Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги. Свої вимоги мотивує тим, що 04.03.2008 року він уклав з ВАТ «Комерційний банк «Актив-банк» договір про іпотечний кредит №79.1.08/Д(С)-1 та отримав кредит в сумі 855566 грн на споживчі цілі. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором його дружина [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2011 року з нього та з [PERSON] було стягнуто солідарно кредитну заборгованість в сумі 828355 грн 53 коп. На виконання рішення суду державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в м.Києві було відкрито виконавчі провадження про стягнення з нього та з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Актив-банк» 828355 грн 53 коп. У вересні 2014 року йому стало відомо, що ТОВ «КУА «АВЕНІР-ІНВЕСТ» звернулось до Деснянського районного суду м.Києва із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 08.08.2014 року, укладеного між ПАТ «КБ «Актив-банк» та ТОВ «КУА «АВЕНІР-ІНВЕСТ». Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 03.10.2014 року в задоволенні заяви ТОВ «КУА «АВЕНІР-ІНВЕСТ» про заміну сторони виконавчого провадження було відмовлено. 02.12.2014 року між ТОВ «КУА «АВЕНІР-ІНВЕСТ» та ТОВ «ВІАРОМО» було укладено договір №12-02/2014 про відступлення права вимоги, в тому числі, за борговими зобов'язаннями [PERSON] перед ПАТ «КБ «Актив-банк» на суму 828185 грн 64 коп. 27.10.2015 року між ТОВ ВІАРОМО» та ТОВ «СБІ компані» було укладено договір №7/ФК-15 відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним між ВАТ «КБ «Актив-Банк» та [PERSON] на суму заборгованості, що становить 828185 грн 64 коп. Вартість права вимоги, що відступається, згідно п.2.2 договору становить 500 грн. Вважає, що внаслідок відступлення права вимоги ТОВ «СБІ компані» порушене його право на проведення розрахунків безпосередньо з первинним кредитором, передбачене договором про іпотечний кредит. Крім того, від ПАТ «Актив-банк» не надходило жодних повідомлень про відступлення права вимоги. Вважає, що договір №7/ФК-15 відступлення права вимоги від 27.10.2015 року між ТОВ «ВІАРОМО» та ТОВ «СБІ компані» укладено з порушенням вимог закону, що в силу ст.203 ч.1 ЦК України тягне його недійсність. Так, правовідносини, що виникли між ТОВ «ВІАРОМО» та ТОВ «СБІ компані» є правовідносинами факторингу, проте ТОВ «СБІ компані» не є фінансовою установою та не включено до Державного реєстру фінансових установ, внаслідок чого позбавлене права надання послуг факторингу. Просить визнати недійсним договір №7/ФК-15 відступлення права вимоги від 27.10.2015 року, укладений між ТОВ «ВІАРОМО» та ТОВ «СБІ компані», на підставі ст.227 ч.1 ЦК України, як такий, що вчинено без відповідного дозволу (ліцензії). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились повторно, про день розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 04.03.2008 року між позивачем та ВАТ «Комерційний банк «Актив-банк» було укладено договір про іпотечний кредит №79.1.08/Д(С)-1, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти в розмірі 855566 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «КБ «Актив-банк» [PERSON] 04.03.2008 року укладено іпотечний договір. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2011 року з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь ПАТ «КБ «Актив-банк» 828355 грн 53 коп. Постановами державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м.Києві від 23.11.2011 року та від 14.12.2011 року відкрито виконавчі провадження з примусового виконання рішення Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2011 року. 08.08.2014 року між ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» та ТОВ «КУА «АВЕНІР-ІНВЕСТ» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №79.1.08/Д(С)-1 від 04.03.2008 року, укладеним з позивачем. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 03.10.2014 року відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «КУА «АВЕНІР-ІНВЕСТ» про заміну сторони виконавчого провадження. 02.12.2014 року між ТОВ «КУА «АВЕНІР-ІНВЕСТ» та ТОВ «ВІАРОМО» було укладено договір №12-02/2014 про відступлення права вимоги, в тому числі, за борговими зобов'язаннями [PERSON] перед ПАТ «КБ «Актив-банк» на суму 828185 грн 64 коп. 27.10.2015 року між ТОВ ВІАРОМО» та ТОВ «СБІ компані» було укладено договір №7/ФК-15 відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним між ВАТ «КБ «Актив-Банк» та [PERSON] в межах частини боргу в розмірі 828185 грн 64 коп. Згідно п.2.1 договору права вимоги за договором вважаються переданими з моменту сплати їх вартості, що становить 500 грн. Відповідно до ст.215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.227 ч.1 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним. Ст.1077 ч.1 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу згідно ст.1078 ЦК України може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому ( майбутня вимога). Згідно ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до ст.4 ч.1 п.11 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг визнається фінансовою послугою. Ст. 5 Закону передбачено, що фінансові послуги надаються фінансовими установами , а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами -субєктами підприємницької діяльності. Особа набуває статусу фінансової установи після внесення про неї запису до відповідного державного реєстру фінансових установ. Враховуючи, що ТОВ «СБІ компані» не набуло статусу фінансової установи, укладений ним з ТОВ «ВІАРОМО» договір №7/ФК-15 від 27.10.2015 року не відповідає вимогам ст.203 ч.1 ЦК України та на підставі ст.227 ч.1 ЦК України має бути визнаний недійсним. Враховуючи наведене та

Outcome: approved