Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з названим позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона з відповідачем з 24.06.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого придбали автомобіль «Шевроле», 2010 року випуску, вартість якого складає 100000 грн., який зареєстрований на ім'я відповідача. На даний час спільне життя не склалося, сторони проживають окремо, подружжя не досягли згоди щодо поділу спільного майна, тому просила суд поділити спільне з відповідачем майно, а саме зазначений автомобіль залишивши його у власності відповідача та стягнути з [PERSON] на її користь половину вартості автомобіля в сумі 50000 грн.. Під час розгляду справи представник позивача двічі уточнила позовні вимоги в частині суми стягнення половини вартості автомобіля і 03.12.2014 року надала суду письмову заяву, якою просила суд стягнути з відповідача на її користь половину вартості автомобіля в сумі 85067,26 грн. та судові витрати з оплати судового збору. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві. Представник відповідача позов визнав частково, надав суду письмові заперечення та пояснив, що для придбання Chevrolet Lacheti д.н.з. [NUMBER], відповідачем було продано Chevrolet Aveo, який, який він придбав до шлюбу з позивачем, що підтверджується договором кредиту № 385/170/07-А від 25.12.2007 року на суму 67455,00 грн., а тому спільних коштів на придбання Chevrolet Lacheti д.н.з. [NUMBER], було витрачено лише 59745,00 грн. які є об'єктом спільного майна. Спірний автомобіль відповідач реалізував за 72670 грн., а 59745,00 грн. є об'єктом спільного майна подружжя, тому виходячи із вище викладеного представник відповідача просить суд позовні вимоги позивача задовольнити частково виходячи з розрахунку 59745,00 грн.: 2 = 29872,5 грн. що є спільною сумісною власністю. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що уточненні позовні вимоги про поділ майна подружжя підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.06.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № 1-ОК № 099386 виданим 24.06.2010 року відділом РАЦС Білоцерківського МРУЮ Київської області, актовий запис № 548. За час шлюбу сторони придбали в якості спільного манна подружжя легковий автомобіль марки Chevrolet Lacetti, кузов № [NUMBER], 2010 року випуску, який зареєстрували в Білоцерківському МРЕВ ДАІ на ім'я відповідача [PERSON]. На час звернення позивача до суду шлюбні стосунки між сторонами припинилися, вони стали проживати окремо. До звернення позивача до суду з зазначеним позовом, автомобіль перебував на обліку в Білоцерківському ВРЕВ ДАІ. До початку розгляду справи по суті позовних вимог відповідач [PERSON] 12.09.2014 року зняв автомобіль з реєстраційного обліку і реалізував гр. [PERSON], що підтверджується копією довідки-рахунку та довідкою МРЕВ ДАІ ( а.с. 32, 51). Відповідно до ст.60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. У відповідності до ст. 68 ч.1 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. У ч.2 ст. 364 ЦК України зазначено, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки за його згодою. Враховуючи, що спірний автомобіль являється спільною власністю сторін, є неподільним об'єктом, відповідач без згоди співвласника реалізував автомобіль, позивач [PERSON] ставить вимогу про отримання грошової компенсації за свою частку, тому позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину вартості автомобіля та судові витрати. Вартість автомобіля підтверджується висновком № 472 судової авто товарознавчої експертизи від 24.11.2014 року, яка станом на час складання висновку становить 170134,52 грн., відповідно 1/2 частина складає 85067,26 грн. ( а.с. 46-50). Згідно п.30 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При вирішені цивільного спору по суті позовних вимог суд не приймає до уваги як допустимий та належний доказ ксерокопію звіту про оцінку майна (а.с.16-17), оскільки відсутнє належне підтвердження повноважень експерта, а також надану суду «Смету на ремонт автомобіля» ( а.с.56), яка жодним чином не підтверджує реальних витрат на ремонт. Крім цього представником відповідача не надано належних доказів придбання спірного автомобіля за особисті кошти відповідача. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи наведене суд вважає, що сторона позивача довела законність та обґрунтованість своїх позовних вимог, тому уточнений позов слід задовольнити. Відповідно до ст. ст. 84,88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору в сумі 850,57 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved