Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду, свої вимоги мотивувала тим, що з 11 лютого 2006 року по березень 2016 року вона перебував у шлюбі з [PERSON]. Під час шлюбу (в 2008 році) за спільні кошти позивач разом з [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] ([PERSON]) в м. Шостка Сумської області. Право власності на вказану квартиру за усною домовленістю між ними було зареєстроване за [PERSON] Після розірвання шлюбу позивач з колишнім чоловіком не встигли вирішити питання поділу набутого за час подружнього життя майна, оскільки 05 серпня 2016 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому за життя майно, в тому числі до спадкової маси входить і спірна квартира, що порушує права позивача щодо належної їй 1/2 частки квартири. Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ([PERSON]) в м. Шостка Сумської області. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] батьки [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Шосткинської міської ради, залучений як представник малолітнього відповідача [PERSON], в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував, прохав справу слухати без їх участі. Представник третьої особи по справі служби у справах дітей - в судове засідання не зявився, раніше (02.03.2017) надавали заяву про слухання справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного: Діючим законодавством, зокрема ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказане встановлено і ч. 3 ст. 368 ЦК України, а саме: майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11 від 21.12.2007 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна ( в тому числі і квартири), за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Стаття 70 СК України встановлює рівність часток дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Презумпція рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності встановлена і ст. 370 та 372 ЦК України. З рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2016 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2006 року. Вказаним рішенням шлюб між ними розірвано. Рішення набрало законної сили 15 квітня 2016 року (а.с. 7) Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8) З нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 04 березня 2008 року, вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS]. (а.с. 11) Згідно витягу від 02.04.2008 право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] (а.с. 12) Дослідженими доказами підтверджується, що спірна квартира була набута під час шлюбу, а отже була спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], не зважаючи на те, що право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване за [PERSON] 05 серпня 2016 року [PERSON] помер. (а.с. 9) Стаття 392 ЦК України, передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі відсутності чи втрати документів, які посвідчують право власності. Враховуючи, що в судовому засіданні здобуто достатньо доказів на підтвердження права власності позивачки на 1/2 частку спірної квартири та зважаючи на те, що у позивача відсутні документи, що посвідчують її право власності на спірну квартиру, що перешкоджає їй у здійсненні своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження належним майном, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved