Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де зазначила, що є спадкоємцем за заповітом, а також і за законом, після смерті чоловіка [PERSON], який помер 10.10.2017 року. Після смерті вказаної особи відкрилась спадщина на 7/100 частки житлового будинку за адресою: м. Житомир, пров. Парковий. 6. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 23.05.2018 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв»язку з неможливістю встановити коло спадкоємців та в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказане нерухоме майно. Вказуючи на утруднення в реалізації спадкових прав, належних їх за наслідком подання заяви про прийняття спадщини, позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 7/100 часток житлового будинку № 6 за адресою: м. Житомир, пров. Парковий. В судове засідання позивач не з»явилась, надала заяву про можливість слухання справи у її відсутності. Представник Житомирської міської ради в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності позивача та представника відповідача, що відповідає положенню ст.ст. 211, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] помер 10.10.2017 року. Між вказаною особою, за життя, та [PERSON] укладено договір довічного утримання від 19.11.2013 року. З дослідженої в судовому засіданні інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна, право власності за [PERSON] як набувачем за договором зареєстровано 19.11.2013 року. Згідно інформації право власності [PERSON] на 7/100 частин житлового будинку виникло на підставі договору дарування від 20.05.2004 року. В судовому засіданні досліджено копію даного договору. Також [PERSON] складено заповіт від 30.12.2014 року, за умовами якого все нерухоме майно, де б воно не було, з чого б воно на складалось і взагалі все те, що на день смерті буде належати [PERSON], особа заповідала [PERSON] За наслідком звернення [PERSON] з позовом до [PERSON], приватного нотаріуса [PERSON], про визнання недійсним договору довічного утримання, Богунським районним судом м. Житомира 27.09.2017 року ухвалено рішення про часткове задоволення позову, визнано недійсним договір довічного утримання від 19.11.2013 року. Рішення суду набрало законної сили 12.12.2017 року. Як зазначалось вище, до вказаної дати позивач по справі [PERSON], помер. Дії, пов»язані з поновленням реєстрації права власності особою не проведено. Відповідно до\~ст.\~1216\~ЦК України\~спадкуванням є\~перехід прав\~та обов'язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно зі\~ст.\~1223\~ЦК України\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265цього Кодексу. За положеннями ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.05.2018 року, складеною приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, а саме: подала заяву про прийняття спадщини у визначений законодавством термін. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено у зв»язку з неможливістю встановити коло спадкоємців та в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказане нерухоме майно. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд звертає увагу, що розгляд спору про визнання правочину недійсним виявляє собою не встановлення нових юридичних фактів за ухваленим рішенням, зокрема виникнення права власності після такого рішення, а лише фіксує та закріплює обставини, які стали передумовою оспорення договору. Оскільки недійсність правочину не створює юридичних наслідків, право власності особи - позивача є об»єктивно визначеним, врахування проміжків часу з наявністю або відсутністю такого права, не здійснюється. Набрання рішенням законної сили про визнання договору недійсним після смерті особи позивача не може впливати на обсяг існуючих прав. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Як встановлено в судовому засіданні право власності [PERSON] первісно зареєстровано 25.05.2004 року. За таких обстави, виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив його державної реєстрації в належний спосіб після ухвалення рішення. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Інші спадкоємці на час розгляду справи судом не встановлені. Відповідно до ч.3 ст. 18 ЦПК України обовязковість судового\~рішення не\~позбавляє осіб,\~які не\~брали участі\~у справі,\~можливості звернутися\~до суду,\~якщо ухваленим\~судовим рішенням\~вирішено питання\~про їхні\~права,\~свободи чи\~інтереси. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved