Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з відповідачем спільне життя не склалось через різні характери та погляди на життя, із-за чого в сім'ї часто виникають сварки та непорозуміння, що призвело до втрати почуттів один до одного. Подружні стосунки сторони припинили, спільного господарства не ведуть, примирення не можливе. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовго судового засідання. В підготовчому судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала, просила його задовольнити, прізвище просила не змінювати. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав, згоден на розлучення. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що зроблено актовий запис №276, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.6-7). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила прізвище залишити «[PERSON]». Стосовно визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зі змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За наведених обставин, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів щодо спільної домовленості батьків про місце проживання дитини, суд відмовляє у задоволені вимог в цій частині. Тому, на підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини задоволенню не підлягають.

Outcome: partial