Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 грудня 2012 року між сторонами було укладено два попередніх договори, які були посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 5573 та №5576 відповідно та які тотожні у частині сплату першої частини грошових коштів та умов договору, які не стосуються тільки номера та вартості квартири.. За умовами п.п1 попередніх договорів сторони були зобовязані до 01 жовтня 2014 року укласти договори купівлі-продажу (основні договори) квартири №11 та квартири № 12, які розташовані за адресою Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Ливарна, будинок 2, що належали відповідачу на праві власності. Відповідно до п. 2.3 попередніх договорів позивач передала відповідачу на момент підписання договорів грошову суму в розмірі 40500 (сорок тисяч пятсот) гривень 00 копійок за кожним договором. Відповідно до п. 3.1 попередніх договорів, сторона, яка необґрунтовано, без поважних причин ухиляється від укладання договору купівлі-продажу (основного договору)…повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, та моральну шкоду. Відповідно до п.4.1 попередніх договорів у випадках, якщо внаслідок ухилення (прострочення) однієї із сторін друга сторона втратила інтерес щодо укладання основного договору, вона може відмовитися від укладання основного договору і вимагати відшкодування збитків, тобто, якщо відповідач без поважних на то причин відмовляється згідно цього договору укласти за обумовлені гроші та в обумовлений строк договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, він повинен відшкодувати позивачу сплачену йому суму на момент укладання цього договору в подвійному розмірі. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь подвійні суми грошових коштів в розмірі 162000,00 гривень та заподіяному діями відповідача моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень, яка полягає у тому, що купівля зазначених квартир була заздалегідь запланована позивачем, для чого вона постійно заощаджувала кошти та планувала переїзд разом із чоловіком та малолітньою дитиною. Крім того, влітку 2014 року у звязку із проведенням антитерористичної операції на території м. Луганська вимушені були переселитися до м. Дніпропетровська діти чоловіка та на теперішній час позивач змушена мешкати з родиною з пяти осіб в двокімнатній квартирі. Таким чином, позивачу завдано моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з умисною протиправною, аморальною поведінкою відповідача щодо неї. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнала, наголосила на тому, що дійсно між сторонами були укладені договори, однак жодної суми по договорах позивачем сплачено не було, відповідач неодноразово намагався зясувати, коли ж буде виконано умови договорів, однак відповідей на це він не отримав, у звязку із чим був змушений продати вказані квартири третім особам. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Дійсно між сторонами по справі 25 грудня 2012 року було укладено два попередніх договори, які були посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 5573 та №5576 відповідно та які тотожні у частині сплату першої частини грошових коштів та умов договору, які не стосуються тільки номера та вартості квартири.(а.с.4,5). За умовами п.п1 попередніх договорів сторони були зобовязані до 01 жовтня 2014 року укласти договори купівлі-продажу (основні договори) квартири №11 та квартири № 12, які розташовані за адресою Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Ливарна, будинок 2, що належали відповідачу на праві власності. Відповідно до п. 2.3 попередніх договорів позивач передала відповідачу на момент підписання договорів грошову суму в розмірі 40500 (сорок тисяч пятсот) гривень 00 копійок за кожним договором. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що у позивача відсутні докази факту передання грошей відповідача, оскільки це спростовується п. 2.3 обох договорів, в яких чітко визначено, що [PERSON] передає стороні [PERSON] на момент підписання цього договору грошову суму, в розмірі 40500, 00 гривень за кожним. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобовязання є правовідношення в \~якому одна сторона (боржник) \~зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати \~майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконавця його обовязку. Попередній договір \~це договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Частиною 2 ст. 570 ЦК України встановлена презумпція авансу, якщо правочин не визнано, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку, аванс \~це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної \~функції, а виконує функцію попередньої оплати. Що стосується виплати подвійної суми, яка повинна бути стягнута з відповідача за невиконання умов договорів, суд не може з цим погодитись, оскільки позивачем не було надано суду беззаперечливих доказів того, що саме з вини відповідача угоди не були укладені. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до розяснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди , обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За таких обставин суд приходить \~до висновку, що позивач в позовній заяві та його представник під час судового розгляду не надав суду належних доказів наявності моральної шкоди на підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань, та не довів вину відповідача, \~не надав доказів причинно наслідкового звязку між діями відповідача та начебто завданою шкодою. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися\~ \~\~\~\~на припущеннях. З урахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги такими що підлягають частковому задоволенню. Судові витрати розподілити на підставі \~ст. 88 ЦПК України. \~\~На підставі викладеного, \~

Outcome: partial