Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернулась в листопаді 2020 р. в суд з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов мотивувала тим, що вона є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . На день його смерті не проживала з батьком, а разом з батьком в квартирі в м. Івано-Франківську проживав його єдиноутробний брат, її дядько [PERSON] , котрий звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини. Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] . Позивачу не відомо про складання батьком заповіту, однак вона як донька померлого є спадкоємицею першої черги спадкоємців за законом. Від спадщини не відмовлялась, проте нею не було вчасно подано заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому строк для подання заяви про прийняття спадщини було пропущено, у зв`язку із доглядом за малолітньою дитиною та проживання з дідусем, який є людиною похилого віку та потребує стороннього догляду. Окрім того, позивач тривалий час проживає у м.Київ і з запровадженням 12.03.2020 р. карантину у зв`язку із пандемією COVID-19 боялась захворіти коронавірусом (у серпні 2020 року діагностовано бронхіальну астму після пожеж навколо Києва), а також між містами було припинено транспортне сполучення. У зв`язку з цим позивач просить поновити їй строк на подачу заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 19.11.2020р. було забезпечено позов у даній справі. 13.04.2021р. представник позивача уточнив позовні вимоги (в частині підстав позову, зокрема щодо відкриття спадщини не за заявою відповідача, а на підставі заяви кредитора) та просив визначити додатковий строк у 3 місяці з дня набрання законної сили рішення суду для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів зазначених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Водночас, на запитання сторони відповідача та суду додатково (неодноразово) зазначив, що позивач дізналась про смерть батька - осінню 2020р., після влаштування дочки у садочок, як саме і від кого не пригадує, після чого звернулась одразу до суду. Заяву до нотаріуса для прийняття спадщини позивач не подавала, оскільки такої необхідності у поданні не має, без поновлення строку судом. Спілкування востаннє дочки-позивача з батьком було наприкінці 2019р., оскільки в подальшому напевне батько втратив телефон, іншого зв`язку не було. Відповідач та його представник заперечили позовні вимоги та зазначили, що позивач ніколи не спілкувалась з відповідачем щодо померлого брата відповідача (а її батька) за його життя, померлий був на утриманні саме брата і мав важке захворювання (у 2009 році переніс інсульт, на фоні чого почалися розлади психіки, зловживав алкоголем), часто лікувався на що теж була допомога виключно брата. З`явилась позивач та її представники до відповідача вперше у листопаді 2020р., пропонували відповідачу продаж квартири (спадкової). Попередньо, коли позивачу було ще 4 роки (малолітня) вона виїхала в Київ, після чого відповідач не бачився вже з племінницею, знає що позивач дуже рідко по телефону розмовляла з батьком, але про що - останній ніколи не розказував. При цьому, дійсно якщо б припинилось спілкування по мобільному телефону дочки з батьком вкінці 2019р., хоча брат відповідача мав аж три мобільні телефони, то була змога перепитати за такий значний проміжок часу (майже рік - з кінця 2019р. по осінь 2020р.) у відповідача щодо стану здоров`я хворого батька, що й не було зроблено, тобто жодного зацікавлення життям батька у позивача ніколи не було й не має, інтерес є у нерухомому майні. Заслухавши пояснення, дослідивши докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог та відповідачем на заперечення таких, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Згідно копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.09.1996р., батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13), останні уклали шлюб 21.06.1995р. (а.с.18б). Зі змісту позову та доказів випливає, що батьки позивача розлучились 16.10.2007р., підтвердив що дійсно вони проживали окремо з якого часу не уточнив, зокрема померлий у м.Івано-Франківську. Відповідач зазначив, що подружжя проживало вже окремо з 4-х річного віку їх дочки (позивача). Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 16.08.2017 р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, а прізвище позивача після державної реєстрації шлюбу з « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » (а.с.14). Як вбачається із копії витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] з 01.09.2011 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а з 06.11.2020 року по теперішній час [ADDRESS] , відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 06.11.2020 (а.с.15А-15Азв). Попередній час та місце проживання позивача до 2011 року, нею не доводилось перед судом. Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 16.04.1998р. квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (помер у 2012р.), його дружині - [PERSON] (померла [INFO] а.с.89), сину [PERSON] (померлому [INFO] , батько позивача та брат відповідача), сину [PERSON] (відповідачу) в рівних долях (а.с.17). Отже, померлому належала 1/4 частка квартири, саме відповідно до даного первинного Свідоцтва, щодо успадкування синами після смерті батьків їх частки предметом доказування у даній справі не було. На виконання ухвали суду, до матеріалів справи було долучено засвідчені копії спадкової справи (а.с.60-69), відповідно до якої 31.08.2020р. була така заведена за претензіями кредитора. Натомість, відповідач зазначив, що спадщина ним прийнята в зв`язку з проживанням в спадковому майні, заяву про відмову від спадщини він не подавав. Позивач просила в позовних вимогах суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті її батька [PERSON] , в три місяці для подачі заяви. Причини пропуску обґрунтовує тим, що здійснювала та здійснює догляд за малолітньою дитиною та проживає з дідусем, який є людиною похилого віку, а також у зв`язку із запровадженням 12.03.2020 р. на території України карантину (пандемія COVID-19) та страхом захворіти коронавірусом і припиненням транспортного сполучення між містами Київ - Івано-Франківськ через це з березня по початок червня 2020р., також у серпні 2020 року вперше їй діагностовано бронхіальну астму через виникнення пожеж у квітні-травні 2020р. навколо м.Києва (Житомирська область). Заперечуючи позовні вимоги, сторона відповідача доводила, що племінниця-позивач ніколи не спілкувалась з ним щодо померлого брата відповідача (а її батька) за його життя, померлий був на утриманні саме брата і мав важке захворювання (у 2009 році переніс інсульт, на фоні чого почалися розлади психіки, зловживав алкоголем), часто лікувався що посвідчується витягом журналу реєстрації виїздів швидкої допомоги (а.с.85-86,87), на що теж була допомога яку надавав виключно брат. Причина смерті теж була пов`язана з наявними хворобами брата (а.с.88). З`явилась представники позивача (колишня дружина померлого, її брат та 2-є невідомих осіб) до відповідача вперше у листопаді 2020р., пропонували продаж квартири належної його батькам та їх сім`ї, при цьому дивним було те, що колишня дружина брата повідомила, що місяць до смерті спілкувалась з колишнім чоловіком і він був здоровий, після відмови відповідача попередили про спілкування виключно через суд. Попередньо, коли позивачу було ще 4 роки (неповнолітньою) вона виїхала в Київ з мамою, після чого між позивачем та відповідачем спілкування близько 20-ти років не відбувалось, знає що позивач дуже рідко по телефону розмовляла з батьком, але про що - останній ніколи не розказував, колишня дружина взагалі не телефонувала. В такій категорії справ суд зобов`язаний, окрім встановлення поважності пропуску строку, з`ясувати і час дізнання спадкоємцем позивачем про смерть спадкодавця, її батька. Під час розгляду цивільної справи, сторона позивача (представник позивача декілька раз, а також і в останньому судовому засіданні після з`ясування всіх обставин справи судом та досліджених доказів) надаючи пояснення перед судом підтвердила, що позивач дізналась про смерть батька осінню 2020 року, після влаштування дочки у садочок (тобто не швидше вересня 2020р., про що буде зазначено нижче), як саме і від кого не пригадує, після чого звернулась одразу до суду. Водночас зазначала як підставу обґрунтування позовних вимог поважність причин пропуску саме через неможливість з березня 2020р. добратися до місця відкриття спадщини (карантинні обмеження) та захворювання позивача вперше 13 серпня 2020р. (а.с.19).\~ Отже, суперечливими є кардинально доводи позову та пояснень про поважність причин пропуску звернення в 6-ти місячний строк до нотаріуса з ствердженням, що про смерть батька у 6-ти місячний строк їй і не було відомо. На вимогу сторони відповідача про допит позивача як свідка у справі для ствердження тих чи інших обставин, остання відмовилась надавати пояснення як свідок, вказавши що пояснення у справі надаються виключно адвокатом, якому відомі всі обставини справи (а.с.117). Щодо неможливості добратись до нотаріальної контори за 6 місяців з часу відкриття спадщини, то суд вважає такі доводи неналежно обґрунтованими, поскільки заява про прийняття спадщини у разі дізнання про смерть батька у цей період, могла бути подана через поштовий зв`язок чи через представника. Згідно ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Такий строк у даному спорі для позивача був визначений з 16.02.2020р. до 16.08.2020р. включно. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: по-перше, у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; по-друге ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, або інші підстави то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України - не застосовуються. Таким чином, закон встановлює строк для прийняття спадщини шість місяців з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). У разі неподання заяви протягом цього строку спадкоємець вважається таким, що не прийняв спадщину (ст. 1272 ЦК України), окрім випадку, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Однак, вказаний строк не є присічним і сам факт його пропуску не свідчить про втрату особою права на спадкування, так як право захисту виникає в судовому порядку. Спадкоємець, який пропустив зазначений строк, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За відсутності письмової згоди спадкоємців або відмови нотаріуса від прийняття заяви, спадкоємець, який пропустив строк, має право подати позов до суду, зазначивши причини його пропуску. У разі визнання причин пропуску поважними, суд визначає спадкоємцю додатковий строк для подання заяви. Відповідно до свого внутрішнього переконання суд оцінює всі наведені спадкоємцем фактичні обставини справи в сукупності та визначає, чи є та чи інша причина пропуску строку поважною, адже закон не наводить чіткого переліку причин пропуску такого строку, які слід вважати поважними. До матеріалів справи сторона позивача відмови нотаріуса про прийняття заяви у звязку з пропущенням строку не подавала, така заява відсутня і у матеріалах спадкової справи наданою нотаріатом на вимогу суду. На запитання суду про факт звернення до нотаріуса позивачем, то її представник пояснив, що заяву до нотаріуса для прийняття спадщини позивач дійсно не подавала, оскільки такої необхідності у поданні не має, без поновлення строку судом. Такі твердження представника є помилковими, однак суд розглядає справу виключно на тих доказуваннях, які вважає саме сторона правильними. У пункті 24 постанови Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Серед поважних причин, на переконання суду та з врахуванням судової практики, а також на підставі доводів представника позивача, варто зазначити в т.ч. 1) гостре раптове захворювання у сукупності з незначним терміном пропуску строку (постанова ВС від 23.11.2020 у справі № 315/714/19); тривале лікування в умовах стаціонару (постанова ВС від 13.03.2020 у справі № 314/2550/17); велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна. А тому, вірно доводив представник позивача про загальновідомі обставини наявності карантинних обмежень, однак не довів що такі обставини об`єктивних і непереборних труднощів були одночасно у поєднанні з дізнанням дочки про смерть батька, а тому весь період пропущенного строку в 6-ть місяців без відсутності відомостей про смерть батька, не доводять поважності причин нею пропуску звернення до нотаріуса, якого й не було на час ухвалення данного рішення. Слід зазначити, що до поважних причин та об`єктивних і непереборних труднощів зазвичай судом не зараховується: 1) юридичну необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови (такий висновок наведено у постанові КЦС/ВС від 06.02.2018 у справі 180/1163/16-ц, і підтримано у постановах ВС: від 26.02.2020 у справі № 286/27/18 ; від 07.02.2020 у справі №431/1160/18-ц; від 02.09.2020 у справі № 761/10023/13-ц); 2) відсутність інформації про смерть спадкодавця (постанова ВС від 25.04.2019 у справі № 761/794/15-ц); 3) відсутність у позивача свідоцтва про смерть спадкодавця та інформації щодо наявності у спадкоємця права власності на спірну квартиру, а також проживання спадкоємця в іншому населеному пункті (постанова ВС\~ від 24.09.2020 у справі № 310/2327/18); 4) хвороба дітей спадкоємця, оскільки заяву мав можливість подати особисто чи надіслати поштовим зв`язком саме спадкоємець (постанова ВС від 12.11.2018 у справі № 136/200/17). Отже, звертаючись до суду із позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач повинен пам`ятати, що в залежності від конкретних обставин справи суди можуть визнавати ті чи інші причини пропуску строку як поважними, так і такими, що не перешкоджали особі звернутися із відповідною заявою в межах визначеного законом строку. Визначальним у такому випадку є саме критерій наявності об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для спадкоємця. У разі недоведення існування цих обставин, такий ризикує отримати мотивовану відмову суду у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і, як наслідок, втратити право на спадкування. У справі, яка розглядається судом, позивач як спадкоємець за законом своєчасно спадщину не прийняла у зв`язку як зазначено в позові із: введенням карантинних обмежень на території України згідно постанови Кабінету міністрів України від 11.03.2020 року №211, тобто через близько 1 місяця з часу смерті батька, періодичне припинення сполучення між містами Київ-Івано-Франківськ з березня по початок червня 2020р., а також станом її здоров`я у серпні, вересні та жовтні 2020р., а також доглядом за малолітньою донькою [PERSON] [INFO] (а.с.14 зв) до 01.09.2020р.\~ та з 26.10.2020р. по 18.11.2020р. день подання позову до суду. Однак, суд не бере до уваги довідку про неможливість відвідування дочкою позивача дитячого садка (а.с.16, 16зв), оскільки початок відвідування дитиною такого, як зазначено в даному доказі, з 01.09.2020р., а припинення роботи з 26.10.2020р. через карантин, тобто цей період був за межами строку подачі заяви про прийняття спадщини. Також не є належним доказом документи (а.с.18-18б) щодо проживання з дідусем (батьком матері), як доводила сторона позивача, так доказів соціальної опіки над ним, чи неможливості догляду іншими особами (на період поїздки до місця відкриття спадщини у 6-ти місячний строк при можливих би даних про смерть спадкоємця чи неможливості подати заяву поштовим зв`язком), суду не надано. Як і не є належним доказом перебування особи похилого віку у зоні ризику захворювання на ковід. Сама ж позивач у позові зазначає, що сполучення було припинене між містами Київ-Івано-Франківськ з березня по початок червня 2020р., тобто на 3 місяці, хоча сполучення між містами на іншому транспорті (наприклад фізичної особи) не припинялось. Водночас, як зазначено вище з практики ВС проживання в іншому населеному пункті, чи відстань між містами, не є важливою обставиною пропуску строку подачі заяви, яка як вже зазначено вище може бути подана поштовим зв`язком чи через уповноваженого представника. Згідно копій консультативних висновків Консультативної поліклініки ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського» від 13.08.2020р., у [PERSON] з 13.08.2020р. (вперше), 15.09.2020р., 09.10.2020р. діагностовано бронхіальну астму (а.с.19-21). Тобто захворювання позивача (без стаціонарного лікування доказів такого суду не надано) розпочалось рівно з завершенням 6-ти місячного строку прийняття спадщини від батька 16.08.2020р., про смерть якого дізналась тільки осінню 2020р., і таке захворювання не перешкодило позивачу звернутись до суду за захистом права, що й на переконання суду не могло бути саме поважною причиною не можливістю звернення до нотаріуса. При цьому, оцінку саме таким доводам висловленим у позові та отриманих поясненнях суд робить у сукупності і з тим, що факт дізнання про смерть батька було, зі слів представника у судовому засіданні, саме осінь 2020р. (без конкретизації місяця), отже всі обставини наявності об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для спадкоємця-позивача щодо неможливості звернення у 6-ти місячний строк з дня відкриття спадщини спростовуються єдиним фактом, що вона не зверталась у цей період саме тому, що їй не було відомо про смерть спадкодавця, а тільки осінню 2020 року, саме такий висновок зроблено судом з оцінки всіх зібраних доказів справи у їх сукупності. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. У підсумку, як зазначено вище, не може зараховуватися до поважних причин та об`єктивних і непереборних труднощів - відсутність інформації про смерть спадкодавця. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Актуальною на час розгляду даного спору залишається позиція щодо цього ВСУ у справі 6-1486цс15. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до ствердного висновку про недоведеність вимог позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст.1266, 1268, 1269, ч. 3 ст. 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed