Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом. Позов обґрунтовується тим, що відповідач [PERSON] який являється батьком їхньої неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на протязі останніх 3 років зовсім не цікавиться життям дитини, не провідує його, не цікавиться навчанням в школі, станом здоров'я, не вітає з днем народження, не передає ніякі речі, подарунки, тощо. Вона змушена їздити на заробітки, щоб утримувати дитину. Син в цей час перебуває з дідом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав із зазначених вище та в заяві підстав, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судові засідання не з'являвся, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується судовими повістками, які є в матеріалах справи. Представник органу опіки і піклування Городенківської РДА повідомила, що вони не заперечують проти даного позову та підтримала їхній висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Представник прокуратури також не заперечила проти позбавлення батьківських прав відповідача, який ухиляється від виховання та утримання свого неповнолітнього сина. Суд вислухавши осіб, що брали участь під час розгляду даної справи, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Також Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. В судовому засіданні встановлено, що: Позивач та відповідач являються батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується записом в свідоцтві про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міського управління юстиції Івано-Франківської області 03.02.2005 року (а.с.5). Сторони по справі у зареєстрованому шлюбі не перебували. Згідно довідки №147 від 22.01.2015 року син сторін [PERSON] навчається в Чортовецькій ЗОШ і його батько у навчальному процесі дитини не бере жодної участі (а.с.11). Відповідач [PERSON] ухиляється від участі у вихованні своєї дитини на протязі останніх 3 років, а саме на цікавиться його життям, здоров'ям, матеріальним станом, його навчанням в школі, що підтверджується крім тверджень позивача, зазначених в позовній заяві і підтриманих її представником в судовому засіданні, ще і показаннями свідків. А саме свідок [PERSON], яка являється рідною сестрою батька позивача, ствердила, що вона проживає неподалік від будинку позивача і часто заходить до них в гості. Зазначила, що відповідач з 2009 року не проживає разом із позивачем, а на протязі десь 3 років взагалі дитиною не цікавиться. Син сторін в основному проживає з дідусем так як позивач змушена часто виїжджати на заробітки, щоб утримати сина. Але коли вона приїздить то проживає разом із сином. Позивач повністю утримує дитину. Також наголосила, що дитина батька не знає і ніколи про нього не згадує. Свідок [PERSON] являється класним керівником сина сторін [PERSON]. Також вона є спів жителькою дідуся хлопчика. Вона повідомила, що дитиною опікується мати. Батько жодного разу не приходив в школу до дитини і зовсім не цікавиться його життям протягом останніх років. Дитина про батька ніколи не згадує. Також свідки [PERSON] та [PERSON] ствердили, що їм відомо, що сторони по справі не проживають з 2009 року. Їх дитина проживає з матірю. У висновку органу опіки і піклування Городенківської РДА від 02.03.2015 року зазначено, що сторони по справі проживала без реєстрації шлюбу до 2009 року. Їх син [PERSON] навчається в 4 класі Чортовецької ЗОШ. Батько дитини не цікавиться шкільним життям сина, не приймає участі у його вихованні. Комісія прийшла до висновку, що так як батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків то вони рекомендують позбавити його батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON]. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина [PERSON], а саме він не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує його необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, тому даний позов слід задовольнити.

Outcome: approved