Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить припинити право власності відповідача на її 1/4 частину квартири [ADDRESS] з виплатою їй вартості цієї частки та визнати за позивачем право власності на вказану частину квартири, посилаючись на те, що вони є співвласниками вказаної квартири, неможливість спільного володіння і користування вказаною квартирою, незначної частки квартири належної відповідачу, неможливості виділу належної відповідачу частки квартири в натурі, проживання її в іншому населеному пункті, а також те, що відповідач не приймає участі в утриманні квартири, чим порушуються права позивача, як співвласника. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги за підставами вказаними у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки припинення права відповідача на частку у квартирі завдасть істотної шкоди її інтересам, так як вона буде позбавлена єдиного місця проживання, оскільки іншого житла не має, на даний час тимчасово перебуває за кордоном, при цьому посилався на наявність у позивача іншого житла для проживання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло за № [NUMBER] від 15.06.1994 року співвласниками квартири [ADDRESS] були [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до договору дарування частини квартири від 21.07.2010 року [PERSON] та [PERSON] подарували свої частки вказаної квартири [PERSON] Згідно довідки Дар'ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 484 від 25.07.2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання позивача [PERSON] та членів її сім'ї: чоловіка [PERSON] та дітей [PERSON] і [PERSON] Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.10.2017 року, відповідач [PERSON] у власності іншого житла не має, а у власності чоловіка позивача [PERSON] перебуває квартира [ADDRESS] Вказані обставини підтверджуються поясненнями представників позивача та відповідача й сторонами визнаються. За положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових, прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників. За приписами ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність обставин передбачених ч.1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, а висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, які фактично сторонами не оспорювались, суд приходить до висновку, що частка відповідача у праві власності на спірну квартиру з урахуванням встановлених обставин для відповідача не є незначною, оскільки фактично становить ? частину квартири, та у зв'язку з відсутністю у відповідача іншого житла, припинення права власності відповідача на житло завдасть йому у зв'язку з таким припиненням значної шкоди, що узгоджується з позицією ВССУ викладеною в ухвалі від 27.01.2016 року у справі № 6-12402ск15 та з висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові у справі №6-68цс14 від 02.07.2014. При цьому, суд бере до уваги наявність у сім'ї позивача у власності іншого житла та можливість вирішити спір та захистити свої права іншим способом: шляхом виділу своєї частки зі спільного майна (квартири) в порядку передбаченому ст.ст. 358, 364 ЦК України. Поряд з цим, доводи позивача про те, що відповідач не користується своєю власністю та не приймає участі в утриманні квартири, яка перебуває у спільній власності сторін, не приймаються судом до уваги, як такі що не підтверджені належними доказами й не дають підстав для позбавлення відповідача власності та задоволення вимог позивача, а спір з приводу участі відповідача в утриманні квартири в разі його наявності вирішується іншим шляхом. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача, у зв'язку з чим відповідно до ст. 47 Конституції України, ст.ст 364, 365 ЦК України, позов не може бути задоволений судом.

Outcome: dismissed