Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про визнання права сумісної власності та поділ сумісного майна. Свої вимоги обґрунтувала тим, що в відповідачем [PERSON] вона була в зареєстрованому шлюбі. Шлюб було зареєстровано 09 серпня 2003 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 10.05.2012 року шлюб було розірвано. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Будучі в зареєстрованому шлюбі вони за сумісні кошти 25 липня 2005 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири стали власниками квартири [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу вони фактично продовжували мешкати однією сім'єю. Коли в 2014 році місто Слов'янськ було захвачено терористами та почалися бойові дії, вони з сім'єю виїхали до Росії, а саме в Бєлгородську область смт. Борисівка, де мешкали до осені 2016 року. В кінці серпня 2016 року відповідач [PERSON] покинув сім'ю, та повернувся до міста Слов'янська, а вона з дітьми залишилася в Росії. На осінніх канікулах вона з дітьми приїхала в місто Слов'янськ, але в їхню сумісну квартиру [ADDRESS] вона з дітьми попасти не змогла, оскільки відповідач замінив замки на вхідній двері. Свою поведінку він пояснив тим, що це квартира його. А тому просить суд визнати право спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS], поділити цю квартиру, визнавши за позивачем право власності на ? частку цієї квартири. В судове засідання позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій заявлені вимоги позивачки [PERSON] підтримав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 09 серпня 2003 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області був зареєстрований шлюб між позивачкою та [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 6). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 10.05.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 6). Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Під час зареєстрованого шлюбу сторонами придбана квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 25 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. 25 липня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2503, оформлена на ім'я [PERSON] (а.с.7). Що також не заперечується сторонами та вбачається із копії технічного паспорту на квартиру, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомості від 20.07.2017 р. Обтяження відсутні. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладення договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (ст. 65 СК України). Статтею 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт того, що об,єктом права спільної сумісної власності подружжя є: квартира, загальною площею 50,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя (статті60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ч.1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право колишнього подружжя на частку у спільному сумісному майні зберігається незалежно від припинення шлюбу (ст. 68 СК України). У випадку порушення цього права особа має право на його захист. До таких вимог позовна давність застосовується у три роки, вона обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ст. ст.20,72СК України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 19постанови«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті106,107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті109,110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2ст. 72 СК). Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. На підставі викладеного, суд вважає що позов необхідно задовольнити відповідно до ч. 4ст. 174 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов і є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, та вважає за можливе здійснити розподіл майна у визначеному позивачем порядку, а саме: визнати за [PERSON] право власності на квартиру, загальною площею 50,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved