Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом у якому просила зобовязати відповідачів не чинити перешкод у користуванні [PERSON] нерухомим майном, розташованим за адресою: 65038, м. Одеса, вул. Марії Демченко, 2/1-А. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала про те, що вона та відповідач [PERSON] з 1987 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та за час шлюбних відносин придбали будинок за адресою: м. Одеса, вул. Марії Демченко, 2/1-А, де спільно проживали з 2008 року. Останнім часом стосунки між ними погіршились, у звязку з чим відповідач став чинити перешкоди у доступі позивача до будинку де вона проживає та де зберігаються її особисті речі, - змінив замки на дверях та воротах, уклав з [PERSON] ДСО договір про охорону, та на численні звернення позивача про надання їй доступу до житла та речей ніяким чином не реагує. З викладеного позивач вбачає порушення її житлових та майнових прав та просить суд про їх захист у обраний нею спосіб шляхом зобовязання відповідачів не чинити перешкод у користуванні житлом. Присутні у судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги з викладених у позові підстав, наголосив на скрутному становищі позивача у яке її ставить порушення її прав як жильця спірного будинку та фактичний не допуск до його приміщень, наполягав на невідкладному розгляді справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлений у встановленому законом порядку. Так, у судове засідання, призначене на 23.12.2015 року йому було направлено конверт штрихкод №6508004357260 за адресою реєстрації його місця проживання, що було повернено до суду у звязку з закінченням терміну зберігання, що у контексті положень ст. 74-76 ЦПК України вважається належним повідомленням такої особи про судове засідання. Про час та місце судового засідання, що було призначено на 30 грудня 2015 року [PERSON] повідомлявся шляхом направлення йому виклику (судової повістки) курєрською службою, однак згідно експрес-накладної №59000152608110 та відомостей про стан відправлення, що розміщені на офіційному сайті курєрської служби, одержувач відмовився від отримання відправлення. З такого суд, зважаючи на відсутність зі сторони такого відповідача жодних клопотань, заперечень чи пояснень, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] ДСО при ГУМВС України в Одеській області, у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позову, вказав, що між управлінням та [PERSON] дійсно укладено договір охорони, за умовами якого управління прийняло обовязок з охорони спірного житлового будинку. Також вказав, що позивач дійсно зверталась до співробітників [PERSON] ДСО з вимогою впустити її у будинок, однак оскільки вона не надала жодних правовстановлюючих документів щодо такого будинку та жодних дозвільних, складених від імені власника майна, документів, їй у наданні доступу було відмовлено як сторонній людині. Одночасно з тим представник відповідача у своїх запереченнях посилався на необґрунтованість вимог позову та відсутність належного, документального, підтвердження її не допуску до будинку. Вислухавши пояснення учасників засідання та дослідивши письмові докази у справі суд вважає встановленими наступні фактичні та правові обставини справи. З 04.09.1987 року до часу вирішення справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджуються наданими у судовому засіданні поясненнями сторін та відбитком штампа про реєстрацію шлюбу на 10 аркуші паспорта громадянина України, серія та номер: КЕ 410513, виданого на імя [PERSON] 22.04.2008 року за відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності на нерухоме майно, - будинок за адресою м. Одеса, вул. Демченко Марії, буд. 2/1-А. З 20.08.2008 року у вказаному будинку було зареєстровано постійне місце проживання позивача, про що свідчить відповідний штамп у паспорті громадянина України, серія та номер: КЕ 410513, виданого на імя [PERSON], та така обставина не заперечувалась сторонами. Стаття 60 Сімейного кодексу України встановлює, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), з такого вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Жодних заперечень щодо правового режиму вказаного будинку від сторін не надходило, з такого суд вважає, що відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦК України така обставина додаткового доказування не потребує. Як вбачається з наданих у судовому засіданні пояснень сторін, між [PERSON] та [PERSON] ДСО при ГУМВС України в Одеській області було укладено договір охорони, відповідно до якого співробітникам управління було доручено здійснювати охорону будинку за адресою м. Одеса, вул. Демченко Марії, буд. 2/1-А від проникнення будь-яких сторонніх осіб. Разом з тим вбачається, що позивач зверталась до співробітників [PERSON] ГСО з вимогою надати їй доступ до вказаного будинку, однак оскільки у неї були відсутні будь-які правовстановлюючі чи дозвільні документи, їй у наданні такого доступу було відмовлено. Вказані фактичні обставини сторони у судовому засіданні не заперечували та визнали, та оскільки законом не передбачено спеціального порядку їх доказування, суд вважає їх такими, що встановлені відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України. При цьому посилання представника відповідача на відсутність документальної фіксації такої обставини не спростовує наданих суду усних пояснень. Разом з тим до матеріалів справи долучено акт про не допуск до житлового будинку, у якому вказано, що [PERSON] позбавлена доступу до спірного житлового будинку, де зареєстровано місце її проживання та зберігаються особисті речі, з ініціативи відповідача, [PERSON], так як останній змінив замки на дверях. Додатково на підтвердження факту не допуску позивача до місця її проживання свідчить зміст протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.12.2015 року, за змістом якої позивач вказувала на обставини, що стали підставами позову та просила правоохоронні органи вжити до її чоловіка належні заходи впливу. Частиною 4 ст. 9 Житлового кодексу України передбачено, що «ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Стаття 157 Житлового кодексу України встановлює, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадах, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення». Про існування рішення суду про виселення позивача з спірного житлового приміщення жодна із сторін суд не повідомила. З урахуванням вказаних норм права та тих обставин, що спірний будинок був придбаний в період шлюбних відносин сторін [PERSON] та [PERSON], вбачається, що дії відповідачів порушують права та законні інтереси позивача, оскільки на час вирішення справи [PERSON] є членом родини [PERSON], та має зареєстроване у встановленому Законом порядку місце проживання у спірному будинку, та з такого має право на проживання у такому будинку до тих пір, поки не буде виселена за рішенням суду з вказаного приміщення. Так, відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому з системного аналізу положень ч.2 ст. 59 ЦПК України та ст. 157 ЖК України вбачається, що оскільки відповідачами не було надано до суду відповідного Рішення суду про виселення позивача без надання іншого жилого приміщення, а з такого суд доходить висновку про те, що немає жодних передбачених законом підстав для обмеження позивача у доступі до будинку за адресою м. Одеса, вул. Демченко Марії, буд. 2/1-А, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в рівних частинах, по 243,60 грн., з кожного.

Outcome: approved