Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом, в якому зазначила, що вона є власником 75/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] . Інша частина будинку належить відповідачу [PERSON] в частці 25/100 від загального розміру. Будинок складається з відповідних жилих та нежилих приміщень, а також включає до свого складу господарські будівлі і споруди. Між співвласниками виник фактичний порядок користування жилим будинком та господарськими спорудами, при цьому, відповідач заперечує вирішення зазначеного питання у позасудовому порядку. Позивач посилається на положення ст. 364 ЦК України, згідно якої співвласник має право на виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, та, з урахуванням поданих уточнень (а.с.168), просить виділити у натурі майно в рахунок належної частки в обсязі 75/100 частин, а саме: коридор 1-1 площею 8,3 кв.м., коридор 1-2 площею 7,3 кв.м., кухню 1-3 площею 9 кв.м., житлову кімнату 1-4 площею 11,8 кв.м., житлову кімнату 1-5 площею 18,5 кв.м., кухню 1-6 площею 12,8 кв.м., житлову кімнату 1-7 площею 8,7 кв.м., санвузол 1-8 площею 4,6 кв.м., коридор 1-9 площею 10,3 кв.м., житлову кімнату 1-10 площею 15,7 кв.м., сарай «Г» площею 30,5 кв.м., гараж «Д» площею 27,5 кв.м., сарай «Е» площею 13,7 кв.м., вбиральню «У» площею 1,3 кв.м., Ѕ частини криниці «К», 3/4 частини огорожі. Позивач також вказує на необхідність встановлення порядку користування земельною ділянкою пропорційно до частки у праві власності на будинок, що належить співвласникам, та просить ухвалити рішення, встановити порядок користування земельною ділянкою згідно з додатком № 7 до висновку судової земельно-технічної експертизи. В судовому засіданні позивач вважала за доцільне обрати запропонований експертом варіант № 3 з додатком № 6 висновку експертизи, вказуючи на відповідність такого порядку користування інтересам учасників. Відповідачем подано зустрічну позовну заяву, де визнано обставини належності учасникам об`єкта нерухомого майна на праві спільної часткової власності та встановлення фактичного порядку користування як будинком, так і земельною ділянкою. Сторона зауважує, що порядок користування земельною ділянкою був визначений з 01.08.1950 року. Згідно генерального плану присадибної ділянки [ADDRESS] за власниками [PERSON] та [PERSON] закріплено право користування 2/3 земельної ділянки, що с становить площу 2463,48 га. Приміткою зазначено, що земельним відділом міськвиконкому [PERSON] виділено 1/3 частки земельної площі, що складає 1521,16 кв.м. Оскільки між колишніми співвласниками фактичний порядок користування земельною ділянкою визначався з урахуванням часток як 2/3 та 1/3, а [PERSON] у свою чергу набув право власності в обсязі, що належав [PERSON] , підстави для відступу виниклого порядку користування земельною ділянкою, на думку сторони, відсутні. [PERSON] посилається на судову практику, викладену, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року по справі № 6-841ці16, та просить виділити в натурі ј частку [PERSON] у спільному майні - будинку [ADDRESS] , виділивши у власність особи: коридор 2-1 площею 7,2 кв.м., кухню 2-2 площею 8,2 кв.м., житлову кімнату 2-3 площею 15,5 кв.м., житлову кімнату 2-4 площею 17,6 кв.м., житлову кімнату 2-5 площею 9,4 кв.м., сарай-літню кухню «Б» площею 28,2 кв.м., сарай «В» площею 10,3 кв.м., вбиральню «У», Ѕ частини криниці «К», 1/2 частини огорожі; встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до фактичного порядку користування. Ухвалою суду від 05.12.2018 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу. В судовому засіданні сторони підтримали вищевикладені вимоги та заперечення. Судом встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON] є співвласником житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.10.2016 року, належна особі частка у праві власності становить 75/100 частин. Відповідачу [PERSON] належать 25/100 ідеальних частин у праві власності на вищевказаний будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.11.2012 року, виданого відносно майна спадкодавця [PERSON] , та договору дарування частини житлового будинку від 26.01.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] як дарувальником. Частка у праві на спільне нерухоме майно належало [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.11.2012 року. Між співвласниками склався фактичний порядок користування житловим будинком та господарськими спорудами, належними до будинку, який на час розгляду справи не заперечується учасниками, визнається як доцільний. За зверненням [PERSON] рішенням Житомирської міської ради від 09.11.2017 року № 808 затверджено документацію із землеустрою для подальшого вирішення спірних питань користування земельними ділянками в судовому порядку. Згідно рішення за адресою: [ADDRESS] передбачається передання земельної ділянки загальною площею 0,1720 га. Судом встановлено, що між сторонами виникає спір з приводу порядку користування спільною земельною ділянкою. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності до ч.ч 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. За змістом ч.ч. 1-2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Висновком експерта № 100/05-2019 від 24.05.2019 року підтверджено фактичний порядок користування житловим будинком: наведедно перелік приміщень та споруд, якими користуються співвласники. Приймаючи до уваги, що встановлений порядок користування житловим будинком та господарськими спорудами визнається співвласниками як такий, що відповідає їх інтересам, суд вважає необхідним здійснити поділ майна в натурі та виділити у власність [PERSON] : коридор 1-1 площею 8,3 кв.м., коридор 1-2 площею 7,3 кв.м., кухню 1-3 площею 9 кв.м., житлову кімнату 1-4 площею 11,8 кв.м., житлову кімнату 1-5 площею 18,5 кв.м., кухню 1-6 площею 12,8 кв.м., житлову кімнату 1-7 площею 8,7 кв.м., санвузол 1-8 площею 4,6 кв.м., коридор 1-9 площею 10,3 кв.м., житлову кімнату 1-10 площею 15,7 кв.м., сарай «Г» площею 30,5 кв.м., гараж «Д» площею 27,5 кв.м., сарай «Е» площею 13,7 кв.м., вбиральню «У`» площею 1,3 кв.м., Ѕ частини криниці «К»; виділити у власність [PERSON] : коридор 2-1 площею 7,2 кв.м., кухню 2-2 площею 8,2 кв.м., житлову кімнату 2-3 площею 15,5 кв.м., житлову кімнату 2-4 площею 17,6 кв.м., житлову кімнату 2-5 площею 9,4 кв.м., сарай-літню кухню «Б» площею 28,2 кв.м., сарай «В» площею 10,3 кв.м., вбиральню «У», Ѕ частини криниці «К». При вирішенні питання про встановлення порядку користування земельною ділянкою суд вважає необхідним зазначити. У відповідності до ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно з ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до п. 21 постанови Пленум Верховного Суду України № 7 від 16.08.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Згідно п.22 постанови суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. З досліджених в судовому засіданні генерального плану від 1949 року на домоволодіння, плану земельної ділянки як додатку до нього, зведеного оціночного акту від 19.10.1949 року слідує, що частка власників визначалась як 2/3 за [PERSON] , [PERSON] та 1/3 - за [PERSON] . Згідно примітки до генерального плану розділ земельної ділянки виконано сільськогосподарським відділом при виконавчому комітеті та визначається: за громадянкою [PERSON] - 1/3 частина ділянки, що становить площу 1521,16 м.кв. Загальний розмір земельної ділянки становить 4563,48 м.кв., землі під городом - 4304,04 м.кв. Відповідно до ч.1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч.1 ст. 79 ЗК України). Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) (ч.2 ст.79-1 ЗК України). У відповідності до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з п. «а» ч.3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. За змістом ч.1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Як зазначалось вище, земельна ділянка, відносно якої попередніми співвласниками встановлювався порядок користування, становила площу 4563,48 кв.м., під городництво з яких - 4304,04 кв.м. Загальна площа спірної земельної ділянки з розпочатою процедурою приватизації при цьому становить 1720 кв.м. З таких обставин, наявність межі на спірній земельній ділянці, присутність якої підтверджено висновком експертизи № 100/05-2019 від 24.05.2019 року, не можна сприймати як досягнення згоди з приводу порядку користування земельною ділянкою в її теперішньому обсязі, конфігурації та призначенні. Значна трансформація земельної ділянки з її початкового розміру до обсягу, передбаченого для визначення порядком користування, усуває можливість правового «історичного збереження» та в значній мірі спотворює домовленість, яка досягалась при первісному етапі земельної площі. Так, площа земельної ділянки за фактичного землекористування, що належить позивачу, складає 919,4 кв.м., відповідачу - 800,6 кв.м, що становить відповідно 53,45 % та 46,55 %. Наведений порядок є в значній мірі відмінним від передбаченого права особи на пропорційне, тобто відповідно до розміру частки у праві власності на житловий будинок, виділення земельної ділянки, а тому не може бути встановлений судом. Необхідно звернути увагу, що згідно технічного паспорту на житловий будинок, складений станом на 09.02.1982 року, розмір часток у праві на нерухоме майно, становило: [PERSON] - 3/8, [PERSON] - 3/8, [PERSON] - 1/4. Загальний розмір земельної ділянки - 1770 кв.м. Надаючи оцінку вказаному доказу, суд приходить до висновку про фактичне закріплення розміру часток у праві на нерухоме майно внаслідок здійснення будівництва співвласниками. Відповідно до ст. 119 ЦК УРСР (1963 року) коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні. З огляду на викладене, суд погоджується із доводами позивача про можливість встановлення порядку користування земельною ділянкою в її теперішній площі та конфігурації на підставі ч.4 ст.120 ЗК України пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, а саме як 3/4 та 1/4. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При вирішенні спору позивач, обираючи можливий на її думку порядок користування земельною ділянкою, просила відступити від чіткої пропорційності розміру ділянки відповідно до частки у праві власності на будинок, а саме як 3/4 та 1/4, та обрати варіант, що запропонований експертом з розміром часток як 2/3 та 1/3до варіанту № 3 (додаток 6). Відповідно до абз. 1 п. 19 Постанови Пленум Верховного Суду України № 7 від 16.08.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. На думку суду, порядок користування земельною ділянкою, запропонований експертом за варіантом № 3 (додаток 6) експертизи № 100/05-2019 від 24.05.2019 року є найбільш наближеним до звичайного для учасників порядку улаштування, направлений на забезпечення балансу інтересів співвласників. При цьому, суд вважає необхідним здійснити поділ в натурі належної до житлового будинку огорожі та виділити у користуавння позивачу 2/3 частини огорожі, з врахуванням фактично переданого розміру земельної ділянки, та 1/3 частини огорожі - відповідачу. З приводу зауважень представника відповідача про те, що вимогами ст. 121 ЗК України визначено право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка в містах) - не більше 0,10 гектара, що є меншим від розміру ділянки, яка передається згідно висновку експертизи, суд звертає увагу, що встановлення порядку користування земельною ділянкою вирішується за наслідком виниклого спору на стадії до передачі ділянки у власність, повноваження міських рад у галузі земельних відносин на території міста щодо передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, в тому числі їх розміру, визначається положеннями ст. 12 ЗК України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; …дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Приймаючи до уваги розмір задоволених вимог позивача із зустрічним запереченням відповідача, понесені особою витрати на проведення експертизи в обсязі половини її вартості (3575,00 грн.), висновки за якою покладені в основу роз`язання спору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] 840,00 грн. судового збору та 3575,00 грн. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Outcome: approved