Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що 07 вересня 2001 року між ними було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. 20 лютого 2007 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач проживає окремо. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, вжитті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, що ставить її вкрай скрутне матеріальне становище. Для забезпечування належних умов проживання, виховання, розвитку, підтримання стану здоров`я, здобуття освіти потрібно значні кошти. Відповідач взагалі відмовився надавати матеріальну допомогу на утримання сина. З цих підстав, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що позивачка повністю утримує сина. Відповідач працює, отримує постійний дохід, має можливість надавати матеріальну допомогу на сина однак цього не бажає робити. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у встановлені строки надав відзив щодо позову, в якому просила у задоволенні позову відмовити в зв`язку з безпідставністю, необґрунтованістю, ненаданням належних доказів. Вважає, що позовні вимоги ґрунтуються лише на припущеннях позивача, без належного врахування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення спору та бажанні отримати незаконну матеріальну вигоду. Відповідач як батько завжди добровільно передавав гроші на утримання сина - [PERSON] та допомагав. Всіх доказів допомоги надати не може так як кошти передавались із «рук в руки» позивачеві та безпосередньо сину. Також при фінансовій можливості відповідач оплачував шкільне харчування сина та додаткові освітні послуги, вносив благодійні внески на виконання соціальних програм, купив ноутбук, телефон та всі інші необхідні аксесуари до них. Відповідач не зареєстрований як фізична особа підприємець, на даний час офіційно не працевлаштований, отримує нестабільний та мінливий дохід. В той же час по мірі своїх матеріальних можливостей, завжди надає допомогу на утримання сина. Враховуючи вищевикладене представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. В ході судового розгляду представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог обґрунтовуючи це наступним. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. На даний час дитина навчається на першому курсі Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» на денній формі навчання, факультет прикладної математики. Відповідач участі в утриманні сина фактично не бере, його посилання у відзиві про те, що він завжди передавав гроші на утримання сина «з рук в руки» позивачеві та безпосередньо сину -жодним доказом крім його слів не підтверджуються. В той же час дитина продовжує навчатись, потребує значних витрат на харчування, оздоровлення, відпочинок тощо. Лише на додаткові послуги за 2 семестр 2018-2019 навчального роки позивачкою витрачено 2384 грн. Також для навчання позивачкою було придбано комп`ютер вартістю 22000 грн. Жодної допомоги на його придбання відповідачем не було надано. Відповідачем не здійснювалось і не здійснюється належне матеріальне забезпечення дитини. Враховуючи вищевикладене просила стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також просила присудити аліменти за минулий час починаючи з 04.10.2014 року. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 вересня 2001 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який 20 лютого 2007 року було розірвано. [INFO] народився [PERSON] батьками якого є позивач та відповідач у справі. Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов`язок по утриманню дитини. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Конвенцією про права дитини (стаття 3) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а вразі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачем не надано доказів про те, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Зважаючи на вищезазначені обставини, суд вважає за можливе відмовити в даній частині позовних вимог. Статтею 184 СК України визначено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач офіційно не працевлаштований, отримує нестабільний та мінливий дохід, інших осіб на утриманні не має, суд вирішує задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на дитину у розмірі 3000 гривень, щомісячно починаючи з 04.10.2017 року і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до досягнення з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 640 грн. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial