Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила надати дозвіл на виїзд до Росії в період з 01.11.2018 року до 01.11.2019 року її дитини [PERSON], [INFO], для відвідування її батька та дідуся дитини, який постійно проживає в Росії, посилаючись на те, що відповідач, як батько дитини, безпідставно відмовляє у наданні такого дозволу, чим порушуються права самої дитини та дідуся на спілкування з онуком. Крім того, з тих же підстав позивач також просить надати дозвіл на оформлення всіх необхідних документів для тимчасового виїзду дитни за межі України. Відповідач в призначений час в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому порядку. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Представник Білозерської районої державної адміністрації Херсонської області надав заяву в якій просив розглянути позов без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження дитини сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Батько позивача [PERSON] та дідусь дитини є громадянином Росії та постійно мешкає на території Російської Федерації, що підтверджується його паспортом та свідоцтвом про народження позивача. З матеріалів позовної заяви вбачається, що на даний час у зв'язку зі склавшимися сімейними обставинами позивач не може відвідати батька разом з дитиною на території Російської Федерації та залишити дитину у неї можливості відсутні, а відповідач безпідставно відмовляє у наданні дозволу на виїзд дитини разом з позивачем до Російської Федерації, що відповідачем не заперечується. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Частиною 2 статі 150 СК України закріплено обов'язок батьків щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Згідно підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Таким чином, з урахуванням склавшихся сімейних обставин у позивача та відсутності обґрунтування відмови відповідача у наданні згоди на виїзд дитини за кордон, а також наданні дозволу на оформлення всіх необхідних документів для тимчасового виїзду дитини за межі України, вимоги позивача на думку суду є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дитини, оскільки в разі самостійного виїзду позивача за кордон, дитина може залишитись без належного піклування, та в такому разі порушуються права дитини на спілкування з дідусем, у зв'язку з чим ці вимоги, в силу ст. 313 ЦК Укрїни та ст. 154 СКУ України підлягають задоволенню. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 704 грн 80 коп.

Outcome: approved