Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача і просить стягнути на її користь аліменти на її навчання в розмірі ? частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до закінчення сином навчання, до досягнення нею двадцяти трьох років. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є студенткою денної форми навчання Національного транспортного університету, та потребує постійної матеріальної підтримки, яку відповідач добровільно не надає. Дана справа перебувала на розгляді в судді Чернишової Є.Ю. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Чернишовою Є.Ю. від 10 серпня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження. В зв'язку з закінченням п'ятирічного терміну повноважень судді Чернишової Є.Ю., вищевказану цивільну справу, згідно протоколу повторного автоматичного розподілу, передано на розгляд судді Ковалевській Л.М. Ухвалою судді Ковалевської від 22 жовтня 2018 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Але відповідно до ст. 83 ЦПК України відповідач направив на адресу суду письмову заяву з проханням відмовити в позові, тому що позивач сам потребує допомоги в зв'язку з хворобою, та на підтвердження надав докази. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 07 червня 2011 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с.8). Від даного шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.10). Згідно Договору №1497-17 від 07 серпня 2017 року про надання освітніх послуг, укладений між Національним транспортним університетом та [PERSON], про те, що [PERSON] є студентом денної форми навчання з 2017 по 2021 р.р. за контрактною формою навчання, вартість якого складає 52 000, 00 грн. за весь строк навчання (а.с.9). Також, даний факт підтверджується Довідкою №1236 виданою Національним транспортним університетом 09 липня 2018 року [PERSON] в тому, що вона є студентом гр.ТР-ІІ-3 «Туризм» денної форми навчання, на контрактній основі (а.с.6). За змістом ст. 199 СК України, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За вимогами ст. 182 ч. 1 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є особою пенсійного віку, потребує матеріальної допомоги, оскільки хворіє на цукровий діабет 2 типу, знаходиться під наглядом лікаря ендокринолога, що підтвердив Випискою із історії хвороби № 10608 терапевтичного відділення №2, ендокринологія. Отже, оцінюючи надані відповідачем документальні матеріали, суд дійшов висновку про наявність підстав вважати, що [PERSON] немає можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своїй повнолітній доньці, яка навчається та дійсно потребує такої допомоги. Проте, з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» суду обов»язково необхідно встановити саме сукупність юридичних фактів, а тому встановлення факту неможливості відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка навчається є підставою для відмови в задоволенні даного позову.

Outcome: dismissed