Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. У позовній заяві зазначила що перебуває у шлюбі з відповідачем з 01 березня 2014 року. Шлюб фактично припинив існування, у сторін відсутні спільні інтереси, відсутнє взаєморозуміння. На даний час спільного господарства вони не ведуть. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Зі своєї сторони позивач робить все можливе для забезпечення повноцінного життя дітей. Відповідач отримує пенсію по інвалідності, неофіційно працював за кордоном, на даний час працює у м. Івано-Франківську, інших утриманців не має, обов`язків щодо утримання дітей не виконує. За наведених обставин просила суд шлюб розірвати, дітей залишити на проживанні з нею, та стягувати з відповідача аліменти в розмірі по 2 000 грн. щомісячно на кожну дитину до їх повноліття. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому. Позивач вказала що не працює, так як доглядає за дітьми. Відповідач у судовому засіданні не заперечив проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з матір`ю. Вимогу про стягнення аліментів визнав частково. Погодився сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказав що отримує приблизно 3\~500 грн. щомісячно пенсію по інвалідності, а його заробіток складає 3\~000 грн. на місяць. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши долучені до позовної заяви докази, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01 березня 2014 року у Виконкомі Коршівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, про що складено актовий запис № 2 (а.с. 7). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 9,10). Довідок про свої доходи сторони суду не надали. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. За змістом ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Враховуючи вищенаведене, та те що проживання дітей з матір`ю не суперечить їх інтересам, відповідач не заперечив щодо проживання дітей з матір`ю, суд вважає що шлюб між сторонами слід розірвати, дітей залишити проживати з позивачем. В порядку ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. За приписами ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років установлено: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач обрала спосіб присудження аліментів у твердій грошовій сумі, тому стягнення аліментів у відмінний спосіб (частці від заробітку) позбавлена правових підстав. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує відсутність документально підтверджених даних про доходи сторін, потреби дітей щодо належного утримання, вік сторін та дітей, відсутність у відповідача інших утриманців. Враховуючи що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов у цій частині слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500 (одній тисячі п`ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повнолітня. В процесі розгляду справи позивачем не доведено належними доказами спроможність відповідача сплачувати аліменти в розмірі по 2\~000 грн. на кожну дитину. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду 12 квітня 2021 року. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 908 грн. судового збору на користь держави за вимогу про стягнення аліментів, та 908 грн. судового збору в користь позивача за вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 430 ЦПК України стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі ст. ст. 104, 110, 112, 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial