Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що згідно рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 січня 2008 року було встановлено: стягувати з відповідача, [PERSON], на її користь аліменти на утримання доньки, [PERSON], [INFO], на період її навчання в розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною 23-річного віку. Відповідач взагалі не ніс витрат по утриманню дитини, таким чином у нього виникла заборгованість по аліментах у сумі 21431 грн. 11 коп., тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам 21431,11 грн., пеню 6673,32 грн., та три відсотки річних 2529,39 грн., а також судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам 21431,11 грн., пеню 6673,32 грн., та три відсотки річних 2529,39 грн. та сплачений судовий збір в сумі 640 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив повністю відмовити в задоволенні позову, подав письмові заперечення. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини. Як вбачається з матеріалів справи, 18 січня 2008 року Обухівським районним судом Київської області було винесено рішення, яким стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], на період її навчання в розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 04 грудня 2007 року до досягнення дитиною 23 річного віку. З довідки-розрахунку заборгованості по аліментам № 47/7 від 16 червня 2014 року вбачається, що заборгованість по аліментах стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] становить 21431 грн. 11 коп.. Згідно з довідкою Коледжу інформаційних систем і технологій «Київський національний економічний університет імені [PERSON]» № 188 від 19.10.2017 року, [PERSON] дійсно навчалась на денному відділенні в Коледжі інформаційних систем і технологій ДВНЗ «КНЕУ ім.. [PERSON]» в період з 01 вересня 2005 року (наказ № 119-с від 09.8.2005 року) по червень 2009 року (наказ 78-с від 30.08.2009 року). Як вбачається із доданих позивачем матеріалів дочка продовжувала навчання та отримала дипломи про освіту від 28.02.2013 року та 22.02.2015 року. 04.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 18.01.2008 року відповідач мав сплачувати аліменти на утримання дитини до досягнення нею 23-річного віку за умови продовження навчання. Відповідач, заперечуючи проти позову, не довів тієї обставини, що стягнення аліментів припинилась в 2009 році. До суду із заявою про припинення чи зменшення розміру аліментів відповідач не звертався. За нормою\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому\~статтею 199\~цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~статті 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Згідно зі статтями 10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми ст.ст. 57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна вимога [PERSON] в частині стягнення заборгованості по аліментам в розмірі 21431 грн. підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та трьох відсотків річних, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки вони доказово не обґрунтовані. Відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial