Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 07.12.2018 року мотивуючи тим, що 28.11.2017 року, після отримання листа від Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби їй стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7957 від 12.07.2017 року, про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» не сплаченої в строк за Кредитним договором № б/н від 06 листопада 2013 року заборгованості в сумі 165895,51 грн. Відповідач предявив до виконання даний виконавчий напис до Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби. Такі дії відповідача вона вважає незаконними та необґрунтованими, а виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки з тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172 (далі Перелік), який було доповнено Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», однак Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 2. змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Також, судом зобов'язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Таким чином, нотаріус в день вчинення виконавчого напису керувався пунктом, який був незаконним та не чинним, отже не мав вчиняти виконавчий напис та відмовити Банку в його вчиненні у відповідності до норм ЗУ «Про нотаріат», а [PERSON], в свою чергу, був позбавлений можливості на звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору в позасудовий спосіб. Крім цього, у ЗУ «Про нотаріат», як спеціальному законі, що має вищу юридичну силу, не встановлено випадку вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін. Позивач просила визнати виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 7957 від 12.07.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» не сплачену в строк за Кредитним договором № б/н від 06 листопада 2013 року заборгованість в сумі 165895,51 грн. таким, що не підлягає виконанню та стягнути з Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] витрати, понесені на оплату судового збору в розмірі 640,00 грн. Позивач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити вимоги у повному обсязі. Відповідач представника до суду не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду відзив на позов з доказами в підтвердження заперечень проти позову в якому просив відмовити у задоволенні позову. 14.05.2018 року від представника відповідача, за довіреністю у справі, [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, однак до нього не було додано жодних доказів в підтвердження поважності причин неявки до суду, а явка представника відповідача не визнавалась судом обовязковою, тому, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив клопотання про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, з матеріалів справи (а.с. 29-31, 50-54) вбачається, що 06.11.2013 року [PERSON] підписала Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якої вона звернулась до Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» про видачу кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. З наданого відповідачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивач в порушення умов договору допустила заборгованість по сплаті кредитних коштів, яка станом на 18.06.2017 року становила 165895,51 грн. з яких: 14350,69 грн. заборгованість за тілом кредиту, 139668,84 грн. заборгованість за відсотками, 3500,00 грн. заборгованість з пені та комісії, 500,00 грн. заборгованість по штрафам ( фіксована частина) та 7875,98 грн. заборгованість по штрафам ( відсоток від суми заборгованості). 26.06.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 06.11.2013 року ( а.с. 55 -57), в якій повідомив про стан заборгованості, встановив строк повернення кредиту та сплати плати за кредитом, які підлягають обовязковій сплаті у повному обсязі протягом 5 днів з дати відправлення письмової вимоги та повідомив, що у разі невиконання вимоги [PERSON] буде змушений почати примусове стягнення заборгованості за Кредитним договором. 29.06.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] заяву про вчинення виконавчого напису на копії Кредитного договору № б/н від 06.11.2013 року для стягнення боргу з [PERSON] частинами за вказаним кредитним договором, а саме: 165895,51 грн. з урахуванням 14350,69 грн. заборгованість за тілом кредиту, 139668,84 грн. заборгованість за відсотками, 3500,00 грн. заборгованість з пені та комісії, 500,00 грн. заборгованість по штрафам ( фіксована частина) та 7875,98 грн. заборгованість по штрафам ( відсоток від суми заборгованості), строк за який проводиться стягнення 1320 днів, а саме з 06.11.2013 року по 18.06.2017 року, на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМ України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10.12.2014 року, згідно Постанови КМ України від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та на підставі п.п. 5.3 .п 5 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом КМ України від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». 12.07.2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7957 від 12.07.2017 року (а.с. 5), про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» не сплаченої в строк за Кредитним договором № б/н від 06 листопада 2013 року заборгованості в сумі 165895,51 грн. 07.11.2017 року державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби [PERSON] було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису № 7957 від 12.07.2017 року ( а.с. 6). Згідно ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Аналогічна вимога міститься і в ст. 87 Закону України «Про нотаріат», де зазначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Отже, норми зазначених законів прямо передбачають вчинення виконавчого напису нотаріусом виключно на борговому документі, який встановлює заборгованість, а не на окремому нотаріальному бланку, як було вчинено виконавчий напис Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 7957 від 12.07.2017 року. З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Пункт 2 Переліку було доповнено Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін ( а.с. 7-8) визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, в тому числі п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», та зобов'язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Таким чином, нотаріус в день вчинення виконавчого напису - 12.07.2017 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та не чинним, отже нотаріус повинен був відмовити Банку у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Крім того, як вбачається з виконавчого напису, він вчинений на окремому бланку, що суперечить вимогам ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та вимогам зазначеним у заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29.06.2017 року. Також, з наданих відповідачем до відзиву доказів, вбачається, що у письмовій вимозі направленій позивачу 26.06.2017 року було встановлено строк сплати у повному обсязі коштів за кредитним договором протягом пяти календарних днів, а заяву нотаріусу про вчинення виконавчого напису було подано 29.06.2017 року, тобто через три дні з моменту відправленні вимоги без дотримання строку виконання зобовязання. Щодо обставин викладених відповідачем у відзиві на позов, слід зазначити, що вони суперечать викладеним Банком обставинам у заяві, поданій нотаріусу щодо правових підстав вчинення виконавчого напису, та місять обставини щодо факту укладення кредитного договору, що не оспорюється позивачем та факт виникнення заборгованості, що не є предметом розгляду даної справи. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 640 грн. документально підтверджених сплачених судових витрат ( а.с. 4).

Outcome: approved