Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила поділити між нею та відповідачем спільне майно, виділивши їй та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], присудивши відповідачу [PERSON] грошову компенсацію за різницю у вартості спільної сумісної власності - 3475,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов'язані з розглядом справи, в розмірі 5019,80 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 19.12.1997 року вона та відповідач по справі [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого спільних дітей не мають. Під час спільного проживання сторони за спільні грошові кошти придбали для спільного проживання сім'ї квартиру [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19.03.2008 року, право власності було оформлено на ім'я відповідача, ринкова вартість квартири становить 17949,00 грн., та квартиру [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08.10.2008 року, право власності було оформлено на ім'я відповідача, ринкова вартість квартири становить 24899,00 грн. Тобто, загальна вартість спільного сумісного майна, яке підлягає поділу, становить 42848,00 грн. На підставі заочного рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04.04.2016 року по справі № 277/1136/15-ц шлюб між сторонами було розірвано, рішення набуло законної сили 08.06.2016 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON], в судове засідання не з'явились, надіслали до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, також вказали, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. В судове засідання відповідач повторно не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином судовими повістками, причини неявки суду не повідомив та не надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. З-за таких обставин, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані стороною в обґрунтування заявлених вимог, оцінивши їх в сукупності, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до норм ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає доведеним, що з 19.12.1997 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Лозівського міськвиконкому Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 517 та відповідно до заочного рішення Ємільчимнського районного суду Житомирської області від 04.04.2016 року розірвано. (а.с. 13). Під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами за взаємною згодою, за рахунок спільних грошових коштів на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу серії ВКІ № 705639 від 19.03.2008 року було придбано квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Ємільчинського районного нотаріального округу Житомирської області Петрук С.П. та зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером 553. (а.с. 14). На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу серії ВКО № 094476 від 08.10.2008 року було придбано квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Ємільчинського районного нотаріального округу Житомирської області Петрук С.П. та зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером 2404. (а.с. 22). Згідно даних про державну реєстрацію, право власності на вказані квартири зареєстровано за [PERSON], про що на зворотній стороні договорів купівлі-продажу проставлено штамп «Новоград-Волинського міжміського бюро технічної інвентаризації». За вимогами ст. 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст.ст. 61, 63, 69, 70, 71 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. З урахуванням викладених статей, спільним майном, є майно, яке придбано сторонами, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки і за спільні кошти. Зі змісту рішення суду по справі про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, вбачається, що сторони спільне життя припинили з грудня 2015 року. Тобто на момент придбання майна, що є предметом спору, сторони спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки і майно придбане за спільні кошти. Відповідач за час перебування справи в провадженні суду дані обставини не спростував. Суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені нею при зверненні до суду з позовом та документально підтверджені судові витрати в розмірі 5019,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved