Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування . Свої вимоги мотивує тим, що 05 грудня 2013 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно , зокрема на 1\\2 частину квартири [ADDRESS], що належала йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 29 квітня 1993 року. На час смерті чоловіка вона, позивач, постійно з ним проживала та була зареєстрована за однією адресою. Звернувшись в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину за законом отримала відмову через те, що чоловік не зареєстрував право власності на майно у відповідних державних органах. Тому вона вимушена звернутися для захисту своїх прав до суду. Позивач та її представник в судове засідання не з»явились, надіслали заяву з проханням розглядати справу без їх участі . Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надіслав клопотання з проханням розглядати справу без його участі . Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає ,що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що 05 грудня 2013 року помер чоловік позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно - 1\\2 частину квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 29 квітня 1993 року (а.с. 8). Згідно архівної довідки № 152 право власності на квартиру [ADDRESS] за архівними даними КП «ОМБТІ» за [PERSON] не зареєстровано (а.с. 7). Відповідно довідки виданої КП «Житлогосп», позивач на час смерті постійно проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем (а.с. 21) Після смерті чоловіка [PERSON] звернулась в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй у цьому було відмовлено з тих підстав, що спадкодавець не зареєстрував право власності на майно у відповідних державних органах, про що свідчить лист нотаріуса № 3/02-31 від 12.01.2016 року (а.с. 6). Та обставина, що 1\\2 частина квартири [ADDRESS] увійшла до складу спадкового майна після смерті [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про право власності на житло Та обставина, що [PERSON] не зареєстрував нерухоме майно у встановленому законом порядку , не позбавляє [PERSON] як спадкоємця, реалізувати своє право на спадкування, оскільки свідоцтво про право власності на житло, є правовстановлюючим документом, який підтверджує право спадкодавця на спірне майно. Однак, лише відсутність факту державної реєстрації майна перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Оскільки позивач в іншій спосіб, крім як вернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за необхідне її вимоги задовольнити. Враховуючи, що спір виник не з вини відповідача, судові витрати суд залишає по фактично понесеним.

Outcome: approved