Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що їй на підставі договору купівлі - продажу від 14.02.2017 року, належить квартира [ADDRESS]. До 2017 року дана квартира належала на праві приватнох власності [PERSON]. Після укладеного договору купівлі - продажу в квартирі залишився зареєстрованим мешканець, згоди на реєстрацію якого вона не давала. Реєстрація відповідача у квартирі створює їй перешкоди у її користуванні, оскільки вона позбавлена можливості оформити житлову субсидію, на яку має право, так як при обчисленні субсидії враховуються доходи всіх зареєстрованих на житловій площі осіб, а відсутність відповідача позбавляє її можливості надати інформацію про доходи, що змусило її звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала просив його задовольнити та пояснила, що відповідач [PERSON] доводиться їй сином. Спочатку власником квартири [ADDRESS] був її син - [PERSON] Потім він цю квартиру продав [PERSON], проте залишився бути зареєстрованим в ній. В 2017 році [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] їй. Проте її син до теперішнього часу залишився зареєстрованим в ній. Дану квартиру відповідач продав у 2015 році і виїхав, куди саме їй не відомо. Відповідач [PERSON], який викликався шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України у судове засідання не з'явився, відзиву щодо позову не надав. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про слухання справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 14.02.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори та згідно із витягом з реєстру права власності на нерухоме майно, [PERSON] є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] /а.с.7,8/ Як вбачається з довідки про склад сім'ї виданої відділом ведення реєстру територіальної громади №1/3-2488 від 20.08.2018 року у квартирі, окрім позивачки [PERSON], зареєстрований проживаючим [PERSON] /а.с.9/ Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає по сусідству із позивачкою, у квартирі [ADDRESS]. В даній квартирі вона проживає з 1991 року. Проте до 2010 року там тимчасово не проживала. Коли повернулася та сина позивачки вона не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає у [ADDRESS]. З 2017 року вона зареєстрована в цій квартирі як внутрішно-переміщена особа. Коли вона заселялась в квартиру в ній ніхто не жив. [PERSON] вона бачила останній раз три роки тому, в іншому місці. В цій квартирі він не проживав. Речей [PERSON] в квартирі не має. Свідок [PERSON] суду пояснила, що живе поверхом вище від позивачки, на сьомому поверсі. [PERSON] не бачила вже більше ніж півтора роки. Він там не проживає. Зараз в квартирі проживає його сестра з дитиною. [PERSON] перешкод для проживання в данній квартирі не чинили. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Із роз'яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Позивач, ставлячи питання про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]посилається на те, що відповідач в спірній квартирі не мешкає, а вона, в свою чергу, змушена оплачувати комунальні послуги за особу, яка фактично не проживає і не користується житлом, також позивач позбавлена можливості оформити субсидію, так як при її обчисленні враховуються доходи всіх зареєстрованих на житловій площі осіб, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Оскільки відповідач, не проживає і не користується даним житловим приміщенням, що є приватною власністю, не виявив наміру проживати у квартирі вчиненням відповідних дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]. є обґрунтованими і підлягають задоволенню і [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачів до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Також, на користь позивачки з відповідача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved