Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів втратившими право користування квартирою № 1 у будинку № 38 по вулиці В. Терешкової ([PERSON]) у м. Одесі, посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, відповідач [PERSON], який є чоловіком її доньки та онука [PERSON] у вказаній квартирі не проживають значний час, з 2012 року. Онука [PERSON] є громадянкою [PERSON], де вона постійно проживає з 2012 року. Тому позивач просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи за її відсутності та наполяганні на задоволенні позову у повному обсязі, проти розгляду справи у заочному порядку позивач не заперечувала. Відповідачі у відкрите судове засідання не зявилися, повідомлялися судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення позивача за суттю спору і підставами звернення в суд, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] ([PERSON]) у м. Одесі належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2007 року та зареєстрованого в електронному реєстрі прав на нерухоме майно 16.07.2007 року. Відповідач [PERSON], який є чоловіком доньки [PERSON] та її онука [PERSON], у вказаній квартирі не проживають з 2014 року, що підтверджується підписами сусідів. [PERSON] є громадянкою [PERSON], з 2012 року постійно мешкає та має місце реєстрації в [PERSON]. Згідно наданої довідки [PERSON] також має зареєстроване місце проживання в [PERSON]. Так, реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу у здійсненні права власності в повному обсязі, вона вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих осіб. На зазначені обставини посилалася позивач у позовній заяві та вони не спростовані відповідачем жодним належним і допустимим доказом. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності зі ст.7 Закону України „ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст. 391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст. 29, 317, 391, 405 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні і підлягають задоволенню, оскільки вказана квартира належить позивачам на праві власності на законних підставах, відповідачі не проживають у квартирі понад рік та втратили право користування зазначеним житлом.

Outcome: approved