Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

позивач звернувся із позовними вимогами, розмір яких уточнив в ході судового розгляду, просить стягнути із відповідача грошові кошти за депозитними вкладами: згідно договору від 29.01.2015 року №300131/165451/07-15 розмірі 1801,8 доларів США та відсотки за користування коштами за період з 29.04.2015 року по 18.09.2015 року в розмірі 70,59 доларів США, що еквівалентно 1627 грн. 80 коп., три відсотки річних за період з 29.04.2015 року по 18.09.2015 року в розмірі 21,18 доларів США, що еквівалентно 488 грн. 41 коп.; згідно договору від 29.01.2015 року №300131/165442/3-15 розмірі 9000 доларів США та відсотки за користування коштами за період з 29.04.2015 року по 18.09.2015 року в розмірі 373,76 доларів США, що еквівалентно 8618 грн. 90 коп., три відсотки річних за період з 29.04.2015 року по 18.09.2015 року в розмірі 105,78 доларів США, що еквівалентно 2439 грн. 29 коп. Крім цього, просить стягнути із відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладених договорів про розміщення строкового грошового вкладу, Банком прийнято у нього на депозит грошові кошти у валюті. Однак після закінчення дії договорів Банком свої зобов'язання договором не були виконані, грошові вклади у валюті йому повернуті не були. На неодноразові його звернення Банк відмовлявся повертати кошти безпідставно мотивуючи різними обставинами, та незаконно пропонуючи переукласти депозитні договори на новий термін. На даний час, йому безпідставно не повернуто грошові кошти в зазначеному розмірі, а тому просить позов задоволити. Крім цього, вважає, що внаслідок безпідставного зволікання із поверненням вкладів йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях та проявляється у втраті довіри до оточуючих людей, банківсько-кредитних установ, розладі сімейних та дружніх відносин, неможливості протягом тривалого часу користуватися належними йому грошовими коштами. Все це відобразилось на його стану здоров'я, він змушений був нести витрати на лікування. Розмір моральної шкоди оцінює в 20 тис. грн., та просить її стягнути із відповідача. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з аналогічних підстав. Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки свого представника не повідомив. Зважаючи на те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а належно повідомлений про розгляд справи відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив повторно, суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, справу слід розглянути у його відсутності, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд задовольняє позов частково з таких підстав. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та АТ «Банк Фінанси та Кредит» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозит) «Блискуча сімка» від 29.01.2015 року №300131/165451/07-15 (а.с.15-16) відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі - 2100 доларів США на строк до 29.04.2015 року, зі сплатою відсотків у розмірі зростаючої процентної ставки від 8,20% до 10% річних. По закінченню вказаного у договорі строку відповідач зобов'язався повернути позивачу вклад та нараховані проценти. Крім цього, 29.01.2015 року між сторонами було укладено договір про банківський строковий вклад «Пенсійний» №300131/165442/3-15 (а.с.11) відповідно до умов якого позивач передала, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі - 9000 доларів США на строк до 29.04.2015 року, зі сплатою 10,6 процентів річних. По закінченню вказаного у договорі строку відповідач зобов'язався повернути позивачу вклад та нараховані проценти. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, як встановлено в судовому засіданні, після закінчення дії договорів, взяті на себе зобов'язання за умовами депозитних договорів Банком не виконано, вкладені позивачем грошові кошти на строковий банківський вклад в сумі 1200 доларів США та 9000 доларів США йому повернуто не було. А відтак суд приходить до переконання, що внаслідок невиконання відповідачем свого зобов'язання було порушене майнове право позивача на отримання належних йому грошових коштів, у зв'язку із чим таке підлягає відновленню судом шляхом стягнення із відповідача належних позивачу грошових коштів в сумі 1200 доларів США та 9000 доларів США. Крім цього, суд враховує, що відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. В той же час, в судовому засіданні встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 р. №612 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». У відповідності до положень ч.1 ст.27, п. 3 та 5 ч.5 ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Таким чином, оскільки після закінчення депозитних договорів відповідачем грошові кошти позивачу, як вкладнику не повернуто, він користувався коштами позивача без жодних правових підстав, а відтак на користь позивача додатково підлягає стягненню із Банку проценти за користування депозитами за період з моменту виникнення прострочення зобов'язання з 29.04.2015 року і по день початку процедури виведення Банку з ринку 18.09.2015 року, а також штрафні санкції у виді трьох відсотків річних за цей же період, у відповідності до положень ст. 625 ЦК України. Так як, згідно представленого розрахунку (а.с.144) за період з 29.04.2015 року по 18.09.2015 року за договором банківського вкладу від 29.01.2015 року №300131/165451/07-15 розмір процентів за користування грошовими коштами становить 81,95 доларів США, трьох процентів річних в сумі 24,58 доларів США, а за договором банківського вкладу від 29.01.2015 року №300131/165442/3-15 розмір процентів за користування грошовими коштами становить 433,87 доларів США, трьох процентів річних в сумі 122,79 доларів США, тому суд приходить до висновку про підставність позовних вимог в цій частині, у зв'язку із чим їх слід задоволити. Судові витрати покласти на відповідача. При цьому, хоча і положення ст.ст. 524, 533, 627, 628 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента в іноземній валюті, а тому, з врахуванням взятих на себе відповідачем зобов'язань по договорах депозиту у іноземній валюті, слід стягнути із нього заборгованість за цими договорами у доларах США з визначенням гривневого еквіваленту. А враховуючи, положення ст.26 п.6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» слід визначити гривневий еквівалент вкладів в іноземній валюті згідно офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації. Також суд задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача суми вкладів, процентів за користування вкладами та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання, не вважає, що виходить за межі положень ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» що встановлює право на отримання вкладником банку за усіма його вкладами граничної суми в розмірі 200 тис. грн., оскільки така сума законодавчо встановлена, як обов'язковий та гарантований державою розмір відшкодування за вкладом у визнаному неплатоспроможним банку, та виплачується за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в той час як судом стягнуто грошові кошти із Банку, як боржника за взятими на себе зобов'язаннями за умовами договорів строкового банківського вкладу. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди суд вважає такі безпідставними з таких підстав. Дійсно ст. 23 ЦК України визначає загальні положення про можливість відшкодування моральної шкоди при наявності вини відповідача, а ст. 1167 ЦК України передбачає можливість відшкодування шкоди в позадоговірних (деліктних) правовідносинах. Однак, в даному випадку позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договірними правовідносинами. Положеннями ст. 611 ЦК України врегульовано, що в разі порушення договірного зобов'язання, настають правові наслідки, в тому числі відшкодування моральної шкоди, встановлені договором або законом. Однак, як вбачається з аналізу положень спірних договорів банківського строкового вкладу, такі не передбачають такого виду цивільної відповідальності відповідача, як відшкодування моральної шкоди у випадку порушення взятих на себе зобов'язань. За таких обставин, оскільки сторонами не передбачено умовами договору право позивача на відшкодування немайнової шкоди у випадку невиконання Банком зобов'язань щодо повернення грошових вкладів, і з вказаними умовами договорів позивач погодився на момент їх підписання, а відтак вважати обґрунтованими посилання позивача щодо задоволення вимог по відшкодуванню моральної шкоди немає підстав. У зв'язку із цим в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: approved