Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому просить поділити спільну сумісну власність подружжя [PERSON] та [PERSON], наступним чином: -визнати за [PERSON] право власностi на житлову прибудову лiт. «А1», загальною площею - 54,6 кв.м., житловою площею - 40,8 кв.м.; житлову надбудову лiт. «А2», загальною площею - 98,5 кв.м., житловою площею - 58,0 кв. м.; житлову прибудову літ. «А4», загальною площею - 32,6 кв.м., житловою площею - 13,8 кв.м.; підвал лiт. «а» загальною площею - 25,5 кв.м.; прибудову лiт. «а1» загальною площею - 39,7 кв.м.; котельню літ. «а2» загальною площею - 3,7 кв.м.; навіс лiт. «а4», ганок літ. «а5»; навіс лiт. «К», навіс лiт. «Л», ворота №1, каналiзацiю №3, водопровiд №5, огорожу №7 - що становить 61/100 частки житлового будинку під [ADDRESS] - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0425 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] - визнати за [PERSON] Еммануiлом Петровичем право власності на житловий будинок лiт. «А», загальною площею - 38,7 кв.м., житловою площею - 29,8 кв.м.; житлову прибудову лiт. «а3», загальною площею - 26,4 кв. м., житловою площею - 20,9 кв.м.; підвал лiт. «а3» загальною площею - 16,7 кв.м.; житловий будинок лiт. «Ж» загальною площею - 71,4 кв.м., житловою площею - 43,8 кв.м.; сарай лiт. «І», хвіртку №8, ворота №9 - що становить 39/100 часток житлового будинку під [ADDRESS] - визнати за [PERSON] Еммануiлом Петровичем право власності на земельну ділянку площею 0,0271 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в матеріалах справи є її заява, відповідно до якої просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи є його заява, відповідно до якої просить справу розглянути без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, суд прийшов до наступного. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.03.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Позивач зазначила, що в період шлюбу вони з чоловіком збудували власними зусиллями житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. За час спільного проживання у вищевказаному житловому будинку, позивачка здійснювала догляд за житловим будинком за власні кошти, сплачувала комунальні послуги, спільними зусиллями здійснювався поточний ремонт будинку. Також встановлено, що за сторонами по справі на вищезаезначений житловий будинок, про поділ якого заявлено вимоги, рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.08.2007 року по справі 2-5206/2007 р. було визнано право власності. Відповідно до наданої довідки БТІ від 25.02.2016 року №21 станом на 18.02.2015 р. встановлений склад домоволодіння та проведений розрахунок часток об'єкта нерухомого майна, на підставі чого сторони визначили частки нерухомого майна для поділу між собою. 22.11.2005 року [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0696 га у межах згідно з планом, яка розташована по [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Вказана земельна ділянка також є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та позивач просить здійснити її поділ між сторонами у відповідності до часток сторін на житловий будинок. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином законодавець встановлює, що все майно, набуте подружжям за час шлюбу (тобто грошові кошти від участі у суспільному виробництві, від підприємницької та іншої суспiльно корисної діяльності, майно, створене спiльною працею, придбане за рахунок спільних коштів подружжя тощо), є його спільною сумісною власністю. Подружжю належитъ майно на праві спільної сумісної власності незалежно від розміру внеску кожного окремо до сімейного бюджету, вiдсутностi самостiйного заробiтку чи iншого доходу в зв'язку з веденням домашнього господарства, доглядом за неповнолiтніми чи непрацездатними дiтьми, хворобою чи iнвалiднiстю або з iнших поважних причин. Вiдповiдно до абзацу 2,3 п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розглядi справ про право на шлюб, розiрвання шлюбу, визнання його недійсним та подiл спільного майна подружжя» вiд 21.12.2007 року №11 Спільною сумісною власнiстю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна i робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошовi кошти, акції та iншi цiннi папери, паєнакопичення в житлово-будiвельному, дачно-будівельному, гаражно-будiвельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язаннями правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власнiстю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збiльшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Згідно ст. 368 ЦК Укратни спiльна власнiсть двох або бiльше осiб без визначення часток кожного з них у правi власності є спiльною сумісною власнiстю. Суб'єктами права спільної сумісної власностi можуть бути фiзичнi особи, юридичнi особи, а також держава, територiальнi громади, якщо iнше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою стильною сумiсною власнiстю, якщо iнше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо iнше не встановлено договором, укладеним у письмовiй формi. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вiдповiдно до ч. 1-2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власностi подружжя, дiлиться мiж ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок подiлу майна, спiр може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дiтей та iншi обставини, що мають істотне значення. Неподiльнi речі присуджуються одному з подружжя, якщо iнше не визначено домовленістю мiж ними. Відповідач не заперечує проти поділу житлового будинку в наступних частках: позивачу 61/100, а відповідачу 39/100 та земельної ділянки в частках позивачу 0,0425 га, відповідачу - 0,0271 га. У відповідності до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, враховуючи вищевикладене, та зважаючи на визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача та вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved