Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про стягнення аліменти, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з січня 2007 року по грудень 2013 року, у період якого у них народилась донька [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу між сторонами залишилась проживати разом з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги, ухиляється від свогообов'язку по утриманню та вихованню дитини, офіційно не працює, у зв'язку з чим позивач просить стягнути аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.06.2018 року і до настання повноліття дитини. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву де просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та не заперечував проти ухвалення заочного рішення /а.с. 35/. Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позов не подав, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність останнього та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 13.01.2007 року по 03.02.2014 року /а.с.4,17-18/. 27 вересня 2008 року у них народилась донька [PERSON] /а.с.6/. Після розірвання шлюбу донька сторін залишилась проживати з позивачем та перебуває на її утриманні, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи з викладеного, а також те, що батьки несуть обов'язок утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої доньки в розмірі 1/3 частки від доходу, щомісячно, що є достатнім для забезпечення належного розвитку та утримання дитини, починаючи з дня подання заяви, а саме з 13.08.2018 року і до досягнення донькою повноліття. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Оскільки позивачем не надано суду докази, того що вона намагалась у досудовому порядку одержати від відповідача аліменти на утримання їх спільної доньки починаючи з 13.06.2018 року, тому в частині стягнення аліментів за період з 13.06.2018 року по 12.08.2018 року суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.

Outcome: partial