Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 50000,00 грн., пені у розмірі 5963,01 грн., 3 % річних у розмірі 3875,35 грн., інфляційних витрат у розмірі 31400,00 грн, а всього 91238,36 грн. В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до договору позики, який укладено між нею та [PERSON], який отримав від неї грошові кошти 50000,00 грн. Кошти отримані відповідачем для його власних цілей. Отримання позики підтверджується складеною відповідачем та власноруч підписаною розпискою від 01.06.2014 року, згідно якої відповідач зобов*язався повернути їй позику в розмірі 50000,00 грн. у строк до 30.12.2014 року, а також зобов*язався сплачувати 5 % від фактичної суми позики щомісячно. Починаючи з 31.12.2014 року вона кожного місяція просила відповідача повернути гроші, однак відповідач їх до теперішнього часу не повернув, відсотки не сплатив. В зв*язку з неповерненням грошивих коштів утворилась заборгованість у вигляді пені у розмірі 5963,01 грн., 3 % річних у розмірі 3875,35 грн., індексу інфляції у розмірі 31400,00 грн. В зв*язку з чим вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача надав клопотання про перенесення розгляду справи, в зв*язку з підготовкою зустрічного позову. В судове засідання не з*явився, причин поважності неявки в судове засідання не повідомив. Статтею 191 ЦПК України передбачені підставі для оголошення перерви в судовому засіданні, серед яких відсутня така підстава як подання зустрічного позову. Таким чином представник відповідача був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з*явився без поважних на то причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, за наявними в матеріалах справи доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] 01.06.2014 року взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 50000,00 гривень на строк до 30.12.2014 року, про що власноручно написав розписку. Крім того в розписці зазначив, що за користування займом він зобов*язується сплачувати [PERSON] 5 % щомісячно від фактичної суми займу. Відповідно до ч. 1\~ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.1\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За ч.2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вказана вище розписка містить всі необхідні умови договору позики, а саме: сторони зобов'язання, суму позики, строк виконання зобов'язання, підпис позичальника. Крім того, ця розписка є одночасно документом, який посвідчує факт передання позикодавцем визначеної суми коштів. Отже, надана позивачем розписка підтверджує той факт, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики та що цей договір між ними було укладено. Згідно ч.1\~ст.509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. В\~ст.610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. В судовому засіданні встановлено, що позичальником грошових коштів повернуто не було. Посилання відповідача, що він повністю повернув позивачці суму боргу, суд прийняти до уваги не може, оскільки документального підтвердження цьому не надано. Суд вважає, що позивачем надано належні докази на обґрунтування її позовних вимог: розписку позичальника, відповідачем умови договору не виконані, а тому з відповідача належить стягнути на користь позивача борг за договором позики в розмірі 50000,00 грн.\~\~ Відповідно до\~ст.536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом, або іншим актом цивільного законодавства. За положеннями\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Проценти, визначені статтями\~536,\~1048,\~1056-1,\~1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до\~ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховним Судом України проведено Аналіз практики застосування\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~в цивільному судочинстві, де вказується, зокрема, на те, що беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями\~536,\~1048,\~1056-1,\~1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до\~ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених\~ст. 536 ЦК\~та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених\~ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором). Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також трьох процентів річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2\~ст. 625 ЦК. Оскільки розмір процентів за користування грошовими коштами у договорі позики був визначений у розмірі 5 % щомісячно від фактичної суми займу, то позовна вимога щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3875,35 грн. та пені у розмірі 5963,02 грн. задоволенню не підлягає, оскільки договором між сторонами визначений інший порядок нарахування та сплати процентів. Суд розглядає позовні заяви лише в межах заявлених вимог, а оскільки позивачкою не було заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача відсотків, передбачених умовами договору, суд не може за власною ініциативою стягувати відсотки, які повинен був сплатити відповідач. Відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.\~552, ч.2 ст.625 ЦК\~інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Отже, згідно приписів вищенаведених правових норм позивач має право вимагати від відповідача сплати інфляційних витрат, які складають 31400,00 грн. Інфляційні витрати розрахувані позивачем за формулою: період заборгованості з 01.06.2014 року по 30.12.2016 року, сума боргу 50000,00 грн., середній індекс інфляції за період складає 1,628, таким чином 50000,00 *1,6238= 31400,00 грн. Отже, на користь позивача належить стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 31400,00 грн. З відповідача, також на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплату судового збору у розмірі 814,00 грн. На підставі викладеного ,

Outcome: partial