Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.02.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % . Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобовязання, передбачені Кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 30.09.2017 року складає 69782,84 гривень, що складається із: тіло кредиту у розмірі 3782,59 гривень, нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 58476,33 гривень; пені та комісії у розмірі 3724,74 гривень, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина) 3299,18 гривень - штраф (процентна складова). У звязку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та стягнути судові витрати. У судове засідання позивач не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Від уповноваженого представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю позивач, позовні вимоги позивач підтримує і просить задовольнити. У судове засідання відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проти позову частково заперечує та подав заяву про застосування строків позовної давності. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Стаття 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що 16\~лютого 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій вказано, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином своїх зобовязань за вказаним договором не виконав, внаслідок чого в нього перед Банком виникла заборгованість. В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за договором від 16.02.2011 року, який відповідачем не спростовано, згідно якого загальна сума заборгованості станом на 30.09.2017 року складає 69782,84 гривень, що складається із: тіло кредиту у розмірі 3782,59 гривень, нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 58476,33 гривень; пені та комісії у розмірі 3724,74 гривень, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина) 3299,18 гривень - штраф (процентна складова). Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З розрахунку заборгованості, який додано до позову, та виписки по особовому рахунку [PERSON] за кредитним договором б/н від 16.02.2011 року, встановлено, що відповідачем було здійснено останній платіж за кредитним договором 12.09.2014 року в сумі 388,07 грн. Крім того, 28.04.2015 року Банком було здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки в сумі 01 грн. 51 коп., яка була врахована позивачем на рахунок погашення пені. Враховуючи те, що останнє погашення суми кредиту за кредитним договором від 16.02.2011 року було здійснено 12.09.2014 року, а 28.04.2015 року було здійснене автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти в розмірі 01 грн. 51 коп., яке не може рахуватися як дія позичальника спрямована на погашення заборгованості за власної волі, ПАТ КБ «ПриватБанк» мав би звернутися із позовом про стягнення заборгованості до 12.09.2017 року. Проте, з цим позовом [PERSON] звернувся лише 06.12.2017 року, тобто поза межами трирічного строку звернення до суду за захистом своїх прав, який в даному випадку рахується з часу здійснення останнього платежу. Вказані обставини свідчать про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Застосовуючи строк позовної давності, суд також враховує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано суду допустимих та достовірних доказів на підтвердження дотримання Банком трирічного строку звернення до суду з позовом. З огляду на викладені обставини, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити внаслідок пропуску Банком строку позовної давності.

Outcome: dismissed