Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач звернувшись до суду з вищевказаним позовом і посилаючись на заподіяння йому шкоди внаслідок ДТП, яка, як вважає позивач, сталася з вини відповідача - [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП, була застрахована відповідачем - ПрАТ «Страхова компанія «Україна», просив стягнути з відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Україна»: 50000 грн. - страхового відшкодування, 3839 грн. - пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика за період з 06.11.2014 року по 13.02.2015 року, а з відповідача - [PERSON], просив стягнути: 123540 грн. 08 коп. - у відшкодування майнової шкоди, яка пов'язана із пошкодженням автомобіля; 20000 грн. - у відшкодування моральної шкоди, яка виражається у необхідності збирати документи і звертатись за наданням юридичної допомоги, переживанні незручностей із-за неможливості користуватись автомобілем, погіршанні взаємовідносин у сім'ї; 280 грн. - у відшкодування витрат за послуги евакуатора; 900 грн. - у відшкодування витрат за оплату звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу; 1100 грн. - у відшкодування витрат за оплату висновку автотоварознавчого дослідження з визначення утилізаційної вартості. Також, позивач просив покласти на відповідачів відшкодування судових витрат. У судовому засіданні позивач позов підтримав і просив про його задоволення. Відповідач: ПрАТ «Страхова компанія «Україна» свого представника в судове засідання не направив і доказів про поважність причин не направлення свого представника, суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи, даний відповідач неодноразово повідомлявся належним чином за своїм місцезнаходженням, що підтверджується наявними в матеріалах справи, зворотними поштовими повідомленнями. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився і доказів про поважність причин своєї неявки, суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи, неодноразово повідомлявся належним чином за місце своєї реєстрації, що підтверджується наявними в матеріалах справи, зворотними поштовими повідомленнями в яких, органи поштового зв'язку повідомляють, що відповідач не отримує направленої йому судом поштової кореспонденції. Представник третьої особи, надіслав до суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Позивач вважаючи, що представник відповідача: ПрАТ «Страхова компанія «Україна» та відповідач: [PERSON] не з'явились у судове засідання без поважних причин, не заперечував проти заочного розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача: ПрАТ «Страхова компанія «Україна», відповідача: [PERSON] та представника третьої особи. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно за відсутності представника відповідача: ПрАТ «Страхова компанія «Україна», відповідача: [PERSON] та представника третьої особи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. 23.06.2014 року біля 22-10 год., відповідач - [PERSON], керуючи автомобілем «БМВ» р. н. [NUMBER] на регульованому перехресті пр. Гагаріна і вул. Харківське шосе в м. Києві, здійснив рух на забороняючий, червоний сигнал світлофора, що призвело до зіткнення з автомобілем «БМВ» р. н. [NUMBER], під керуванням позивача та механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів. Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2014 року, відповідача - [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі: 340 грн.. Як вбачається з постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2014 року, [PERSON], не заперечував свої вини в порушенні Правил дорожнього руху, яке призвело до зіткнення вищевказаних транспортних засобів. З урахуванням викладеного, суд вважає, що саме відповідач - [PERSON]., є винним у скоєнні ДТП та заподіянні шкоди внаслідок цієї ДТП. Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.10.2007 року, власником автомобіля «БМВ» р. н. [NUMBER], є позивач. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, станом на 23.06.2014 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «БМВ» д. р. н. [NUMBER], після аварійного пошкодження, дорівнює: 217680 грн. 20 коп.. При цьому, оцінювач виходив з того, що вартість відновлювального ремонту, перевищує ринкову вартість даного автомобіля, а тому, вартість матеріального збитку, дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент ДТП до його пошкодження. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії висновку № 3761/4 автотоварознавчого дослідження з визначення утилізаційної вартості, складеного 27.05.2015 року, утилізаційна вартість, пошкодженого при ДТП 23.06.2014 року автомобіля «БМВ» д. р. н. [NUMBER], становить: 44149 грн. 12 коп.. За повідомленням третьої особи, станом на 23.06.2014 року, тобто на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «БМВ» р. н. [NUMBER], яким керував відповідач - [PERSON], була застрахована відповідачем - ПрАТ «Страхова компанія «Україна», що підтверджується полісом обов'язкового страхування № АС/3916131. Як вказує позивач на момент ДТП, обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну за полісом обов'язкового страхування № АС/3916131, становив: 50000 грн. і франшиза цим полісом, не була передбачена. Будь-яких конкретних правових доказів у спростування доводів позивача, щодо ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну та відсутності франшизи за полісом обов'язкового страхування № АС/3916131, відповідачі суду не надали і судом таких доказів не здобуто. Згідно з ч. 1 ст. 1167, ч. 2 ст. 1187, п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до абзацу першого п. 9.2. і п. 9.4. ст. 9, п. 12.1. ст. 12, ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІV, обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 25500 гривень на одного потерпілого. До договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та виплат страхового відшкодування за цими договорами застосовуються норми щодо ліміту відповідальності страховика, які діяли на дату укладення договору. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків, ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеного судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням викладеного, суд вважає, що цивільно-правову відповідальність перед позивачем, мають нести обидва відповідачі. Що ж до розміру грошової суми, яка має бути сплачена позивачу кожним відповідачем, то суд при вирішенні цього питання виходить з наступного. Як вказує позивач, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну за полісом обов'язкового страхування № АС/3916131, становить: 50000 грн., а франшиза цим полісом не встановлена. Тому, з відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Україна» на користь позивача, підлягає стягненню: 50000 грн. - страхового відшкодування. Як вказує позивач, він 07.08.2014 року подав відповідачу - ПрАТ «Страхова компанія «Україна» усі необхідні документи для нарахування і виплати страхового відшкодування, однак, відповідач жодних нарахувань і виплат не здійснив. Згідно п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Україна»: 3839 грн. - пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика за період з 06.11.2014 року по 13.02.2015 року, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Свій, пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль, позивач просив залишити йому. Тому, з відповідача - [PERSON] на користь позивача, підлягає стягненню: 217680 грн. 20 коп. - 50000 грн. - 44149 грн. 12 коп. = 123531 грн. 08 коп. - у відшкодування майнової шкоди, яка пов'язана із пошкодженням автомобіля, а не сума: 123540 грн. 08 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача - [PERSON]. Відповідно до наявного у матеріалах справи і наданого позивачем, оригіналу квитанції № 001635 від 23.06.2014 року, за послуги евакуатора, позивач сплатив: 280 грн.. Понесення позивачем витрат за послуги евакуатора, ніким по справі, конкретними правовими доказами, не спростовано. Відповідно до наявного у матеріалах справи і наданого позивачем, оригіналу квитанції до прибуткового касового ордера № 3007/4 від 08.07.2014 року, за складання звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, позивач сплатив: 900 грн.. Понесення позивачем витрат за складання звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, ніким по справі, конкретними правовими доказами, не спростовано. Відповідно до наявного у матеріалах справи і наданого позивачем, оригіналу квитанції до прибуткового касового ордера № 3761/4 від 27.05.2015 року, за складання висновку № 3761/4 автотоварознавчого дослідження з визначення утилізаційної вартості, складеного 27.05.2015 року, позивач сплатив: 1100 грн.. Понесення позивачем витрат за складання висновку № 3761/4 автотоварознавчого дослідження з визначення утилізаційної вартості, складеного 27.05.2015 року, ніким по справі, конкретними правовими доказами, не спростовано. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача - [PERSON]: 280 грн. - у відшкодування витрат за послуги евакуатора; 900 грн. - у відшкодування витрат за оплату звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу; 1100 грн. - у відшкодування витрат за оплату висновку автотоварознавчого дослідження з визначення утилізаційної вартості, суд також, вважає обґрунтованими. Також суд вважає, що пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, позивачу заподіяно моральну шкоду. Наявність вини відповідача - [PERSON] в скоєнні ДТП, судом встановлена. Що ж стосується розміру цього відшкодування, то з урахуванням ступеня відповідача, обставин ДТП, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивача у зв'язку із ДТП, суд вважає, що 20000 грн., про стягнення яких просить позивач, є достатнім розміром для відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Оскільки позов частково задовольняється, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог по відношенню до кожного відповідача окремо. При цьому, розмір судового збору, суд визначає з розміру стягуваних сум: страхового відшкодування, відшкодування майнової шкоди, відшкодування витрат за послуги евакуатора та задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial