Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що 08.08.2003 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. В шлюбі у сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між нами не склалось, а тому 25.09.2019 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано, що підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.09.2019 року по справі №344/20001/18. Зазначає, що з 2011 року відповідач їздить на роботу за кордон, працює там і по даний час, а тому має змогу надавати матеріальну допомогу іхнім дітям. Позивач раніше зверталась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, однак, внаслідок усної домовленості, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25.02.2020 року позовну заяву залишено без розгляду. [PERSON] не бажає повноцінної участі в утриманні дітей, а тому позивачка повторно звертається до суду із позовною заявою про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 4 000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше нід 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повнолітня, починаючт з 23.01.2020 року. Представник позивач в судовому засіданні позов підтримала та суду пояснила, що позивач працевлаштована медичною сестрою у Івано-Франківській обласній психоневрологічній клінічній лікарні №1 та отримує заробітну плату у розмірі 4 700,00 грн. та має 0,25 ставки медичною сестрою в іншому медичному закладі, яка сягає близько 1200,00 грн., однак зазначених коштів їй не достатньо для забезпечення дітей для їх всебічного розвитку та одночасного здійснення всіх побутових витрат, у тому числі оплати комунальних послуг, а тому просила суд позов задовольнити. Прекдставник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, вважав, що суду слід врахувати, що відповідач проживає в Англії, постійного місця роботи не має, не ухилявся від сплати аліментів за утримання дітей та вважав, що аліменти слід стягнути у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у [PERSON] і [PERSON] народилося двоє дійтей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.09.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08.08.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис за №1129, розірвано. Неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю [PERSON] , [INFO] . На час розгляду справи неповнолітні діти сторін: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Дані обставини сторонами не оспорюються. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] працює медичною сестрою у Івано-Франківській обласній психоневрологічній клінічній лікарні №1 та отримує заробітну плату у розмірі 4 700,00 грн. та має 0,25 ставки медичною сестрою в іншому медичному закладі, яка сягає близько 1200,00 грн. Відповідач [PERSON] проживає в Англії, є працездатною особою. Суд не приймає до уваги посилання позивача про те, що відповідач [PERSON] отримує зарплату, яка в еквіваленті до курсу гривні становить 40 000-50 000 грн., оскільки дані обставини не підтверджені належними доказами. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Що стосується стягнення аліментів за минулий період, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч.2 ст.191 СК України. Позивач в січні 2020 року зверталася до суду з позвом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, однак даний позов залишено без розгляду за заявою позивача, а тому суд не вбачає підстав для стягнення аліментів на утримання дітей за минулий період з 23.01.2020 року. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, враховуючи рекомендований розмір, визначений законодавством, що забезпечить дитину встановленим прожитковим мінімумом, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2400 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 07 липня 2020 року до досягнення дітьми повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. з відповідача в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 4, 5, 12, 13, 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial