Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втрати право на користування житлом та зняття його з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що вона має в приватній власності житловий будинок [ADDRESS]. 26 серпня 2003 року зі згоди позивача в житловому будинку був зареєстрований чоловік її дочки [PERSON]. Шлюбні стосунки [PERSON] з дочкою позивача були припинені у квітні 2008 року, а рішенням Новоархангельського районного суду від 22.03.2010 року шлюб було розірвано. [PERSON] не проживає у житловому будинку позивача з квітня 2007 року по даний час, але зніматися з реєстрації відмовляється. Внаслідок непроживання відповідача за вказаною адресою та небажання його самостійно знятись з реєстрації, позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку ст.ст.74,77 ЦПК України, про що свідчить зворотне повідомлення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позовних вимог немає Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] є співвласником житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва [NUMBER] про право власності на житловий будинок. Згідно довідки виданої Новоархангельською селищною радою [PERSON] [INFO] зареєстрований, але не проживає з 2007 року по теперішній час по [ADDRESS]. Відповідач, зі згоди позивача, як співвласника житлового будинку, зареєстрований за вищевказаною адресою з 26.08.2003 року, що підтверджено записом у домовій книзі та довідкою Новоархангельського РС УДМС України в Кіровоградській області. Згідно копії рішення Новоархангельського районного суду від 22 березня 2010 року було розірвано шлюб, зареєстрований 11.08.2000 року між [PERSON] та [PERSON]. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності . Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом , як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Оскільки \~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Реєстрація за своїм змістом згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначається як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; тобто реєстрація є офіційним фіксуванням місця проживання певної особи, яка має право користування або право власності на зазначене житло. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, згідно якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71,72,116,156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Частиною 1 ст.165 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в часині другій ст.64 цього кодексу. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не набув права постійного користування житлом, був тимчасовим користувачем житла, на даний час його таке право заперечується позивачем і відповідач не проживає за місцем реєстрації з квітня 2007 року. Крім того, матеріали справи свідчать про те, що між співвласниками житлового будинку та відповідачем договір найму житла не укладався. За таких обставин, відповідач втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем ставиться вимога до відповідача про зняття його з реєстрації у вказаному житловому будинку. Однак вказана вимога не може бути задоволення зі слідуючих підстав. З врахуванням положень ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до якої реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно ч.1 ст.7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч.1 ст.11 Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Таким чином, за наявності судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили, та відповідно до ст.14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, зняття з реєстраційного обліку такої особи у судовому порядку не потребується. Крім того, позивачем у позові зазначено третьою особою групу громадянства і реєстрації фізичних осіб Новоархангельського РВ УМВС України в Кіровоградській області, яка на час звернення до суду та розгляду справи не існує, а питання зняття з реєстраційного обліку відноситься до компетенції Новоархангельського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, який позивачем не зазначений співвідповідачем по справі і тому в цій частині позовні вимоги не можуть бути задоволені. На підставі викладеного та

Outcome: partial