Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнень посилається на те, що її батьку - [PERSON], який помер [INFO], за життя на підставі судового рішення на праві власності належало 3/4 домоволодіння [ADDRESS]. Проте у зв'язку з тим, що [PERSON] не зареєстрував у встановленому законом порядку своїх прав власності на вказану частину домоволодіння, органами державного нотаріату було відмолено спадкоємиці останнього - [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому [PERSON] просила суд встановити факт наявності спадкових прав; визнати за нею право власності на 3/4 частин домоволодіння [ADDRESS], загальною площею 103,8 кв.м, житловою - 39,2 кв.м, допоміжною - 64 кв.м, яке складається з: житлового будинку «А-1» площею 42,3 кв.м, прибудови «А1-2» площею 26,2 кв.м, житлової прибудови «А2-1» площею 7,5 кв.м, веранди «а1-1» площею 16,2 кв.м, тамбуру «над а1-1» площею 2,6 кв.м, сходів «а» площею 1,9 кв.м, підвалу «під а-1» площею 14,4 кв.м, прибудови «а-1» площею 14,4 кв.м, гаражу «Б» площею 20 кв.м, сараю «В-2» площею 13,9 кв.м, душу «Г» площею 1 кв. м, сараю «Д» площею 5,9 кв.м, навісу «Е» площею 20 кв.м, убиральні «Ж» площею 1,7 кв.м, душу «З» площею 3,6 кв.м - в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без його участі, заперечував проти задоволення позову, просив ухвалити рішення згідно з вимогами законодавства. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], прізвище якої було змінено на «[PERSON]» внаслідок укладання шлюбу з [PERSON] /а. с. 8/. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 1993 року був задоволений позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, а саме: визнано право власності на 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] та по 1/6 частині цього ж будинку за [PERSON] та [PERSON] /а. с. 9/. Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевої І.О. 22 лютого 2002 року був посвідчений заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 1138, складений [PERSON] щодо розпорядження на випадок своєї смерті, а саме: все належне йому на день смерті майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що за законом матиме право, заповів [PERSON] /а. с. 45/. [PERSON] помер [INFO] /а. с. 7/ та після його смерті із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину до Новомосковської районної державної нотаріальної контори звернулись: 26 лютого 2004 року - донька померлого [PERSON] /а. с. 41/, 19 березня 2004 року - донька померлого [PERSON]. З матеріалів спадкової справи відкритої Новомосковською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] вбачається, що [PERSON] були видані свідоцтва про права на спадщину за заповітом на будинок та земельну ділянку, розташовані в [ADDRESS], що належали на праві власності померлому [PERSON] /а. с. 56 зворот, 57/. Відповідно довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 5156 від 15 травня 2014 року станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS], містяться відомості про право власності на 1/6 частину цього домоволодіння за [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 1993 року /а. с. 63 зворот/. Державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П. листом №282/02-14 від 11 червня 2014 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на 3/4 частин домоволодіння [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючого документа на підтвердження належності спадкодавцю спадкового майна /а. с. 63/. З технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] вбачається, що дане домоволодіння має такі технічні характеристики: - житловий будинок «А-1» загальною площею 103,8 кв.м, житловою - 39,2 кв.м, який складається з: на першому поверсі квартира 1: 1-житлова площею 6,6 кв.м, 2-житлова площею 17,2 кв.м, 3-житлова площею 7,6 кв.м, 4-житлова площею 7,8 кв.м, 5-коридор площею 11,5 кв.м, 6-кухня площею 10,5 кв.м, 7-санвузол площею 2,9 кв.м; квартира І: 1-веранда площею 13,3 кв.м, 3-сарай площею 6,3 кв.м; на другому поверсі квартира 1: 8-майстерня площею 19,3 кв.м, квартира І: веранда площею 0,8 кв.м; - прибудова «А1-2» площею 26,2 кв.м, - житлова прибудова «А2-1» площею 7,5 кв.м, - веранда «а1-1» площею 16,2 кв.м, - тамбур «над а1-1» площею 2,6 кв.м, - сходи «а» площею 1,9 кв.м, - підвал «під а-1» площею 14,4 кв.м, - прибудова «а-1» площею 14,4 кв.м, - гараж «Б» площею 20 кв.м, - сарай «В-2» площею 13,9 кв.м, - душ «Г» площею 1 кв.м, - сарай «Д» площею 5,9 кв.м, - навіс «Е» площею 20 кв.м, - убиральня «Ж» площею 1,7 кв.м, - душ «З» площею 3,6 кв.м, - №1-8 споруди; - І-замощення /а. с. 10-15/. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяв ЦК УРСР 1963 року, тому до виниклих правовідносин в цій частині слід застосовувати відповідні норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема якщо він вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені особою протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Передбачений вказаною статтею строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи, при доведеності поважності причин його пропуску (ст.550 ЦК УРСР). Згідно зі ст.529 ЦК УРСР спадкоємицями першої черги за законом є діти, батьки та жінка (чоловік) померлого. Судом встановлено, що [PERSON] з 30 жовтня 1992 року зареєстрована та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], та в шестимісячний строк після смерті батька звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отже в розумінні ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Таким чином, враховуючи, що на день смерті [PERSON] йому на підставі судового рішення належало право власності на 3/4 частин домоволодіння [ADDRESS] та приймаючи до уваги, що позивач у встановлені законом строки звернулась до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, проте позбавлена можливості на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно в нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька на 3/4 частин домоволодіння [ADDRESS], задовольнивши таким чином позовні вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved