Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому просить суд поділити спільно набуте майно подружжя шляхом стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації, що становить ? вартості спільно набутого майна подружжя у розмірі 63 818,78 грн. Мотивуючи вимоги тим, що за час перебування у шлюбі нею із відповідачем було набуто майно, яке належить їм на праві спільної суміної власності, а саме: модульна спальня «Росава Комплект « вартістю 12000,00 грн; вітальня «Фараон Лак» - вартістю 6000,00 грн.; кухня Класична «Софія» - 4000,00 грн.; холодильник «Indesit NBS 20 А» - 8000,00грн.; матрац «Елісон Роскеt Sрrіng Кокос 2» - 6000,00 грн.; газова плита «Indesit К6G20(W)» - 9000,00 грн.; пилосос «Sаmsung VС-6015V (1500W, 5ф, т/м.тр, р/корп.» - 2000,00 грн.; комп'ютер (системний блок, монітор, колонки, клавіатура принтер)- 8000,00 грн.; телевізор «Sаmsung WS-32Z30НРQ» - 2700 грн.; комплект м'якої меблі «Мустанг» (Фабрика «Модус»)- 4000,00 грн. Враховуючи, що вказане майно залишилось у користуванні відповідача, і спільної домовленості, щодо добровільного поділу спільно набутого майна між сторонами не досягнуто, позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. Під час судового розгляду справи позивач та її представник неодноразово уточнювали (змінювали, доповнювали) позовні вимоги, остаточно визначившись просили суд визнати майно, яке придбане під час шлюбу а саме : модульну спальню «Росава Комплект» вартістю 12000,00 грн; вітальню «Фараон Лак» - 6000,00 грн.; кухню «Класична Софія» - 4000,00 грн.; холодильник «Indesit NBS 20 А» - 8000,00 грн.; матрац «Елісон Роскеt Sрrіng Кокос 2» - 6000,00 грн.; газову плиту «Indesit К6G20(W)» - 9000,00 грн.; пилосос «Sаmsung VС-6015V (1500W, 5ф,т/м.тр, р/корп.» - 2000,00 грн.; комп'ютер (системний блок, монітор, колонки, клавіатура принтер) - 8000,00 грн.; телевізор «Sаmsung WS-32Z30НРQ» - 2700 грн.; комплект м'якої меблі «Мустанг» (Фабрика «Модус»)- 4000,00 грн.; автомобіль JАС НFС1020К 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER], що були придбані під час шлюбу, паєнакопичення в гаражно-будівельному кооперативі [PERSON] в Гаражному кооперативі «Таврія» та будівельні матеріали щодо будівлі гаражу на земельній ділянці № [NUMBER], що знаходиться у Гаражному кооперативі «Таврія» за адресою: Київська область, Васильківський район смт. Глеваха. вул. Вокзальна, - спільною сумісною власністю подружжя. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію - 1/2 вартості спільного майна подружжя, що згідно ринкової вартості складає 103 098 грн. 28 коп., а також понесені судові витрати. Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача [PERSON] зазначила, що доказом підтвердження набуття спільної сумісної власності подружжя дрібної побутової техніки та меблів і речей побуту є покази свідків та фотоматеріали. Ринкова вартість означеного майна підтверджується даними із веб - сайту аналогічних товарів, оскільки відповідач відмовляється надавати відповідні документи підтверджуючі факт купівлі та вартості таких товарів. Враховуючи, що [PERSON] виїхала разом із дитиною з помешкання в якому вона проживала разом із [PERSON] та в якому знаходяться вказані речі, вона позбавлена можливості надати відповідну документацію на підтвердження купівлі означеного майна. Вартість будівельних матеріалів використаних для будівництва гаражу на земельній ділянці № [NUMBER], що знаходиться у Гаражному кооперативі «Таврія» за адресою: Київська область, Васильківський район смт. Глеваха. вул. Вокзальна, підтверджується звітом про оцінку майна наданого Центром незалежної оцінки «Актив Інвест» від 16.09.2014 року. Вартість транспортного засобу - автомобіля JАС НFС1020К 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER], визначено позивачем виходячи із вартості аналогічних транспортних засобів за ціною, розміщеною на веб - сайті, оскільки у період перебування сторін у шлюбі відповідач здійснив відчуження транспортного засобу без її згоди та виплати відповідної компенсації. З огляду на означене позивач та її представник просили про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, вважав не доведеним факт набуття у власність майна, про поділ якого заявлено позовні вимоги. Крім того, зазначив, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження як факту придбання такого майна, так і його вартості, оскільки відповідач в повному обсязі заперечує про існування означеної позивачем побутової техніки, меблів, речей особистого вжитку. Щодо транспортного засобу, то представник відповідача зазначає, що його було відчужено подружжям у період перебування у шлюбі та здійснено добровільний поділ грошових коштів. Разом з цим у відповідача відсутні належні докази на підтвердження здійснення такого поділу. Однак, на думку представника відповідача, позивачем також не доведено у встановлений законом спосіб вартість даного транспортного засобу для визначення компенсації його вартості. Стосовно позовних вимог про стягнення вартості ? частини будівельних матеріалів використаних для будівництва гаражу на земельній ділянці № [NUMBER], що знаходиться у Гаражному кооперативі «Таврія», то представник відповідача зазначає, що його вартість позивачем розрахована у гривнях по відношенню до курсу долару США станом на день звернення з позовом до суду. При цьому грошовою одиницею в Україні є гривня, придбання будівельних матеріалів здійснювалось за ціною визначеною у гривнях, а тому не вірним є її розрахунок у доларах США виходячи із курсу НБУ. Крім того, гараж являється самовільним будівництвом, а вартість будівельних матеріалів використаних для його будівництва не доведена позивачем, як і розмір паєнакопичення [PERSON] у гаражному кооперативі «Таврія». З огляду на означене у задоволенні позову представник відповідача просив відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно із роз»ясненнями, наданими у п. 21,23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що з 01.09.2006 року сторони перебували між собою у зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києві шлюбі. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.08.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Станом на 01.09.2014 року означене судове рішення набрало законної сили. Від шлюбу позивач і відповідач мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. За період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі подружжям було набуто автомобіль - JАС НFС1020К 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Як убачається із реєстраційної картки транспортного засобу наданою Міністерством Внутрішніх справ України Головним сервісним центром від 09.03.2016 року за № 31/27-438 власником автомобіля JАС НFС1020К 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] з 18.05.2007 року був зареєстрований [PERSON] 01.08.2014 року вказаний транспортний засіб знято з обліку. (а.с.123, 125). Однак, якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього, в даному випадку, лише на ім'я одного з подружжя, не спростовує презумпції належності вищевказаного майна до спільної сумісної власності подружжя. Отже, сторони по справі мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівні. Таким чином, автомобіль до 01.08.2014 року являвся об»єктом спільної сумісної власності подружжя. У судовому засіданні достеменно встановлено, що означений транспортний засіб було відчужено та знято з обліку під час перебування сторін у шлюбі. Доказів того, що між сторонами досягнуто добровільної згоди щодо поділу даного автомобіля у суду не має, а тому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача щодо отримання позивачем компенсації у розмірі ? частини автомобіля після його продажу. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.04.2016 року витребувано у відповідача, за клопотанням представника позивача, документи на підстав яких було здійснено відчуження вказаного транспортного засобу та за якою вартістю. Представник відповідача суду пояснив, що виконати вимоги ухвали суду відповідач не може, оскільки документи на підставі яких здійснювалось відчуження даного транспортного засобу втрачено. За правилами ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Під час судового розгляду справи судом роз»яснювалось сторонам та їх представникам наслідки вчинення та відповідно не вчинення процесуальних дій, неодноразово оголошувалась у справі перерва для надання можливості збирання та витребування доказів шляхом заявлення відповідних клопотань, зокрема на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Під час якої, сторони розпорядились своїм як правом, так і обов»язком на власний розсуд. Суд не приймає до уваги надані позивачем та її представником відомості із веб - сайту щодо вартості аналогічного транспортного засобу (а.с.146,147), оскільки за ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, судом встановлено, що автомобіль JАС НFС1020К 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER], був придбаний під час перебування сторін у шлюбі і належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Проте, 01.08.2014 року вказаний транспортний засіб був знятий з реєстраційного обліку і вибув із володіння сторін. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази вартості даного транспортного засобу, що унеможливлює визначити розмір компенсації ? частини вартості такого автомобіля, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач просить, виходячи із вартості будівельних матеріалів, використаних для будівництва гаражу № [NUMBER] у Гаражно-будівельному кооперативі «Таврія» стягнути з відповідача компенсацію у розмірі ? їх частини. Розрахунок компенсації здійснюється позивачем виходячи із вартості будівельних матеріалів - 3 018 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на день звернення з позовом до суду - 65 936,00 грн., та становить 32 968,00 грн. (3018 доларів СШАх 21,848173:2). Відповідно до звіту про оцінку майна від 16.09.2014 року, наданого Центром незалежної оцінки «Актив Інвест», орієнтовна ринкова вартість будівельних матеріалів та будівельних робіт на гараж № [NUMBER], орієнтовним розміром 3,65х5,20 м., що розташований за адресою: Київська область, Васильківський район смт. Глеваха. вул. Вокзальна, Гаражний кооператив «Таврія» складає 39 198,00 грн. (без урахування податку на додану вартість). Як убачається із документів наданих Гаражним Кооперативом «Таврія» від 04.12.2014 року, [PERSON] був прийнятий в члени гаражного кооперативу «Таврія» відповідно до поданої ним заяви від 13.05.2007 року та вибув із членів кооперативу відповідно до його заяви від 10.09.2014 року на підставі рішення від 18.09.2014 року. Доказів того, що сторонами купувались будівельні матеріали для будівництва гаражу, суду не надано. Як було встановлено у судовому засіданні технічної документації на гараж, документів на виділ земельної ділянки, де розташований даний гараж, - сторонам не видавалось. Означена споруда являється самовільною забудовою. Суд вважає, що не підлягає компенсації половина вартості будівельних матеріалів і робіт використаних на будівництво самовільної забудови з відповідача, оскільки поділу підлягає майно, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя. Позивачем не доведено права спільної сумісної власності на будівельні матеріали використані для самовільного будівництва гаражу на земельній ділянці № [NUMBER], що знаходиться у Гаражному кооперативі «Таврія» за адресою: Київська область, Васильківський район смт. Глеваха. вул. Вокзальна. Крім того, суду не надано доказів щодо кількісного та якісного складу матеріалів, що були використані для будівництва гаражу та їх вартість. Такі відомості не були предметом дослідження і при складанні звіту про оцінку майна. Розмір паєнакопичення [PERSON] в гаражно-будівельному кооперативі «Таврія», позивачем також не доведено, а тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не вбачає. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], суду показали, що дрібна побутова техніка, предмети вжитку та меблі, які знаходились у будинку де мешкали сторони під час перебування у шлюбі, були набуті сторонами спільно протягом 2006-2014 років. Проте свідки не змогли надати суду свідчення щодо купівельної вартості товарів та речей особистого вжитку, а також місце їх придбання. Іншою інформацією, окрім періоду в якій було придбане дано майно, [PERSON] та [PERSON] не володіли. Фотоматеріали, на які позивач та її представник посилаються для підтвердження обставин факту набуття у власність вказаних речей, не можуть бути визнані судом належними доказами, оскільки також не містять інформації ні щодо вартості такого майна ні щодо його найменування, ні щодо джерела придбання. Посилання на вартість аналогічного майна із веб-сайтів не приймається судом до уваги з підстав неналежності даного доказу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем та її представником так само не доведено обставину набуття у спільну сумісну власність модульної спальні «Росава Комплект» вартістю 12000,00 грн.; вітальні «Фараон Лак» - вартістю 6000,00 грн.; кухні «Класична Софія» - вартістю 4000,00 грн.; холодильника «Indesit NBS 20 А» - вартістю 8000,00 грн.; матрацу «Елісон Роскеt Sрrіng Кокос 2» за ціною -6000,00 грн.; газової плити «Indesit К6G20(W)» - 9000,00 грн.; пилососу «Sаmsung VС-6015V (1500W, 5ф, т/м.тр, р/корп.» - 2000,00 грн.; комп'ютеру (системний блок, монітор, колонки, клавіатура принтер)- 8000,00 грн.; телевізору Sаmsung WS-32Z30НРQ - 2700,00 грн.; комплекту м'якої меблі «Мустанг» (Фабрика «Модус»)- 4000,00 грн., а також вартість означеного майна. Оцінюючи належність і допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів в їх сукупності, що ґрунтується на всебічному і повному їх дослідженні, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Ні підставі ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не компенсуються.

Outcome: dismissed