремо, домашнє господарство ведуть окремо, не підтримують подружніх відносин. За таких обставин вона вважає, що сім`я розпалась остаточно і зберігати її немає сенсу, а тому просить задовольнити її вимоги. Ухвалою суду від 18.09.2020 року зупинено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, надавши сторонам строк для примирення 2 місяці. Ухвалою суду від 20.11.2020 року поновлено провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. В судовчому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив не розлучати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29 квітня 2015 року, актовий запис № 538 в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що життя поступово погіршилось, стосунки розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. З червня 2018 року вони проживають окремо, домашнє господарство ведуть окремо, не підтримують подружніх відносин. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За час, наданий судом для примирення, стосунки сторін не змінилися, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу заперечував. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. На підставі ст.ст.110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29.06.2013 року. Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалось через різні життєві принципи, відсутність взаєморозуміння, а також через різні погляди на принципово важливі життєві питання. З вересня 2018 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, а тому просить задовольнити її вимоги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав та просив про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про визнання позовних вимог та просив слухати справу в його відсутність. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд в судовому засіданні встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 29 червня 2013 року в Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 910 (а.с.37). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.38, 39). Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони з вересня 2018 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, наміру поновлювати шлюбні відносини позивач немає. Відповідач в своїй заяві позовні вимоги визнав. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу, оскільки збереження їхньої сім`ї суперечило б інтересам позивача та інтересам неповнолітніх дітей. Враховуючи, що відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, тому на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі ст.ст.110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29.09.2012 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, їхні відносини через непорозуміння та різні погляди на сімейне життя поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, а тому просить задовольнити її вимоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, просить шлюб розірвати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29 вересня 2012 року, актовий запис № 1769 в Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з Державним Центром розвитку сім`ї. Від шлюбу подружжя мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що з 28.03.2017 року їхні відносини через непорозуміння та різні погляди на сімейне життя поступово погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, проживають окремо, шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, при цьому зберегти сім`ю та відновити свої стосунки сторони не бажають. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене і те, що відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, тому на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.110 - 112 СК України,

Outcome: approved