Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачем 10 вересня 2011 року було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1087. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. З січня 2017 року, сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство та проживають окремо один від одного. Сім'я на даний час носить формальний характер і її збереження не відповідає як інтересам позивача так і відповідача. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON]та судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Погодивсяна розірвання шлюбу, не дивлячись на те, що на його дусмку відсутні для цього підстави. Проте заперечував щодо стягнення з нього на користь позивача судових витрат, оскільки у нього на утриманні є матір пенсіонер, інвалід ІІ групи, а тому [PERSON], як ініціатор розрівання шдлюбу має нести такі витрати. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 10 вересня 2011 року було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 1087. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства і не підтримують шлюбних стосунків та проживають окремо один від одного з січня 2017 року. Також з цього часу не ведеться спільне госпордарство та сторони мають окремі бюджети. Під час розгляду справи не було отримано доказів, які б свідчили про можлтивість збереження шлюбу. Також в судовому засіданні учасники процесу не заявляли про необхідність отримання строку для примирення. Крім того, в судовому засіданні не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що збереження шлюбу відповідає як інтересам позивача так і відповідача. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них , що має істотне значення. За обставин встановлених судом, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між нею та [PERSON], оскільки його збереження не відповідає як інтересам позивача так і інтересам відповідача. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Дошлюбне прізвище позивача [PERSON] - «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що позивач після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище отримане при реєстрації шлюбу. Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про розподіл між сторонами судових витрат. Приписами ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові рішення. З огляду на зазначену норму процесуального права суд не може погодитись з запереченнями [PERSON] щодо стягнення з нього судових витрат, оскільки розподіл судових витрат не проводиться з урахуванням перебування у відповідача на утриманні будь - якої особи. Таким чином, розподіляючи судові витрати, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved