Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою, а також про визначення порядку користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], 14.01.2013 року шлюб було розірвано. Після укладення шлюбу за згодою свого чоловіка вона вселилася та зареєструвалася у його будинку за адресою: [ADDRESS]. У [INFO] у них народився син [PERSON], [INFO], який також за згодою чоловіка було зареєстровано за вказаною адресою. Після розірвання шлюбу відповідач виніс усі її речі на вулицю та замінив замки, тим самим позбавив її та неповнолітню дитину права проживання у будинку. На теперішній час добровільно вирішити спір із відповідачем неможливо, тому вона просила суд усунути перешкоди у користуванні нею будинком, вселити її та її неповнолітнього сина до спірного будинку та визначити порядок користування будинком, виділивши їй та сину одну ізольовану кімнату площею 13.4 кв.м. У судовому засіданні позивач [PERSON] судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнали та звернулись до суду із зустрічним позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки [PERSON] з січня 2012 року добровільно з»їхала зі спірного будинку до своїх батьків та майже два роки не виявляла інтересу до спірного житла, тобто змінила своє постійне місце проживання. Крім того, оскільки позивач має на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS], її житлові права разом із дитиною порушені не будуть, тому вважали доцільним визнати її такою, що втратила право користування будинком за адресою: [ADDRESS]. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Пролетарської районної в м. Донецьку ради у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічні позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору дарування від 16.01.2003 року (а.с.5). В спірному будинку на теперішній час зареєстровані [PERSON], [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією будинкової книги (а.с.6-7). Згідно рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 14.01.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, при цьому встановлено, що сторони з травня 2011 року шлюбні відносини не підтримують. Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 27.11.2012 року виключені відомості про батька [PERSON] із актового запису про народження дитини - [PERSON], [INFO]. Раніше 30.08.2012 року Пролетарським районним судом м. Донецька розглядалась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, у задоволенні позову про розірвання шлюбу було відмовлено та прийнято рішення про розподіл майна подружжя, однак рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05.11.2012 року рішення Пролетарського районного суду м. Донецька було змінено в частині розподілу автомобіля, рухомого майна та вартості поліпшень у будинку, при цьому встановлено, що сторони припинили фактичні шлюбні відносини з серпня 2010 року. У судовому засідання позивач [PERSON] наполягала на тому, що її колишній чоловік у січні 2013 року після розірвання шлюбу виніс її речі із будинку, замінив замки на дверях та позбавив її можливості користуватися спірним будинком, тому просила суд вселити її до будинку та визначити порядок користування ним. Однак, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у січні 2012 року її невістка [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків, будучі вагітною. На той час її син [PERSON] перебував у тривалому відрядженні та вдома не знаходився, тому вона наглядала за будинком, опалювала його, прибирала по господарству. При цьому вже до цього часу шлюбні відносини між подружжям були припинені, [PERSON] очікувала народження дитини не від свого чоловіка, а він іншого. Після народження дитини у березні 2012 року [PERSON] іноді у денний час приходила до будинку, оскільки у неї були ключі, брала свої речі, однак ночувати не залишалася. На протязі 2012 року між [PERSON] та її чоловіком йшли судові процеси з приводу розподілу майна та відшкодування витрат на поліпшення будинку, при цьому [PERSON] не виявляла бажання вселитися до будинку та проживати у ньому, а бажала лише забрати спільне майно та гроші. У січні 2013 року після набрання чинності рішенням суду про розподіл спільного майна вона разом із сином перенесли речі [PERSON] до гаражу та запропонували забрати їх, однак у лютому 2013 року вона двічі приходила до будинку, влаштовувала сварки, однак речі не забирала з невідомих причин. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача та відповідача, приблизно з січня 2012 року вона не бачила [PERSON] у будинку, оскільки вона переїхала на інше місце проживання після розірвання шлюбу. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов від 11.02.2013 року (а.с.9) [PERSON] та її неповнолітній син не проживають у будинку з січня 2012 року. Згідно відомостей реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції м. Донецька [PERSON] є власницею 13 частини квартири за адресою: [ADDRESS], тобто забезпечена житлом для власного проживання та проживання свого сина. Відповідно до ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст. 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.. 405 Цивільного Кодексу України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено згодою між ними та власником житла або законом. При цьому доводи позивача [PERSON] про те, що її колишній чоловік чинить їй перешкоди у користуванні будинком не заслуговують на увагу, оскільки відповідач [PERSON] та свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що [PERSON] з січня 2012 року добровільно залишила спірний будинок та переїхала до батьків, у [INFO] вона неодноразово приходила до будинку, забирала свої речі, однак наміру жити не виявляла, при цьому мала безперешкодний доступ до житлового приміщення. Посилання позивача на те, що у лютому 2013 року двічі викликався наряд міліції до спірного будинку через те, що її не пускали додому, суд оцінює критично, оскільки як встановлено у судовому засіданні та підтверджується відомостями Пролетарського РВ ДМУ УМВС України причиною конфлікту між сторонами стало розподіл майна після розірвання шлюбу, а не вселення до будинку. Крім того, позивачем [PERSON] у судовому засіданні не надано доказів з приводу її примусового виселення із будинку або перешкоджання у користуванні будинком, при цьому відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язанна надати суду докази на підтвердження своїх доводі або заперечень. Таким чином, оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] разом із неповнолітньою дитиною втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], через їх тривале не проживання у спірному будинку без поважних причин, втрати інтересу до нього як до постійного місця проживання, а також внаслідок забезпечення іншим житлом, яким вона володіє на праві власності, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення зустрічних позовних вимог у повному обсязі. Оскільки, за наслідками розгляду зустрічного позову суд прийшов до висновку про необхідність визнання [PERSON] разом із неповнолітньою дитиною такою, що втратила право користування житловим приміщенням, її позовні вимоги щодо вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають через відсутність права на користування будинком взагалі. Оскільки сплата судового збору позивачу [PERSON] була відстрочена до винесення рішення по справі, при цьому у задоволенні її позову було відмовлено, суд вважає, що з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 114,7 грн. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з позивача [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути суму судового збору у розмірі 114,7 грн. На підставі викладеного, Цивільного Кодексу України, Житлового Кодексу УРСР,

Outcome: approved