Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-28 00:00:00

\~\~Позивач звернулась в суд з даним позовом вказуючи, що вона \~з 05.11.2013 року була прийнята на посаду продавця до ФОП [PERSON]. 21.07.2016 року вона була звільнена з роботи за згодою сторін за ч.1 ст.36 КЗпП України, про що була усно повідомлена. В день звільнення, 21.07.2016 року, вона вийшла на роботу і працювала у відповідача, яка безпідставно звинуватила її, що вона працюючи продавцем, допустила нестачу в\~магазині і\~повинна її\~сплатити.\~Позивач зазначає,\~що вона\~нестачі не\~допускала,\~до роботи продавця ставилась сумлінно, відповідач, згідно з законом, не провела ревізію в магазині, не створила ревізійну комісію,\~не залучила\~її в\~проведенні обліку\~наявності товарів\~та готівки. Вона неодноразово просила відповідача провести розрахунок та виплатити їй належну суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, на що відповідач постійно вимагала сплатити не існуючу недостачу. Відповідачем до даного часу не сплачено їй грошової компенсації за не використані дні щорічної відпустки за період роботи з 05.11.2013 року по 21.07.2016 року. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 21.07.2016 року по час фактичного розрахунку. В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що вона з 05.11.2013 року по 21.07.2016 року працювала продавцем в ФОП [PERSON]. Заборгованості по заробітній платі у неї не було. На день звільнення їй не виплатили компенсацію за невикористану відпустку за період роботи в сумі 3077 грн. При звільненні провели ревізію, виявилась нестача більше 20000 грн., вона не згодна з результатом, так як звіти залишку товарів вона та відповідач вели удвох. Пояснення про причину нестачі з неї не брались. Договір про повну матеріальну відповідальність при працевлаштуванні вона не підписувала. Під час розгляду справи в суді відповідач 26.12.2017 року виплатила їй компенсацію за невикористані відпустки. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що вона компенсацію за невикористану відпустку сплатила позивачу 26.12.2017 року. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за слідуючих обставин. Відповідно до ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Стаття 117 ч.1 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або - 2 - уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності\~ \~спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день\~ \~фактичного розрахунку. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних відстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивач працювала у відповідача на посаді продавця з 05.11.2013 року по 21.07.2016 року та була звільнена за угодою сторін згідно ст.36 ч.1 КЗпП України. При звільненні позивачу відповідач не виплатила компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3077,12 грн. за період роботи, що підтверджено сторонами по справі, довідкою відповідача про заробітну плату від 15.11.2017 року, копією платіжної відомості від 21.07.2016 року. Із копії платіжної відомості відповідача від 26.12.2017 року слідує, що 26.12.2017 року позивач отримала грошову компенсацію за невикористані відпустки за період роботи в сумі 3077,12 грн. Суд приходить до висновку, що з вини відповідача позивач не отримала належні їй суми передбачені ст.116 КЗпП України, а тому стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки з дня звільнення по день фактичного розрахунку з позивачем. Суд проводить розрахунок середньоденної заробітної плати за час роботи позивача у відповідача у відповідності до Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати та розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку. Для визначення середньоденної заробітної плати суд враховує заробітну плату позивача за 2 останні календарні місяці роботи, що передують події та кількість робочих днів. Так, заробітна плата позивача за травень, червень 2016 року становила відповідно по 1291,27 грн. щомісячно. Згідно даних Міністерства соціальної політики України кількість робочих днів за травень 2016 року становив 19 днів, за червень 2016 року 20 днів. Тому середньоденна заробітна плата позивача становить: (1291,27+1291,27) : (19+20) = 2582,54 : 39 = 66,22 грн. За період роботи з 22.07.2016 року по 26.12.2017 року згідно даних Міністерства соціальної політики було: (6+22+22+20+22+22) + (20+20+22+19+20+20+21+22+21+21+22+17) = 359 днів 2016 рік \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~2017 рік Середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.07.2016 року по 26.12.2017 року становить: 359 х 66,22 = 23772,98 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з проведенням відрахувань належних податків. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved