Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою до відповідача та в обґрунтування вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18.05.2005 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 09.08.2014 року шлюб між подружжям розірвано. В період шлюбу ними за сумісні кошти була придбана трьохкімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 61,6 м2, жилою площею 43,2 м2,та автомобіль марки «Chevrolet Aveo TC58U», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 63000 грн. Домовитись про порядок поділу майна позивач з відповідачем не можуть. З відповідачем з листопада 2013 року не проживають разом, спільний бюджет не ведуть. Автомобіль зареєстровано на ім'я відповідача, він має посвідчення водія та керує автомобілем. Просить суд визнати квартиру [ADDRESS] та автомобіль «Chevrolet Aveo TC58U», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частині спірної квартири за кожним, залишити у власності відповідача автомобіль та стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості ? частини автомобіля у сумі 31500 грн. В судовому засіданні позивачка надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Зазначила, що іншого житла крім спірної квартири у неї не має, квартира була придбана після продажу попередньої квартири, кошти на квартиру добавили її батьки, а також були витрачені гроші, які отримали при народжені дитини. Посвідчення водія у неї відсутнє, автомобілем керує відповідач, тому просить саме йому залишити автомобіль, а ? частину його вартості стягнути на її користь з відповідача. Чи є у відповідача кошти для виплати їй грошової компенсації за вартість частки майна, позивачу не відомо. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав частково, не заперечував проти визнання квартири сумісною власністю подружжя, але заперечував проти стягнення з нього на користь позивача ? частини вартості автомобіля. Зазначив, що спірну квартиру він разом із позивачем придбали після продажу попередньої квартири, автомобіль був придбаний за кошти, які відповідач отримав в порядку виплати в результаті нещасного випадку на виробництві у розмірі 50000 грн. та 11000 грн. він позичив у батьків дружини, 2000 грн. були витрачені на оформлення автомобіля. Не заперечує проти того, що автомобіль залишиться у нього, бо він використовує його для дітей, а позивачу він може сплатити лише 5000 грн., заощаджень не має. Зазначив, що самостійно сплачує за комунальні послуги за квартиру, сплачує аліменти на утримання дітей, продовжує погашати борг батькам дружини за автомобіль, на цей час залишився борг у розмірі 3700 грн., крім того погашає заборгованість по кредитним карткам, кошти з яких було витрачено на сім'ю. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 18.02.2005 року. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 08.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER] від 09.11.2006 року, та [PERSON], [INFO], серія [NUMBER] від 11.01.2011 року, виданих Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 11.05.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], на ім'я відповідача [PERSON] зареєстровано право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] Згідно свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Chevrolet Aveo TC58U», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстровано на ім'я відповідача [PERSON] 22.01.2014 року на підставі довідки-рахунку від 17.01.2014 р. Актом від 11.07.2013 року про проведення розслідування нещасного випадку на ПАТ «ММК ім.Ілліча» встановлено, що нещасний випадок визнано пов'язаним з виробництвом, у результаті якого було травмовано [PERSON] Відповідно до виписки з карткового рахунку на ім'я відповідача здійснено виплати Фондом соціального страхування у сумі 953,59 грн. та 49102,12 грн. 10 та 27 грудня 2013 року відповідно. Згідно розписці від 16.12.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] у січні 2014 року 11000 грн. на придбавання автомобіля, залишок боргу складає 3700 грн. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Вимогами ч. 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, та відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох . 24. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Вимогами ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. . Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки спірне майно у вигляді квартири [ADDRESS](загальною площею 61,6 м2, жилою площею 43,2 м2)та автомобіль марки «Chevrolet Aveo TC58U», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER],були придбані за час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі за сумісні кошти, сторонами цей факт не оспорюється, то воно є спільним майном подружжя. Вирішуючи питання про поділ майна, суд враховує, що після розірвання шлюбу позивач іншого житла не має, відповідач не заперечує проти проживання позивача у спірній квартирі, площа квартири дозволяє сторонам проживати у квартирі, сторони мають неповнолітніх дітей, тому необхідно визнати право приватної власності за кожним на 1/2 частку спірної квартири. Щодо поділу автомобіля суд враховує, що по цей час остаточно відповідач сплачує борг по коштам, які він позичав на придбання автомобіля, та це не спростовує позивач, що автомобіль використовується в інтересах сторін, неповнолітніх дітей, у відповідача відсутні кошти для виплати ? частини вартості автомобіля, відповідачем відповідна грошова сума на депозитний рахунок суду не внесена, тому суд приходить до висновку, що за подружжям необхідно встановити право власності на автомобіль у розмірі по ? частини за кожним. Заперечення відповідача, що на автомобіль ним було використані кошти, які він отримав, як страхові виплати, судом не приймаються до уваги, оскільки будь-яких доказів того, що страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою його власністю суду не надано. Згідно ст.88 Цивільного-процесуального Кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково і за сторонами порівну визнається право власності на спірне майно, то суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути суму судового збору в розмірі 682,70 грн., тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, як чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. У зв'язку з тим, що суд прийшов до висновку про визнання права власності на спірне майно у рівних частках за сторонами, тому необхідно скасувати заходи забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial