Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, де є третя особа, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заяви позивач зазначила, що від зареєстрованого шлюбу у сторін є малолітня донька. Шлюб між сторонами був розірваний на підставі судового рішення. Крім того, судовим рішення місце проживання дитини сторін було визначено із позивачем, а з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача для утримання дитини. Відповідач від виконання рішення суду щодо стягнення аліментів ухиляється, має місце велика заборгованість. Крім того, з час ухвалення судового рішення про визначення місця проживання дитини із позивачем, не приймає участі у вихованні доньки, не піклується про її стан здоров'я, взагалі не цікавиться долею дитини і така поведінка з боку відповідача триває майже два роки. За таких обставин позивач вважає, що відповідач свідомо знехтував своїми права по відношенню до дитини, а тому з метою забезпечення прав останньої мають місце підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що він любить дитину, бажає приймати участь в її вихованні, проте позивач створює в цьому перешкоди, що найближчим часом буде предметом розгляду в суді. Крім того, від сплати аліментів не ухиляється, через відсутність роботи частково виконує рішення по сплаті аліментів. Представник третьої особи, підтримав позовні вимоги. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі з 16.10.2010 року, який рішення суду першої інстанції від 05.12.2012 року було розірвано /а.с.12, 14/. Від шлюбу у сторін є донька [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Вказане рішення суду першої інстанції було частково скасовано апеляційним судом 28.05.2013 року та ухвалено нове рішення, яким місце проживання дитини сторін визначено із позивачем, з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1000 грн. /а.с. 13-15/. Дитина сторін, проживає з позивачем, відвідує дошкільний навчальний заклад біля місця проживання /а.с. 37, 38/. Згідно довідок з ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві, позивач аліменти від відповідача не отримувала /а.с. 39/, має місце заборгованість по аліментах в сумі 21900 грн. /а.с.43/. Згідно копій подання державного виконавця з ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві останній неодноразово звертався до правоохоронних органів про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів /а. с. 9 - 11, 40 - 42/. Заперечуючи проти доводів позивача щодо ухилення відповідача від сплати аліментів, відповідач надав копії квитанцій про направлення на ім'я позивача грошових коштів в рахунок аліментів помісячно від 105 до 210 грн., які як зазначив відповідач, позивач не отримує і платежі повертають. Суд вважає, що такі дії відповідача не свідчать про його зацікавленість в утриманні дитини, оскільки вказані суми на становлять і половини прожиткового мінімуму для встановленого для віку дитини сторін. Доводи відповідача про відсутність роботи і заробітку не мають юридичного значення, для встановлення чи ухиляється відповідач від сплати аліментів, оскільки зважаючи на те, що останні були стягнуті відповідач і на той період часу ухилявся від утримання доньки, хоча згідно рішенням апеляційного суду встановлено, що щомісячний дохід відповідача, на час стягнення аліментів становить 10000 грн., оскільки він займається підприємницькою діяльністю /а.с. 14/. Відповідач згідно ч. 1 ст. 60 СК України, не надав доказів на підтвердження відсутності доходу, або його зменшення порівняно із тим, що отримував відповідач на час розгляду справи про стягнення аліментів, що унеможливлює виконання рішення апеляційного суду. Крім того, відповідач на обліку як безробітний не перебуває, до суду з позовом про зменшення розміру аліментів не звертався. Зазначаючи про те, що відповідач направляє кошти позивачу, які повертаються, не надав пояснень, у зв'язку з чим кошти не направляє через державну виконавчу службу. Також відповідач надаючи пояснення про відсутність доходу, одночасно зазначив, що відкрив розрахунковий рахунок на ім'я дитини у фінансовій установі та накопичує туди грошові кошти, про що в свою чергу також не надав доказів. Крім того, такі пояснення суд вважає нелогічними та сприймає критично. Відповідач також не надав доказів про погіршення в останнього стану здоров'я та про інші об'єктивні причини невиконання судового рішення про стягнення аліментів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідач ухиляється від обов'язку по утриманню дитини і такі дії носять не тимчасовий та свідомий характер. Також, відповідач зазначаючи про те, що любить дитину та бажає приймати участь у її житті, проте не може цього робити, через перешкоди створювані позивачем, протягом всього часу не звернувся до органу опіки та піклування або до суду з заявами про усунення таких перешкод тощо. Відповідач зазначив, що за місцем реєстрації та проживання дитини він приходив, двері не відчиняли, сусіди повідомили, що позивач із дитиною у квартирі не проживають, проте доказів на підтвердження своїх обставин також відповідач суду не надав. Крім того, такі поясненнявідповдіача суд оцінює критично, оскілки позов відповідач отримав у лютому 2015 року та знайомився із матеріалами справи /а.с. 28, 30/, в матеріалах справи міститься довідка про місце навчання дитини, проте з лютого 2015 року відповідач такий навчальний заклад не відвідав, що свідчить про відсутність бажання бачити доньку. Згідно висновку третьої особи вбачається доцільність позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки з підстав зазначених у позові а викладених вище /а.с. 34, 35/. Відповідач в свою чергу на засіданні опікунської ради не з'являвся і пояснень не надав, доказів, що останнього не було повідомлено про засідання також суду не представив. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні встановлено, що позивач будучи матір'ю доньки виконує всі обов'язки пов'язані з розвитком і вихованням дитини, має достатній рівень доходудля утримання дитини/а.с. 38/, а також достатній рівень житлових умов для повноцінного виховання і розвитку дитини /а.с. 37, в свою чергу відповідач від виховання та утримувати доньки самоусунувся. Згідно п. 2 ч. 1, ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 ППВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками по відношенню до дитини. Крім того, суд вважає, що в майбутньому взяти на себе батьківські обов'язки та набути відповідні права по відношенню до дитини сторін, може виявити бажання іншій чоловік і формальне батьківство відповідача не повинно стояти на заваді інтересів дитини та її майбутнього батька.

Outcome: approved