Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду зазначеним позовом та просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], укладеного 20 грудня 2013 року з відповідачем та визнати право власності в цілому на ім'я [PERSON] на індивідуальний (садибний) житловий будинок із господарським будівлями та спорудами, який складається з житлового будинку літ. «А-1» 1924 року побудови загальною площею 71,50 м2, веранди літ. «а» 1924 року побудови загальною площею 21,80 м2, будинку літ. «Б-1» 1978 року побудови, загальною площею 92,10 м , тамбуру літ. «б» 1978 року побудови загальною площею 6,10 м2, літньої кухні літ. «Б» 1968 року побудови загальною площею 10,40 м2, вбиральні літ. «У» 1980 року побудови, літнього душу літ. «Л» 1980 року побудови загальною площею 1,80 м2, навісу літ. «М» загальною площею 5,50 м2, воріт літ. «л3», огорожі літ. «л4» та літ. «л5», розташованих за вищезазначеною адресою. В обґрунтування позову зазначає, що між нею, [PERSON], та [PERSON], 20 грудня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS]. Згідно умов зазначеного договору, вона - покупець та продавець - відповідач дійшли згоди про продаж житлового будинку літ. «А-1» 1924 року побудови, житлового будинку літ. «Б-1» 1978 року побудови із господарськими спорудами та будівлями літ. «а» веранда, літ. «б» тамбур, літ. «Б» літня кухня, літ. «У» вбиральня, літ. «Л» літній душ, навіс літ. «М», ворота літ. «л », огорожа літ. «л » та літ. «л5». Згідно до п. 2.1. договору продаж Об'єкту здійснено за 155 926,00 грн. Факт передачі Об'єкту підтверджується п. 3.2, п. 3.3. договору, згідно до яких під передачею майна за Договором сторони вважали передачу технічної документації на будинок, а саме технічного паспорту на житловий будинок та господарські споруди та право власності на житловий будинок та споруди з витягом про державну реєстрацію від 03.09.2012 року. Пунктом 3.3. Договору зазначено, що позивач отримав від відповідача оригінал технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS]. Про факт передачі свідчить також знаходження оригіналу технічного паспорту в позивача. Посилається на те, що сплатила відповідачу [PERSON] вартість житлових будинків літ. А-1, Б-1, із господарськими спорудами, а відповідач передав їх їй у власність. Земельна ділянка площею 1685 м2 була закріплена за домоволодінням по [ADDRESS] на підставі рішення Пісочинської селищної ради від 02.10.1954 р. за № 25. [PERSON] на дату підписання спірного договору купівлі-продажу від 20.12.2013 року був єдиним власником житлових будинків літ. А-1, Б-1, із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення спірного договору що є перешкодою для реєстрації права власності на зазначений будинок на ім'я позивача. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, згідно якої, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, суд знаходить за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення позивача в позовній заяві до суду, дослідивши докази, прикладені до позовної заяви в підтвердження позову, суд приходить до наступного. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], 20 грудня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS]. Згідно умов зазначеного договору позивач - покупець та відповідач -продавець дійшли згоди про продаж житлового будинку літ. «А-1» 1924 року побудови, житлового будинку літ. «Б-1» 1978 року побудови із господарськими спорудами та будівлями літ. «а» веранда, літ. «б» тамбур, літ. «Б» літня кухня, літ. «У» вбиральня, літ. «Л» літній душ, навіс літ. «М», ворота літ. «л », огорожа літ. «л » та літ. «л5». Згідно до п. 2.1. договору продаж Об'єкту здійснено за 155 926,00 грн. Факт передачі Об'єкту підтверджується п. 3.2, п. 3.3. договору, згідно до яких під передачею майна за Договором сторони вважали передачу технічної документації на будинок, а саме технічного паспорту на житловий будинок та господарські споруди та право власності на житловий будинок та споруди з витягом про державну реєстрацію від 03.09.2012 року. Пунктом 3.3. Договору зазначено, що позивач отримав від відповідача оригінал технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS]. Про факт передачі свідчить також знаходження оригіналу технічного паспорту в позивача. Таким чином, позивач сплатив відповідачу [PERSON] вартість житлового будинку із господарськими спорудами, а відповідач передав їх у власність позивачеві. Однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення спірного договору що є перешкодою для реєстрації права власності на житловий будинок на ім'я позивача. Земельна ділянка площею 1685 м2 була закріплена за домоволодінням по [ADDRESS] на підставі рішення Пісочинської селищної ради від 02.10.1954 р. за №25. [PERSON] на дату підписання спірного договору купівлі- продажу від 20.12.2013 року був єдиним власником житлових будинків літ А-1, Б-1, із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності становлять три складові (ст. 317 ЦК України): право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Тому відповідач [PERSON] мав право укладати спірний договір, а позивач [PERSON] має право отримати нерухоме майно, що продавалося. Частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України визначає, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник або інша заінтересована особа мають право звернутися до суду за забезпеченням права власності, пов'язаних з усуненням перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцеві здійснювати в повній мірі та беззаперечно свої права володіння та розпорядження майном. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Відповідно до частини 5 статті 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved