Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просить стягнути з відповідача 23 827,36 грн. заборгованості по виплаті заробітної плати, 11 816,00 грн. середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені за період з 19.09.2014р. по 13.11.2014р. та 10 000 грн. моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 04.09.2007р. перебувала з відповідачем у трудових відносинах, займала посаду радника голови правління установи, а в подальшому, 19.12.2007р. була переведена на посаду керуючої відділенням № 20 у м.Львові. 18.09.2014р. звільнена в зв'язку зі скороченням штату працівників, що підтверджується записом в трудовій книжці згідно наказу № 377-п від 03.09.2014р. При звільненні відповідач не провів з нею повного розрахунку. Згідно довідки ПАТ «КБ «Актив-Банк» № 6397/16-1/1 від 17.10.2014 невиплачена заробітна плата за період праці становить 27 327,36 грн. Відповідач здійснив часткову виплату заробітної плати на загальну суму 3 500 грн., проте решта частина боргу залишилась непогашеною по теперішній час. На її неодноразові звернення з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі відповідач не реагує. Оскільки відповідач порушив термін проведення розрахунку просить також, окрім невиплаченої заробітної плати, стягнути з нього середній заробіток за час затримки розрахунку з 19.09.2014р. по 13.11.2014р. Крім того, зазначає, що вказані дії з боку відповідача призвели до порушення її нормального життєвого устрою, що завдало моральних страждань, та моральну шкоду оцінює в розмірі 10 000 грн. Позивачка подала до суду заяву згідно якої позов підтримала в повному обсязі, просить такий задоволити, а розгляд справи проводити у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗП України при звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому, провадиться в день звільнення, або якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 04.09.2007р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «КБ «Актив-Банк», працювала на посаді радника голови правління установи, а в подальшому, 19.12.2007р. була переведена на посаду керуючої відділенням № 20 у м.Львові. Згідно наказу № 377-п від 03.09.2014р. позивач звільнена з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників, однак при звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі і не провів з нею розрахунок. Згідно довідки ПАТ «КБ «Актив-Банк» № 6397/16-1/1 від 17.10.2014 невиплачена позивачу заробітна плата за період праці становить 27 327,36 грн.. Протягом жовтня-грудня 2014 року відповідач частково здійснював виплати по погашенню вищевказаної заборгованості на загальну суму 3500 грн., проте решта сума заборгованості, яка становить 23 827,36 грн. залишилась непогашеною по теперішній час і саме в такому розмірі підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Позивачем також на підставі ст.117 КЗП України заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, з 19.09.2014р. по 13.11.2014р., яка підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів. У відповідності до ст.117 КЗП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗП України (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відтак, з огляду на те, що відповідач не провів із позивачем розрахунок в строк визначений ст.116 КЗпП, суд приходить до висновку, що з нього слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 19.09.2014р. по 13.11.2014р. (в межах заявлених позовних вимог), який згідно представленого розрахунку від 14.11.2014р. становить 11 816,00 грн., з розрахунку 295,40 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 40 (кількість днів затримки розрахунку). При цьому, середньоденний заробіток позивача розрахований згідно довідки ПАТ «КБ «Актив-Банк» про середню заробітну плату (дохід) № 5731/161 від 12.09.2014р. Відповідно до роз'яснень, які містить п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником в терміни передбачені ст.116 КЗпП України є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Зважаючи на зазначене положення, а також те, що відповідач не лише не довів відсутності своєї вини у затримці розрахунку, але й на вимогу суду не представив жодних доказів поважності затримки розрахунку, суд приходить до висновку, що визначена сума середній заробіток за час затримки розрахунку підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди, то таке підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди в сфері трудових відносин врегульовано ст.237-1 КЗпП України, згідно з якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Судом встановлено, що в зв'язку з невчасною виплатою заробітної плати позивач зазнав моральних страждань, переживань, неналежне виконання трудових зобов'язань зі сторони відповідача в сукупності призвело до втрати позивачем нормальних життєвих зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що факт заподіяння моральної шкоди позивачу мав місце і тому така шкода у відповідністю зі ст.237-1 КЗпП України підлягає відшкодуванню. При визначенні розміру моральної шкоди суд взяв до уваги характер, тривалість моральних страждань позивача, ступінь вини заподіювача, розмір не виплачених коштів, фінансове становище сторін та вважає за необхідне стягнути з відповідача 1 000 грн. на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн., від сплати яких позивача звільнено при подачі такого позову до суду. На підставі ст.1167 ЦК України, ст.ст.116-117 К3пП України, ст.ст.27, 33 Закону України «Про оплату праці» та

Outcome: approved