Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся із відповідним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він працював у відповідача з 08 червня 197 року по 27 червня 2013 року та був звільнений у зв'язку із виходом на пенсію. Заборгованість з заробітної плати на час звільнення склала 18 тисяч грн., яку остаточно було погашено 20 грудня 2013 року. Таким чином, має місце затримка розрахунку, а тому, відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача 19 407, 42 грн. Учасники процесу у судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. У попередньому судовому засіданні позивач позов підтримав, представник відповідача позовні вимоги визнав. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до вимог частини 1 статті 11 ЦПК України, якою закріплений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівнику регулярно в робочі дні в терміни, встановлені колективним договором, але не рідше за два рази на місяць. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні робітника, сплата усіх сум, що йому повинно сплатити підприємство, установа, організація, здійснюється у день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то вказані суми повинно бути сплачено не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Про нараховані суми, що повинні бути сплачені робітнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед сплатою вказаних сум. Судом встановлено, що позивача працював у відповідача з 27 червня 1977 року та звільнений 25 червня 2013 року у зв'язку із виходом на пенсію. (а.с.7-8) Судом встановлено, що на момент звільнення відповідач не провів остаточного розрахунку із позивачем, остаточний розрахунок проведено 20 грудня 2013 року, що не заперечувалося представником відповідача. Відповідно до ст. 117 КЗпП України,у разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу звільненому працівнику сум, що належить сплатити при звільненні у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри сум, що належать працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити вказане у даній статті відшкодування у тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначається органом, що постановив рішення по суті спору. Позивачем надано розрахунок та заявлено про сплату 19 407, 42 грн, дана сума не заперечувалося відповідачем. Згідно п. 24 постанови пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин. Вказані вище обставини свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат. Повний текст рішення складено 12 лютого 2014 року.

Outcome: approved