Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути на її користь з [PERSON] національного університету імені [PERSON] не нараховану та не доплачену стипендію в розмірі 10890 грн, з яких: 7851,47 грн - недоплачена стипендія, 408,66 грн 3% річних та 2630,09 грн інфляційні втрати. Позов мотивований, тим, що [PERSON] у 2014 році була зарахована до [PERSON] національного університету імені [PERSON] на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, на пільгових умовах, як дитина шахтаря який має стаж підземної роботи більше 15 років. Факт наявності підземного стажу роботи її батька більше 15 років надавав їй право на отримання з вересня 2014 року по грудень 2016 року стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до статті 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», яку відповідач їй не виплачував. Дізнавшись про порушення своїх прав тільки 08.08.2017 року вона звернулась з даним позовом до суду. 08.11.2018 року в судовому засіданні представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому відповідач частково визнає позовні вимоги [PERSON] в сумі 5194,62 грн. Решту позовних вимог в сумі 5695,60 грн відповідач вважає не обґрунтованим, так як позивачем розраховується сума заборгованості з порушенням строків позовної давності. [PERSON] звернулась з позовом до суду в квітні 2018 року. Таким чином позовні вимоги не можуть виходити за межі квітня 2015 року. Посилання позивача про те, що вона дізналась про порушення своїх прав тільки 08.08.2017 року спростовується листом МОН України від 27.11.2013 року відповідно до якого позивачу було відомо про її право на отримання соціальної стипендії. На підставі викладеного представник відповідача просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в сумі 5695,60 грн, що заявлені після спливу позовної давності. Позивач до судового засідання не прибула, однак до суду подала заяву в якій просила суд розгляд справи проводити без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, однак до суду подав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі за наявними у справі доказами. Підтримав позицію викладену у відзиві. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у вересні 2014 року [PERSON] була зарахована до [PERSON] національного університету імені [PERSON] на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років, та мала право на отримання соціальної стипендії. Позивачу не виплачувалася соціальна стипендія у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Таким чином, всупереч вимогам частини 1 статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з часу зарахування на навчання відповідачем стипендія [PERSON] нараховувалась та виплачувалась у розмірі, нижчому за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що й стало підставою звернення позивача до суду. До правовідносин, які виникли, підлягають застосуванню норми Закону України «Про вищу освіту» та Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» зокрема щодо права осіб, батьки яких мають стаж підземної роботи на отримання соціальної стипендії. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про вищу освіту» (чинного на час вступу позивача до вищого навчального закладу), держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини другої статті 54 Закону України «Про вищу освіту» студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій відповідно до законодавства. Згідно з частиною другою, пятою статті 62 Закону України «Про вищу освіту» в редакції від 1 липня 2014 року, особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України. Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв'язанні соціально-побутових проблем шахтарів. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Відповідно до Законів України «Про державний бюджет України на 2014 рік», «Про державний бюджет України на 2015 рік», «Про державний бюджет на 2016 рік» прожитковий мінімум для працездатних з 01.01.2014 року - 1176 гривень, у 2015 році прожитковий мінімум для працездатних осіб складав з 01.01.2015 року у розмірі 1218 гривень, з 01.09.2015 року - у розмірі 1378 гривень, у 2016 році з 01.01.2016 року - 1378 гривень, з 01.05.2016 року - 1450 гривень, та з 01.12.2016 грудня - 1600 гривень. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином судом встановлено, що право [PERSON], на отримання соціальної стипендії передбачено ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». У зв'язку цим позивач має право на відшкодування недоплаченої суми стипендії та стягненні санкцій передбачених ст. 625 ЦК України. Як уже було зазначено вище представником відповідача було подано заяву про застосування загального трирічного строку позовної давності до виниклих правовідносин (на 110-111 а.с.). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд критично відноситься до наданих позивачем довідок про доходи (на 83-85 а.с.) та твердження позивача про вона дізналась про порушення свого права лише 08.08.2017 року з огляду на наступне. Стаття 68 Конституції України встановлює, що кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Тобто, вказана норма встановлює презумпцію знання законодавства, яка поширюється тільки на закони та інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення у порядку встановленому законом. Згідно з ч. 3 ст. 57 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права та обовязки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом є нечинними, відповідно не можуть застосовуватись. Тому основна умова вступу нормативно-правового акту в силу, і відповідно обовязку його знати є його офіційне оприлюднення, яке здійснюється шляхом опублікування у офіційних друкованих виданнях. Опублікування нормативно-правового акту є юридичною підставою презумпції знання законодавства. Суть даної презумпції полягає в тому, що ніхто не може посилатись на незнання закону, якщо він був опублікований у встановленому законом порядку. Якщо нормативно-правовий акт не опубліковано, то відпадає юридична підстава презумпції знання законодавства. Таким чином існує прямий звязок між презумпцією знання законодавства та його офіційним опублікуванням. Отже, можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Таким чином, з моменту виникнення у позивача права на отримання соціальної стипендії, та невиплату її відповідачем у вересні 2014 року, [PERSON] повинна була знати про порушення її права та/або особу, яка його порушила. Закон України № 345-VI в редакції від 02.09.2008 опубліковано в газеті «Голос України» та газеті «Урядовий курєр» 16.09.2008 рок. Відомості про розмір прожиткового мінімум є загальнодостцпною інформацією, Закони про державний бюджет України на черговий рік офіційно порилюднювались відповідно до вимог законодавтства. Крім того з позовної заяви вбачається, що [PERSON] зверталась до відповідача з питання про виплату їй соціальної стипендії та відомо про лист МОН України від 27.11.2013 року № 1/11-18300 яким регулювалось питання виплати соціальних стипендій. Твердження представника відповідача, про те, що [PERSON] звернулась до суду в квітні 2018 року спростовується матеріалами справи, відповідно до яких позовна заява надійшла до суду 20.02.2018 року. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що звернувшись в суд з даним позовом позивач пропустила встановлений законом 3-річний строк позовної давності про стягнення заборгованості за період з вересня 2014 по січень 2015 року, а тому в позові до відповідача в даній частині слід відмовити в звязку зі спливом строку позовної давності. Суд не погоджується з розрахунком інфляційних та 3% річних наданим позивачем та представником відповідача, розрахувавши суму заборгованості з лютого 2015 року по листопад 2016 року включно (з урахуванням заявлених позовних вимог) самостійно, яка складається з недоплаченої соціальної стипендії в розмірі 4173,86 грн, інфляційних втрат в розмірі 2287,01 грн та 3 % річних в розмірі 229,51 грн. У зв'язку з цим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 393,15 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору розрахованого пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial