Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Позивач звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, третя особа П`ята Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом. З урахуванням уточненої позовної заяви Позивач просить суд визнати за ним право власності на 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; зняти обтяження - заборону на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 5474709, дата реєстрації 13.08.2007, накладене Першою Харківською нотаріальною конторою. До участі у справі долучена Перша Харківська нотаріальна контора. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла її рідна сестра - [PERSON] , яка була громадянкою Канади . По її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала її на підставі договору довічного утримання від 04.03.1994 р., укладеного з її батьками - [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Першою Харківською нотаріальною конторою накладено обтяження - заборону на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження [NUMBER] , дата реєстрації 13.08.2007. Окрім Позивача спадкоємцем цієї спадщини є її син - [PERSON] , громадянин Канади, який [INFO] відмовився від належної йому частки спадкового майна, яка залишилася після смерті матері, на користь Позивача. 24.04.2019 Позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, однак постановою від 24.04.2019 р. нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності факту прийняття спадщини. Позивач у судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, просила суд задовольнити позов. Вказала, що більше двадцяти п`яти років мешкає за вказаною адресою, доглядала батьків, оплачувала комунальні послуги, та фактично прийняла спадщину після померлих батьків та сестри. Зареєструватися за вказаною адресою не мала можливості, так як відповідні реєстраційні органи вимагали згоди всіх власників квартири, а так як сестра перебувала у Канаді, такої можливості не було. Представник позивача з`явився у судове засідання та підтримав позицію Позивача, викладену у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, позов не визнав, надавши відзив на позов, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, у зв`язку з відсутністю факту прийняття спадщини Позивачем. Від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору надійшли заяви, де просили суд розглядати справу за їх відсутності, у судове засідання не з`явилися, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши доводи сторін, надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про смерть, видане в провінції Онтаріо Канада 13 липня 2018р. заступником Генерального Реєстратора, спадкодавець - [PERSON] померла [INFO] . Консулом Посольства України в Канаді К.М .Костенко засвідчено справжність підпису 23 жовтня 2018 року на цьому свідоцтві. Відповідно до свідоцтва про народження батьками Позивача та Спадкодавця - [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . За договором довічного утримання, укладеного 4 березня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Драгу Ю.Г., [PERSON] , [PERSON] передали у власність [PERSON] належну в рівних частинах квартиру [ADDRESS] , яка має дві жилих кімнати житловою площею 28,8 кв.м, загальною площею 50,7 кв.м. Першою Харківською нотаріальною конторою накладено обтяження - заборону на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 5474709, дата реєстрації 13.08.2007, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.02.2020. Син спадкодавця - [PERSON] , громадянин Канади, відмовився від належної йому частки спадкового майна. Заяву про відмову від спадщини належної йому частки спадкового майна, яка залишилася після смерті матері - [PERSON] , на користь сестри померлої [PERSON] , оформлено 04.04.2018 р. у м. Оттава, справжність підпису [PERSON] засвідчено консулом Посольства України в Канаді К.М.Костенко . Свідоцтво про смерть [PERSON] , заяву про відмову від спадщини [PERSON] отримано Позивачем поштою 23.04.2019. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що знає позивача тривалий час, вона мешкала весь цей час за вказаною адресою. Знає родину, знає, що сестра позивачки виїхала за кордон, мала приятельські стосунки з матір`ю позивачки. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 квітня 2019 року Позивачу відмовлено в оформленні спадщини з причини відсутності факту прийняття спадщини. З вказаних обставин вбачається, що між сторонами склались правовідносини щодо спадкування за законом, а тому суд застосовує до них наступні норми права. Частиною 1 статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено в підпункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Ч.1ст.1261ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом шести місяців з дня, коли йому стало відомо про відкриття спадщини, заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом, незалежно від черги. Згідно до статті 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звукозаписів і відеозаписів, висновків експертів. З`ясувавши фактичні обставини, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог і заперечень, перевіривши їх доказами та застосувавши до них вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved