Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що вона разом з своїм опікуном [PERSON] 14.09.1992 року на підставі ордеру, виданого згідно рішення Узинської міської ради № 57 від 08.09.1992 року, вселилась в двокімнатну квартиру [ADDRESS], де проживала і була зареєстрована. В квартирі також зареєстрований її малолітній син. Після сварки з опікуном вона тимчасово проживала з дитиною в іншому місці. [INFO] опікун [PERSON] померла. Після смерті опікуна в квартирі безпідставно проживає відповідач [PERSON], який чинить їй перешкоди у вселенні в квартиру та проживання в ній. Тому позивач звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом її вселення з дитиною та виселення відповідача. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просять суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення повістки, а тому, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Узинської міської ради Білоцерківського району у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. В подальшому надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа - Комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» м. Узин в особі представника Третьякової Н.В., позовні вимоги підтримала та пояснила суду, що позивач та її неповнолітній син [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS]. Дана квартира не приватизована, віднесена до державного житлового фонду і перебуває на балансі КП «ЖКГ - 1». В спірну квартиру без будь-яких законних підстава вселився і проживає відповідач по справі [PERSON], який в квартирі не зареєстрований і чинить перешкоди позивачу у користуванні житлом. Третя особа - [PERSON], який ухвалою суду від 15.04.2014 року був залучений до участі у справі за його клопотанням, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, пояснив суду, що відповідач по справі приходиться йому рідним батьком. Померла [PERSON] залишила йому заповіт. Спадщину він не оформив, тому при вирішені даної справи можуть бути порушені його законні права та інтереси. В подальшому [PERSON] та його представник, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] разом з своїм опікуном [PERSON] 14.09.1992 року на підставі ордеру, виданого згідно рішення Узинської міської ради № 57 від 08.09.1992 року, вселилась в двокімнатну квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією ордеру ( а.с.57). Відповідно до положень ч. 1 ст. 58 ЖК України, ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення, видається громадянину на підставі рішення виконавчого комітету відповідної ради про надання житлового приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду . Разом з опікуном проживала і була зареєстрована в квартирі позивач, що підтверджується довідкою ЖКГ-1 № 651 від 10.02.2014 року (а.с.13). В квітні місяці 1994 року опікун [PERSON] повідомила позивачу та розпочала вчиняти дії про приватизацію їх квартири по ? частині на кожного. При цьому надала довідку розрахунок площі квартири, що приватизується та квитанцію про оплату. 22.12.2009 року виконавчий комітет Узинської міської ради листом № К-07-02-14 повідомив, що згідно запису в книзі реєстрації документів по приватизації квартир в м. Узин від 21.04.1994 року № 502 проведена приватизація квартири [ADDRESS] на дві особи. При цьому судом встановлено, що опікун [PERSON] не завершила приватизацію у встановленому законом порядку, тому квартира на час розгляду справи віднесена до державного комунального фонду. В 2002 році в даній квартирі позивач зареєструвала свого сина [PERSON]. У зв'язку з конфліктом між [PERSON] та нею, в березні 2012 року позивач була змушена тимчасово проживати з дитиною в орендованій квартирі, хоча всі її речі та меблі залишились в спірній квартирі. [INFO] [PERSON] померла. 18 жовтня 2013 року позивач повернулась з наміром вселитись в квартиру, співвласником якої вважала себе. Однак, замки на вхідних дверях були поміняні і в квартирі фактично мешкає відповідач [PERSON], який став чинити перешкоди позивачу поселитись в квартиру. Дані обставини підтверджуються письмовими доказами, а також показами свідків [PERSON], [PERSON] У відповідності до ст.. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом. Згідно ст. 18 Закону України « Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ст.. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає. У відповідності до ст. 3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем проживання фізичної особи підлягає реєстрації. Судом було встановлено, що відповідач [PERSON] проживає в квартирі без реєстрації, дозволу на вселення від позивача не отримував. Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, може вселити в займане жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Згідно роз'яснень, наведених в п. 9 Постанови ПВС № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування житлом. Особи, які вселились в жиле приміщення без письмової згоди членів сім'ї наймача не можуть набути право користування цим жилим приміщенням, якщо за обставинами справи встановлено, що члени сім'ї таку згоду не висловлювали. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] до 13.09.2011 року був зареєстрований в [ADDRESS] та був знятий з реєстраційного обліку за рішенням суду, що підтверджується копією довідки адресного бюро ( а.с.22). В спірну квартиру посилився самоправно з порушенням діючого законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення. Даючи оцінку встановленим обставинам справи та зібраним доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що житлові права позивача порушені відповідачем, а тому позов знайшов своє обґрунтування і підлягає до задоволення шляхом вселення позивача і виселення відповідача із жилого приміщення. На підставі викладеного,

Outcome: approved