Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала в шлюбі, який в подальшому був розірваний. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з нею. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.03.2013 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини доходів, починаючи з 01.02.2013 року і до повноліття дітей. Син [PERSON] досягнув повноліття в 2014 році, та навчається на ІІІ курсі денної форми навчання юридичного факультету Київського національного університету ім. Т. Шевченка. Вартість навчання сина коштує 120 000,00 грн. за весь період навчання (освітньо-кваліфікаційний рівень - бакалавр). Навчання закінчується 30.06.2017 року. На даний час розмір аліментів, які щомісячно сплачуються відповідачем, становить 1 610,00 грн. Оскільки син [PERSON] продовжує навчатися, він потребує матеріальної допомоги. Відповідач має можливість утримати сина. Він є співзасновником ТОВ «Лекос» та ТОВ «Магік». Загальними зборами учасників ТОВ «Лекос» прийнято рішення про розподіл чистого прибутку, і відповідачу нараховані дивіденди в сумі 1 217 500,00 грн., але кошти він не отримує. На загальні збори ТОВ «Магік» відповідач не з'являється, що призводить до відсутності кворуму, та неможливості вирішити питання нарахування та виплати дивідендів, з яких сума відповідача - 750 000,00 грн. Відповідач не відвідує збори з того часу, як вона (позивач) подала позов про стягнення аліментів. Але аліменти з дивідендів могли покрити вартість навчання сина. У зв'язку викладеними обставинами просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини всіх доходів від дня подачі позову до суду і до досягнення сина 23 років за умови продовження ним навчання. В судовому засідання представник позивача підтримав обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просив їх задовольнити. По суті спору додатково зазначив, що син [PERSON] не працює, як повідомила позивач. Доказів цього не має. Підтвердив, що відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/6 частини доходів відповідача. Просив врахувати додаткові письмові обґрунтування та всі надані до справи документи. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. По суті спору зазначив, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти, він не працює, має інвалідність. Крім того, позивачу при поділі майна було виділено більшу частку з урахуванням дітей. На даний час відповідач має боргові зобов'язання. Зауважив, що син [PERSON] відмовився від спілкування з батьком влітку 2013 року. Просив врахувати письмові заперечення відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Встановлено, що сторони по справі мають сина [PERSON], [INFO]. З довідки № 1178-15 від 17.12.2015 року встановлено, що син сторін - [PERSON] є студентом 3 курсу освітнього рівня «Бакалавр» денної форми навчання юридичного факультету Київського національного університету ім. Т. Шевченка ІV рівня акредитації з 01.09.2013 року, і закінчує навчання 30.06.2017 року. Відповідно до ст.ст. 198-200 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей до досягнення 23 років, які продовжують навчання та потребують матеріальної допомоги. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Розмір аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених в ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Законодавець передбачив обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до закінчення такого навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років під умовою можливості надання такої допомоги, тобто законодавець обов'язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, поставив у залежність від матеріального стану батьків. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. В даному випадку позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача від дня подачі позову до суду і до досягнення сина 23 років за умови продовження ним навчання. З урахуванням того, що відповідач не надав доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, та враховуючи те, що з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини. Судом враховується і те, що наявність у відповідача інвалідності, не є перешкодою для надання матеріальної допомоги сину на час його навчання. Дана обставина була наявна і під час розгляду справи про стягнення аліментів на двох дітей в 2013 році, де суд також не приймав до уваги цю обставину, з чим відповідач погодився, виконував рішення суду. Крім цього, судом враховуються пояснення, докази, надані стороною позивача, які підтверджують наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу сину на час його навчання. Однак, враховуючи вимоги законодавства аліменти мають бути стягнути до закінчення навчання, а саме по 30.06.2017 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial