Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом та просить постановити рішення яким стягнути з відповідача на її користь відшкодування спричиненої їй моральної шкодив розмірі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень. В обґрунтування вимог заяви посилається на те, що 20.12.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик X.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, згідно із якою, виконавчий документ виданий 23.01.2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованості по кредитному договору в розмірі 25000,00 грн. та судовий збір у розмірі 250,00 грн. повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Не погоджуючись із винесенням такої постанови вона звернулась до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області зі скаргою на дії державного виконавця Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про скасування зазначеної постанови. 13.06.2014 року, апеляційним судом Львівської області було винесено ухвалу по справі № 442/1336/14, згідно якої її апеляційну скаргу було задоволено частково, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.03.2014 року скасовано та постановлено нову, якою постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик Х.В. № 38951681 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.12.2014 року - визнано неправомірною. Незаконність рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції доведена ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13.06.2014 року, а тому їй завдано великих незручностей, значної моральної шкоди. Глибина її душевних страждань є безмежною, через те, що вона по сьогоднішній день відчуває занепокоєність, нервозність, великий сором, приниження, страх та відчай, які пов'язані із спричиненою їй моральною шкодою. Про неправомірне винесення відповідачем постанови, тим самим неможливістю виконання судового рішення дізнався увесь Дрогобицький район, а можливо й уся Львівська область, через неспроможність добитись справедливості в неї погіршились відносини в родині, виникли постійні сварки в сім'ї, через недостатню кількість коштів в сімейному бюджеті, вона була вимушена відмовлятись від багатьох покупок для себе і своєї сім'ї, і це принесло їй великих переживань і душевних страждань, оскільки через чиновника страждає вона та її сім'я. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди в су мі 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривень, є не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення її потреб і потреб її дітей, і ні в якому разі не призведе до її збагачення. Позивач [PERSON] в судове засіданні не з'явилась та не забезпечила явку свого компетентного представника, однак подала суду заяву у якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити. Представник відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції - державний виконавець Лютик X.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечила просила суд відмовити в позові. Представник Дрогобицького управління державної казначейської служби України Львівської області в судове засідання не з'явився, на адресу суду за підписом в.о. начальника зазначеної установи подано письмове заперечення проти даного позову, та в матеріалах даної справи наявне клопотання про розгляд справи у відсутності представника Дрогобицького управління державної казначейської служби України Львівської області. Представник Дрогобицької міжрайонної прокуратури проти задоволення позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, оскільки позивачем не представлено доказів спричинення їй моральної шкоди. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. У своєму позові [PERSON] вказує на те, що з вини відповідача відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції їй завдано значної моральної шкоди. Матеріалами справи встановлено, та цього не заперечили особи, які беруть участь у справі, що 20.12.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик X.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, згідно із якою, виконавчий документ виданий 23.01.2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованості по кредитному договору в розмірі 25000,00 грн. та судовий збір у розмірі 250,00 грн. повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Не погоджуючись із винесенням такої постанови позивач звернулась до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області зі скаргою на дії державного виконавця Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про скасування зазначеної постанови. 13.06.2014 року, апеляційним судом Львівської області було винесено ухвалу по справі № 442/1336/14, згідно якої, апеляційну скаргу позивача по даній справі було задоволено частково, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.03.2014 року скасовано та постановлено нову, якою постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик Х.В. № 38951681 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.12.2014 року - визнано неправомірною. В задоволенні іншої частини скарги відмовлено. Позивач в поданій позовній заяві зазначає, що про неправомірне винесення відповідачем постанови, яка скасована апеляційним судом Львівської області, і тим самим неможливістю виконання судового рішення дізнався увесь Дрогобицький район, а можливо й уся Львівська область, через неспроможність добитись справедливості в неї погіршились відносини в родині, виникли постійні сварки в сім'ї, через недостатню кількість коштів в сімейному бюджеті, вона була вимушена відмовлятись від багатьох покупок для себе і своєї сім'ї, і це принесло їй великих переживань і душевних страждань, оскільки через чиновника страждає вона та її сім'я, і їй спричинена моральна шкода. Однак, суд не може погодитись з доводами позивача [PERSON], викладеними у позовній заяві виходячи з нижчевикладеного. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із ст. 11 ЗУ «Про державну виконавчу службу» державні виконавці несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому законом. У разі вчинення державним виконавцем під час виконання службових обов'язків діяння, що має ознаки злочину чи адміністративного правопорушення, він підлягає кримінальній чи адміністративній відповідальності у порядку, встановленому законом. Шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 87 ЗУ «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Частинами 1 та 4 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Таким чином, вищенаведені норми Конституції України та положення Законів України визначають, що матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави. Отже завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади вважаються діяння, які суперечать принципам законів та інших нормативних актів або здійсненні поза межами компетенції вказаних органів та незаконність рішень завдавача шкоди - повинна бути доведена. Як на підставність позовних вимог позивач [PERSON] посилається на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13.06.2014 року, якою її апеляційну скаргу на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.03.2014 року задоволено частково, визнано неправомірною постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик Х.В. № 38951681 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.12.2014 року. Однак як вбачається із зазначеної ухвали, в ній зазначено, що оскаржувана постанова державного виконавця була винесена упереджено та передчасно, та в ній не заначено, що дії державного виконавця були неправомірними, що на думку суду є підставою для звільнення від доказування передбаченого ст. 61 ЦПК України. Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Під час розгляду даної справи судом не встановлено та позивачем не представлено доказів про те, що державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного управління юстиції вчинено правопорушення, не встановлено що її дії є протиправними. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п.5 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав Цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, причинного зв'язку з протиправними діями заподіювача і вини останнього. Отже вимога позивача в частині відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню судом, оскільки факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, в обґрунтування заподіяння позивачу моральної шкоди в розмірі 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривень позивачем не надано. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed