Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 08.11.2013, посилаючись на те, що спільне життя не склалось тому, що протягом останніх декількох років сторони спільно не проживають, шлюбні відносини між ними фактично припинилися. На даний час між сторонами взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. У відповідача власні погляди на життя, будь яких дій, які б свідчили про його бажання повернутися до сім`ї та стати на шлях виправлення, останній не робить. Шлюб між сторонами носить формальний характер, а тому буде суперечити їхнім спільним інтересам. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] , яка у разі розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Спорів про визначення місця проживання дитини та про поділ майна між сторонами не існує. Сторони у судове засідання не з`явились. В тексті позовної заяви міститься клопотання позивача, в якому вона просить справу розглядати за її відсутності, позов підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій одночасно зазначив, що позов визнає повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Позивач також просить залишити їй після розірвання шлюбу її шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved