Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, підставність позову обґрунтувала таким. 02 листопада 2007 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції, Вінницької області, про що було зроблено актовий запис № 3350. Від шлюбу з відповідачем, 24 квітня 2008 року, народився син - [PERSON] та 29 листопада 2013 року син - [PERSON]. В позовній заяві позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, їх шлюб існував лише на почутті відповідальності за виховання їх дітей. Причиною розпаду сім'ї позивач називає те, що вони мають різні характери, протилежні звички, уподобання та інтереси. При вирішенні повсякденних сімейних питань їх погляди кардинально різняться. Відповідач своєю поведінкою створює конфліктні ситуації на ґрунті надуманих підстав, оскільки вважає, що він не приділяє уваги дітям та їй, також відповідачеві не подобається його відношення до повсякденного життя. Останнім часом їх подружні стосунки ще більш погіршились, у звязку із чим з березня 2015 року вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть. Між ними досягнуто угоди щодо місця проживання дітей біля матері та їх виховання. Ураховуючи наведене, позивач вважає, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сімї, тому просить суд шлюб розірвати. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились. Представник позивача надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності та його довірителя. Відповідач в судове засідання не з'явилась, будучи оповіщеною про день та час розгляду справи належним чином, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із проставленням підпису «особисто». Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у відсутності, відповідач не надала. Ураховуючи те, що позивач та його представник скористались, наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, а неявку відповідача суд визнає неповажною, відтак не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні, в загальному порядку, на підставі зібраних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 02 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 3350 та видано свідоцтво про одруження серія І-АМ № 043156 ( а. с. 4). Подружжя має двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO], на що вказують відповідні свідоцтва про народження (а.с. 7.8). Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим. Судом з'ясовано, що між подружжям склались неприязні стосунки із за різних конфліктних ситуацій, з березня 2015 року подружні стосунки припинено, дітей вони разом не виховують, спільного господарства не ведуть. Наведене свідчить, що між подружжям втрачено почуття любові, поваги та взаємопідтримки, тобто відсутні ознаки сімї. Наміру примиритись жодна із сторін не висловила на пропозицію суду, що мала місце в ухвалі від 01.06.2016 року, тому суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ст.113 СК України, суд залишає відповідачеві прізвище набуте нею, у звязку із реєстрацією шлюбу «Подолян». Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved