Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Артемівської міської ради про визнання права власності на гараж, посилаючись на те, що з 13.03.2014 року вона є орендарем земельної ділянки площею 0,0046 га, кадастровий номер 1410300000:00:023:0740, розташованої на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу, проте влітку 2000 року самочинно на вказаній земельній ділянці здійснила будівництво гаражу з погребом. Стверджує, що відповідач відмовився визнавати за нею право власності на вказаний гараж, оскільки він був збудований без відповідного дозволу. Зазначає, що гараж відповідає будівельним нормам, вимогам законодавства у сфері пожежної безпеки та державним санітарним правилам, а тому просить суд визнати за нею право власності на гараж б/н з погребом, загальною площею 46,4 кв. м, який розташований по [ADDRESS] на земельній ділянці за кадастровим номером 1410300000:00:023:0740. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд з урахуванням п.4 ст. 130, ст.174 ЦПК України у зв'язку з визнанням позову відповідачем, вважає за можливе ухвалити судове рішення в попередньому судовому засіданні про задоволення позову з огляду на наступне. Судом установлено, що між Артемівською міською радою, як орендодавцем, та позивачем, як орендарем, 13.03.2014 року укладено договір оренди земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Артемівська, на підставі п.п.1.4 п.1 рішення Артемівської міської ради від 26.02.2014 року №6/48-947 «Про оренду земельних ділянок комунальної власності територіальної громади м. Артемівська» (а.с.33-36). Об'єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 0,0046 га, кадастровий номер 1410300000:00:023:0740, яка знаходиться на [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови, для будівництва індивідуальних гаражів; вид цільового використання - для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу. Строк дії договору оренди - 5 років, з 14.03.2014 року по 14.03.2019 року. Право оренди земельної ділянки зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 19151276 від 18.03.2014 року (а.с.42). Згідно з технічним паспортом на гараж, що розташований на [ADDRESS] виготовленим КП «Артемівське бюро технічної інвентаризації» 28.03.2014 року (а.с.43-44), гараж побудований у 2000 році, загальна площа гаража та погреба становить 46,40 кв. м (37,40 кв. м і 9,0 кв. м відповідно), інвентаризаційна вартість становить 4 739 грн. Листом Управління муніципального розвитку Артемівської міської ради від 10.09.2014 року №01-1778-09 (а.с.48) підтверджено, що гараж відповідає будівельним нормам, державним стандартам і правилам. Листом заступника начальника з організації запобігання надзвичайним ситуаціям 8 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області від 10.09.2014 року №713 (а.с.49) стверджується, що гараж відповідає вимогам законодавства у сфері пожежної безпеки. Актом № 366 перевірки дотримання санітарного законодавства від 11.09.2014 року, складеним головним спеціалістом відділу санітарного нагляду Артемівського районного управління Головного управління Держсанепідслужби у Донецькій області Глущенком С.А. (а.с.47), встановлено, що розташування гаражу за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 1410300000:00:023:0740) відповідає вимогам Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України від 19.06.1996 року №173 (додаток №10). На звернення позивача від 07.08.2014 року про визнання за нею право власності на спірний гараж начальником Управління муніципального розвитку Артемівської міської ради надано відповідь від 18.08.2014 року №01-1671-09 (а.с.46) про можливість вирішення цього питання у судовому порядку у зв'язку з його самочинним будівництвом. На підставі ч.1 ст.376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України). Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2 ст.375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК). У абз.3 п.12 Постанови від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав роз'яснення про те, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Крім того, на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК) (п.14 Постанови Пленуму). З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки спірний гараж самочинно збудовано позивачем на земельній ділянці, яку їй в подальшому було передано в користування на умовах оренди, з урахуванням її цільового призначення, будівництво гаража відповідає будівельним нормам, державним стандартам і правилам, санітарним правилам та законодавству у сфері пожежної безпеки, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Частиною 4 ст.130 ЦПК України передбачено, що ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Частиною 4 ст.174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб та є таким, що не суперечить чинному законодавству України.

Outcome: approved