Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач, звернувшись до суду із даним позовом просила визнати за нею право приватної власності на житловий будинок з господарськими прибудовами, що розташований за адресою [ADDRESS] , загальною площею 157,7 кв.м., житловою площею 53 кв.м.. \~ \~ \~ \~На обгрунтування поданого позову позивач вказував, що є дружиною померлого [INFO] [PERSON] .. У 1991 р. мати її померлого чоловіка [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними господарськими спорудами у [ADDRESS] . Після смерті матері 07 квітня 2005 р. даний житловий будинок успадкував її чоловік [PERSON] , про що отримав 28 лютого 2012 р. свідоцтво про право на спадщину за законом. Також, [PERSON] звернувся до землевпорядної організації та отримав у власність земельну ділянку на якій розташований вказаний житловий будинок. Однак, після смерті матері вказаний житловий будинок він не зареєстрував, а ще й зробив у ньому добудови. Через такі обставини нотаріус відмовила її у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок, що ї вимусило її звернутися до суду. \~ \~ \~ \~Відповідач проти задоволення поданого позову заперечував, посилаючись на його безпідставність, просив у задоволенні відмовити. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. 21 вересня 1993 р. був укладений шлюб між [PERSON] і [PERSON] , що будо зареєстровано Березівським районним відділом ЗАГС Одеської області, про що у книзі реєстрації актів про укладення шлюбів був зроблений а.з.№67. Свідоцтво про шлюб [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу прізвище подружжя [PERSON] . 11 вересня 1991 р. був укладений договір купівлі-продажу кам`яного житлового будинку житловою площею 28,2 кв.м., з надвірними господарськими спорудами Б-сарай, В- літня кухня, Г комора, баня, Е сарай, 1-3 огорожа, 1 цистерна, корисною площею 38,6 кв.м., по [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 825 кв.м.. Договір був укладений між продавцем [PERSON] та [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за №556, посвідчений Миколаївською державною нотаріальною конторою, та зареєстрований КП «Одеське МБТІ і РОН» 06 жовтня 2004 р., реєстр.№7770979, в книзі 7, стор.31, № запису 466. 28 лютого 2012 р. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємець першої черги, згідно ст..1261 ЦК України, і син померлої [INFO] [PERSON] , спадкова справа №10/2012. Спадщина, на яку було видане свідоцтво, складається з житлового будинку під [ADDRESS] . В цілому житловий будинок складається з житлового будинку літ.А,, житловою площею 20,2 кв.м., загальною площею 35,4 кв.м., літня кухня літ.В, гараж літ.Г, 1-3 огорожа, 1 цистерна, розташовані на земельній ділянці площею 825 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. На самочинне збудовані літ.А1 другий поверх, літ.а веранда, діт.3 сарай, літ.Ж вбиральня свідоцтво на видавалось. Згідно ст.1299 ЦК України свідоцтво про право на спадщину підлягає державній реєстрації у відповідному БТІ. [INFO] [PERSON] помер, що було зареєстровано Березівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що 03 травня 2017 р. був складений відповідний актовий запис №206. Свідоцтво про смерть [NUMBER] . Після смерті [PERSON] його дружина, позивач по справі, отримала свідоцтва про право на спадщину на: 1.бортовий причіп марки 814002, 2011 р.в., синього кольору, шасі [NUMBER] , реєстр. № [NUMBER] , який належав померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого РЕВ 10-го МРЕВ УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 06 жовтня 2011 р.; 2.земельну ділянку площею 0,0834 га, кадастровий №512121010:02:001:0255, яка розташована по [ADDRESS] , цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯМ №244007, виданого на підставі рішення Березівської міської ради від 02 квітня 2002 р. №498-VI. 31 березня 2018 р. державним нотаріусом Березівської державної нотаріальної контори було винесено постанову «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» щодо житлового будинку по [ADDRESS] . Підставою для відмови було відсутність правоустановчого документу на вказаний житловий будинок за спадкодавцем. Як свідчить з експлікації доданого до матеріалів технічного паспорту на вказаний житловий будинок, він у порівнянні з придбаним 11 вересня 1991 р. [PERSON] значно змінився внаслідок добудови. Так, його загальна площа складає 157,7 кв.м., а житлова площа 53 кв.м.. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Частина 1 ст.316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на ново строєне нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва ( створення майна). За змістом ч.1 ст.376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва ( реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 червня 2018 року у справі № 640/13030/16-ц (провадження № 61-1073св17) та від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17 (провадження № 61-39346св18). Відповідно до роз`яснень, що надані у п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень ст.ст.186,381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення ч.5 ст.376 ЦК України не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди. Прийняття в експлуатацію таких об`єктів нерухомості має здійснюватися органами державного архітектурно-будівельного контролю. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства Регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України 03.07.2018 року за № 158, зареєстрованого в МЮ України 28.08.2018 року за № 976/32428: -для об`єктів збудованих (без оформлення дозвільних документів) у період з 05.08.1992 року до 09.04.2015 року, право власності оформляється за спрощеною процедурою шляхом реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Отже самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності. Верховний Суд України у постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 сформулював правову позицію згідно з якоюу розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. При цьому в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 Верховний Суд зауважив, що норма ч.1 ст.376 ЦК України застосовується також і до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик. Відповідно до пункту 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, які були чинними в Україні із 01 січня 2010 року: -реконструкція житлового будинку - перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових квартир, загальної і житлової площі тощо у зв`язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників; -прибудова - вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на майно, яке залишилось після смерті її чоловіка, який у свою чергу прийняв спадщину після своєї матері, але не зареєстрував право власності на будинок за собою та здійснив у ньому значні добудови, внаслідок чого вказаний житловий будинок принципово втратив тотожність із тим, на який власником було отримано право власності. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи не містять даних на підтвердження факту звернення спадкодавця до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку. Інформація про наявність у спадкодавця дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутні. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись в порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, в то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Отже, вищезазначеними нормами права встановлено, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. У відповідності до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що спірне спадкове домоволодіння зазнало реконструкції внаслідок здійснення прибудови до будинку, будівництва нового будинку, споруджень, які істотним чином вплинули на його технічні характеристики, зокрема змінився статус будівель, їх розмір, фактично створено нове житлове приміщення. Таким чином, внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції, будівництва нового об`єкту, житловий будинок втратив тотожність із тим домоволодінням, на який раніше було отримано право власності. За таких обставин, враховуючи той факт, що позивачем не доведено узаконення будівель спадкового домоволодіння, а суд не може підміняти орган, який наділений саме такими повноваженнями, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Проте зазначає, що в даному випадку, приймаючи до уваги факт здійснення спадкодавцем самочинного будівництва на належній йому земельній ділянці, що, в свою чергу, призвело до зміни житлової площі будинку, втрати тотожності з житловим будинком, який спадкодавець набув у власність, позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про визнання прав забудовника після смерті спадкодавця при наявності певних умов, передбачених нормами діючого права, що в подальшому є підставою для узаконення ним самочинного будівництва. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed