Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 17.03.2016 року зареєстрували шлюб. Мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що їх спільне життя не склалося, оскільки відповідач не надає їй допомоги, нехтує своїми подружніми обовязками, вони мають різні погляди на життя, всі її прохання до відповідача, сподівання щодо виправлення відповідачем його способу життя залишилися марними. Проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. Спору про поділ майна та місця проживання дитини немає. Провадження по справі було відкрито 08.06.2018 року та справу призначено до підготовчого судового засідання на 12.45 год. 01.08.2018 року. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, де вказала, що просить прийняти рішення в звязку з підтриманням позову, строку на примирення не потребує, спору про місце проживання дітей немає. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просить прийняти рішення в звязку з визнанням позову, строку на примирення не потребує, спору про місце проживання дитини та поділ майна немає. Суд ухвалив розглянути справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 200 ЦПК України, та постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 17 березня 2016 року виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4). Під час шлюбу у сторін 17 вересня 2017 року народилась дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Дитина після розірвання шлюбу буде надалі проживати з позивачем, про що у сторін немає спору. Як вбачається з позовної заяви підставою припинення сімейних відносин стало те, що відповідач не надав позивачу допомоги, нехтував своїми подружніми обовязками, сторони мають різні погляди на життя, всі прохання позивача до відповідача щодо зміни його способу життя, залишилися марними. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Спору щодо розподілу спільного майна та місця проживання малолітньої дитини між сторонами немає. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст.ст.\~105,\~110\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Оскільки позивач подала заяву, де наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти того, щоб розірвати шлюб, та обидва просять не надавати їм строк на примирення, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам малолітньої дитини. Згідно ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved