Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

позивач звернулась в суд з позовом до відповідачів про визнання незаконним та нечинним розпорядження [PERSON] комунального господарства Луцької міської ради № 955-р від 11.08.2011 р. та недійсним договору дарування квартири. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.04.2016 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Відділу реєстрації житлового фонду Департаменту [PERSON] комунального господарства Луцької міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] комунальне підприємство № 7 Луцької міської ради про визнання незаконним та нечинним розпорядження [PERSON] комунального господарства Луцької міської ради № 955-р від 11.08.2011 р. та недійсним договору дарування квартири задоволено частково. Визнано незаконним розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово комунального господарства Луцької міської ради № 995-р від 11.08.2011 р. в частині передання у власність [PERSON] житлової квартири [ADDRESS]. В задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування № 255 житлової квартири [ADDRESS], що виданий 03.03.2015 р. приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу відмовлено. Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду від 24 травня 2016 року, свідоцтво про право власності на житло від 11.08.2011 р. - квартиру [ADDRESS] визнано недійсним. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 31.05.2016 року справу повернуто до Луцького міськрайонного суду Волинської області для ухвалення додаткового рішення, оскільки суд першої інстанції, всупереч ст. 88 ЦПК України, не вирішив питання розподілу судових витрат, щодо вимог майнового характеру про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, що призвело до невиконання вимог п.4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Враховуючи, що судом при ухваленні рішення суду не вирішено питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне ухватити додаткове рішення, що відповідає п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України. З договору дарування житлової квартири [ADDRESS] від 3 березня 2015 року, за яким [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] встановлена ціна вказаної квартири 466\~840 грн. (а.с.95-96). Відповідно до ч.4 ст. 88 ЦПК України, Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що судом задоволена вимога майнового характеру про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, яка не була оплачена судовим збором позивачем, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1% вартості вказаної житлової квартири та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що була станом на 1 січня 2015 року(відповідно до Закону України «Про судовий збір» що діяв на день подання позову до суду 1.07.2015 року) 3654 грн. (1% від 466\~840 грн. > 3х1218 грн.) Враховуючи викладене, що позивач не сплатив судовий збір, що до вимоги майнового характеру про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, яка задоволена судом, суд вважає, що слід стягнути з відповідача [PERSON] несплачений судовий збір в дохід держави в розмірі 3654 грн.

Outcome: approved