Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, зазначивши, що вони перебували у шлюбі, який розірваний за рішенням суду від 06.04.2011 року, мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач не цікавиться її життям, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, ухиляється від сплати аліментів, принижує гідність дитини, взагалі з дитиною не спілкується, тобто батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Донька проживає з нею, повністю знаходиться на її утриманні та вихованні, вона піклується про дитину, лікує та забезпечує її усім належним. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові та відповіді на відзив та пояснила, що відповідач вихованням дитини не займається з 2012 року, схильний до вживання спиртних напоїв, ухиляється від виховання та утримання дитини, має заборгованість зі сплати аліментів, жодного разу не подарував дитині ні одного подарунку, не телефонує, не цікавиться її життям, здоров'ям та досягненнями, хоча перешкод йому в цьому ніхто не чинить. Дитина засмучена поведінкою батька та соромиться його, оскільки останній своєю поведінкою принижує її гідність та негативно впливає на її психологічний стан. Відповідач подав відзив на позовну заяву, на початку судового розгляду заперечив проти задоволення позовних вимог вказавши, що хоче спілкуватися з дитиною, оскільки він завжди був кращим батьком ані ж позивач матір'ю. При цьому, вказав, що останні роки він не спілкується з дочкою, не допомагає їй, має заборгованість зі сплати аліментів, не цікавиться її життям, жодного разу не відвідував дитину в лікарні і в навчальному закладі, де вона навчається. В судових дебатах відповідач позов визнав, оскільки дитина не бажає з ним спілкуватися. Представник третьої особи Служби у справах дітей Подільської районної в м.Києві державної адміністрації клопотав про розгляд справи за його відсутності, позов визнав та не заперечив щодо його задоволення, просив винести рішення з урахуванням найкращих інтересів неповнолітньої дитини. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Подільського районного суду м.Києва від 06.04.2011 року було розірвано, являються батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. З моменту розлучення та по даний час відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться її життям, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, взагалі з дитиною не спілкується, тобто ухиляється від виконання своїх бітьківських обов`язків. Крім того, незважаючи на рішення суду аліменти на утримання дочки не сплачує та має заборгованість по їх сплаті, яка станом на 01.09.2018 року складає 48850,72 гривень, що стверджується довідкою державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області. Дитина проживає з матір`ю, позивачем у справі, знаходиться на її утриманні, яка піклується про дитину і забезпечує її усім належним. Вказані обставини були визнані відповідачем в судовому засіданні і не спростовані. Вищевказані обставини також стверджуються актом обстеження умов проживання дитини від 02.10.2018 року, які є належними; характеристикою виданою на ім'я позивача [PERSON], характеристикою та довідкою із навчального закладу де навчається неповнолітня [PERSON], з яких слідує, що матір характеризується виключно позитивно, а батько дитини за роки навчання у закладі не з'являвся, навчанням і вихованням дочки не цікавиться; довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м.Києва про те, що відповідач станом здоров'я своєї доньки [PERSON] ніколи не цікавився та жодного разу медичного закладу не відвідував. З висновку органу опіки та піклування Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 15.01.2019 року вбачається, що з часу окремого проживання батько не виявляв бажання брати участь у вихованні, піклуванні та утриманні доньки. Всі питання догляду та матеріального забезпечення дитини здійснює матір [PERSON], самостійно. Батько до відповідних органів для встановлення часу спілкування з дитиною не звертався, перешкод у спілкуванні з дитиною йому ніхто не чинить. Відповідно до висновку Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради щодо психологічного обстеження дитини від 26.12.2018 року №250 - неповнолітня [PERSON] до біологічного батька відчуває почуття неприязні, страху та сорому. Вона не бажає стосунків з ним та не вважає його своєю сім'єю, тому що не спілкується з ним протягом 7 років, а також негативного фактору того, що він бив матір, його висловлення щодо зобов'язання доньки у його утриманні, а також хвилювання щодо невідомих осіб, які вимагають від матері повернути борги батька. Позбавлення батьківських прав не матимуть травматичного впливу на психічний розвиток неповнолітньої [PERSON]. Орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Допитана в судовому засідання неповнолітня [PERSON] в присутності законних представників матері та батька пояснила, що її батько взагалі не приймає участі у її житті, вона не сприймає його, як свого батька та навіть не пам'ятає коли останній раз спілкувалась з ним. Зазначила, що не бажає з ним будь-якого спілкування та соромиться його. За змістом ст.164 Сімейного Кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько може вважатися таким, що ухиляється від обов'язку по вихованню дитини, якщо він ні усно, ні письмово не спілкується з нею, не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці керується саме вищезгаданими приписами Конвенції та покладає в основу своїх рішень принцип дотримання «як найкращих інтересів дитини». Відповідно до змісту вимог ст.ст.12,13,76-81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. З вище наведеного вбачається, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про життя та здоров`я неповнолітньої [PERSON], не надає їй матеріальної допомоги, своєю поведінкою негативно впливає на виховання та ставлення неповнолітньої доньки, зловживає спиртними напоями, позов визнав, а тому суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Відтак, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання щодо стягнення судових витрат суд вирішує згідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved