Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS]. В подальшому позивач збільшила позовні вимоги та просить також встановити факт, що має юридичне значення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у вказаному будинку проживали [PERSON] та [PERSON] та їм на праві спільної сумісної власності в рівних частках належав житловий будинок, господарські будівлі та споруди по зазначеній адресі. [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті в управління спадковим майном вступила його матір [PERSON], але не оформила своїх спадкових прав та [INFO] року померла. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй на день смерті майно, яке вона ще за життя заповіла позивачу. Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. 10.09.2018 року для оформлення права власності за заповітом на спадкове майно [PERSON] вона звернулась до нотаріуса. Їй нотаріусом видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою [ADDRESS] по причині того, що свідоцтво про право власності на житловий будинок видане виконавчим комітетом Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області 31.08.2000 року після смерті [PERSON], а також у ньому допущено помилку в імені власника, а саме записано [PERSON],а має бути [PERSON]. У зв'язку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], а також встановити факт належності [PERSON], яка померла [INFO] року, свідоцтва про право власності на житловий будинок від 31.08.2000 року, виданого виконавчим комітетом Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, на підставі рішення Кутищенської сільської ради № 66 від 08.08.2000 року, зареєстрованого 31.08.2000 року Коломийським МБТІ в реєстровій книзі № 1, під реєстровим № 167. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що заперечень проти позову не мають та просив справу розглядати без участі представника Кутищенської сільської ради. Підтвердив, що в [ADDRESS], Івано-Франківської області проживали [PERSON] та [PERSON] і їм, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, від 31.08.2000 року, виданого виконавчим комітетом Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, на підставі рішення Кутищенської сільської ради № 66 від 08.08.2000 року, належало будинковолодіння за вказаною адресою в рівних частках. У зазначеному свідоцтві про право власності ім'я «[PERSON]» зазначено помилково, замість правильного «[PERSON]». Особа на ім'я [PERSON] за вказаною адресою ніколи не проживала. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов, підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок, яке видано на підставі рішення Кутищенської сільської ради № 66 від 08.08.2000 року житловий будинок, який розташований по [ADDRESS], Івано-Франківська область, дійсно належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с. 6). Згідно копії реєстраційного напису на правовстановлюючому документі вказаний житловий будинок на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с. 6 зворот). Згідно копії виписки з інвентаризаційних матеріалів в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 1 під реєстровим № 167 згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року зареєстровано право власності за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с. 7). Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги за 1986-2017 роки, що зберігаються у виконкомі Кутищенської сільської ради суспільна група двору колгоспна, [PERSON] - голова двору, [PERSON] - син (а.с. 72). Згідно копії технічного паспорту житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою [ADDRESS], побудовані у 1940 році (а.с. 14-16). Згідно копії актового запису про народження № 17 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 39). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] та [PERSON] належало в рівних частках, по 1/2 частині, майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією актового запису про смерть № 39 від 01 грудня 1994 року (а.с.40). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавців, для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], успадкувавши належну йому частину будинку, оскільки вступила в управління спадковим майном, проводила його похорон, до дня смерті проживали разом та вели спільне господарство, що підтверджується довідкою Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 629 від 05.09.2018 року (а.с. 4, 41). Відповідно до відповідей Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області та приватних нотаріусів [PERSON],[PERSON], [PERSON] Тлумацького районного нотаріального округу (а.с. 25, 26, 27) спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, не заводилась. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 30). 23.02.2004 року [PERSON] посвідчила на ім'я [PERSON] заповіт, яким заповіла їй усе належне їй на день смерті майно (а.с. 31). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки 05.09.2017 року, тобто у шестимісячний термін, подала заяву до нотаріальної контори (а.с. 29). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 162/2017 від 05.09.2017 року, заведеної приватним нотаріусом [PERSON] Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області, з якої вбачається, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 28-45). Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими за адресою: [ADDRESS]. Позивачу в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими [ADDRESS], Тлумацького району Івано-Франківської області, після смерті [PERSON], оскільки Свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, а також у ньому допущено помилку в імені власника, а саме записано [PERSON], а має бути [PERSON], що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом [PERSON] Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області №613/02-31 від 10.09.2018 (а.с. 45). З архівного витягу з рішення № 41 засідання виконкому Кутищенської сільської ради народних депутатів від 08.08.2000 року «Про оформлення права власності на житловий будинок» встановлено, що у відповідності до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року №4 із змінами внесеними Постановою Пленуму від 25.12.1992 року № 13 «Про зміну порядку оформлення права власності у колгоспних дворах» оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який помер [INFO] р. Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6. ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тобто, з позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які належали спадкодавцю, а тому позивач звернулася також з взаємопов'язаною вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу в порядку позовного провадження, оскільки встановлення даного факту має для неї юридичне значення та надає їй право на спадкування за заповітом. Отже, дослідивши та оцінивши докази, які знаходяться у матеріалах справи, суд вважає встановленим факт приналежності спадкодавцю [PERSON] свідоцтва про власності на житловий будинок від 31.08.2000 року, виданого виконавчим комітетом Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, на підставі рішення Кутищенської сільської ради № 66 від 08.08.2000 року, зареєстрованого 31.08.2000 року Коломийським МБТІ в реєстровій книзі № 1 під реєстровим № 167, де помилково вказано ім'я спадкодавця «[PERSON]» замість «[PERSON]», оскільки встановлення даного факту має для позивача юридичне значення. За таких обставин, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1262, 1268 ЦК України,

Outcome: approved