Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що 01.04.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №604, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованість в розмірі 166 290,96грн. Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. на підставі виконавчого напису №604 від 01.04.2021 року приватного нотаріуса ДМНО Ричка Ю.О. було відкрите виконавче провадження №65511069 від 20.05.2021 року. Про нібито наявність у неї заборгованості перед відповідачем на зазначену суму вона дізналася з постанови приватного виконавця. До цієї дати вона не отримувала від приватного нотаріуса або від відповідача будь-яких повідомлень про наявність у неї заборгованості перед відповідачем на зазначену суму. 14.11.2007 року нею був укладений кредитний договір з ПАТ «Комерційний банк Надра». 26.11.2013 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та нею був укладений Додатковий договір про внесення змін та доповнень до вказаного вище кредитного договору від 14.11.2007 року. Згідно п. 1.8. додаткового договору від 26.11.2013 року, сума кредиту та нараховані проценти погашаються рівними частинами щомісячно протягом всього строку дії Кредитного договору. Зобов`язання по поверненню кредиту на день підписання додаткового договору 104 045,36 грн., по сплаті нарахованих процентів - 14 361,58 грн. Нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно вказаного виконавчого напису нотаріуса станом на 01.04.2021 року, коли вчинявся виконавчий напис, заборгованість боржника з основного боргу (тіло кредиту) складала 104 045.36 грн..Разом з тим, згідно змісту додаткового договору від 26.11.2013 року на час його укладення сума основного боргу теж складала 104 045.36 грн. Тобто протягом минулого часу (більше 8 років) заборгованість по сплаті основного боргу не змінилася. Відповідно до п. 1.8 Умов додаткового договору, у кредитора після 26.12.2013 року виникло право вимоги щодо стягнення зазначеної заборгованості. З дня виникнення такого права минуло вже більше трьох років. Укладення 17.07.2020 року договору про відступлення права вимоги між ПАТ « Комерційний банк «Надра» та стягувачем ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не є підставою для поновлення пропущеного строку для звернення стягувача з вимогою про стягнення боргу. Сам по собі факт заміни сторони в кредитному договорі не призводить до переривання чи поновлення строків звернення з вимогою про стягнення заборгованості. Приватний виконавець Ванжа О.В. на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса постановою від 20.05.2021 року наклав арешт на все її рухоме та нерухоме майно в межах суми 186 040,05 грн. Вважає, що виконавчий напис №604 від 01.04.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. є таким, що не підлягає виконанню. Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, надали суду заяву, в якій просять розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом в рекомендованому повідомленні, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. в судове засідання не з`явилась, надала пояснення, в якому вважає позов позивача необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в зв`язку з тим, що під час вчинення виконавчого напису нею було дотримано всіх вимог, передбачених чинним законодавством. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02.03.2021 року директор ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. із заявою, в якій просить вчинити виконавчий напис. Згідно виписки з рахунку боржника [PERSON] від 02.03.2021р., на рахунку [PERSON] станом на 02.03.2021 року обліковується заборгованість за Договором «Іпотеки» №8/2007/840-К/1604-Н, посвідченим 14.11.2007 року нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Куликом О.П. зареєстрованим №4561, укладеним в забезпечення за Кредитним Договором №8/2007/840-К/1604-Н від 14.11.2007 року в розмірі 166 290,96грн. та складається з 104 045,36 грн. основного боргу та 62 245,60 грн. відсотків. 29.03.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №604, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованість в розмірі 166 290,96грн. Директором ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на адресу [PERSON] 23.09.2020 року та 14.12.2020 року були направлені письмові вимоги про дострокове погашення заборгованості, в якому вимагають в 30-ти денний строк оплатити заборгованість у розмірі 166 290,96грн.. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно зі ст. 89 Закону у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке ! підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Постановою Пленуму ВСУ від 31 січня 1992 року №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» у пункті 13 роз`яснено, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Відповідно до п.п.1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік). Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Належними доказами, якими підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 06.06.2019 року по справі №750/1627/18. Проте, безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору, якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Але позивач не одержала від ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» повідомлення - вимоги про усунення порушень, що не узгоджується з гарантіями, визначеними підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання стягувачем письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум. Нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Боржник може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до правової позиції ВСУ по справі №6-887цс17 від 05.07.2017р.: «з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувана з підписом боржника про його отримання. Велика Палата Верховного Суду 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц зазначила наступне; «Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення». Але приватний нотаріус Ричка Ю.О. порушила вказані вимоги закону, не повідомила позивача про те, що до неї звернувся з заявою відповідач про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію, коли [PERSON] не мала можливості ніяким чином заперечувати проти незаконного стягнення грошових коштів поза межами строку встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис оскільки ним не була перевірена безспірність вимог відповідача. Крім того, 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». І саме цією постановою були внесені зміни та її доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 постанову КМУ №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року (судове провадження №11-174ас18). А тому приватний нотаріус не мав правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження №61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №645/1979/15-ц. Тому суд вважає, що виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь [PERSON] судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454,00грн.. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved