Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який згодом був нею уточнений, за яким просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просять суд розглянути справу на розсуд суду. В судове засідання сторони не явилися, позивач просив справу слухати без його участі, на позові наполягла, представник третьої особи у судове засідання не з`явився надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. При цьому відповідач про причини своєї неявки не повідомив, не подав відзив, а сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. При вирішенні спору суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків (ст. 141 СК), надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дитини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 28.09.2012 року по 20.04.2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення суду про розірвання шлюбу. У період шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син сторін проживає разом із позивачем, повністю знаходиться на її утриманні. Як зазначає позивач, відповідач не піклується про дитину, не цікавиться її життям, не бере участь у його вихованні, має заборгованість зі сплати аліментів, проте відповідач іноді з`являється за адресою проживання позивача та спільної дитини, шантажує позивача тим, що забере дитину, вчиняє сварки при дитині, застосовує фізичну силу. Позивач зареєстрована та проживає разом із сином в квартирі по [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності, має постійне місце роботи та стабільну заробітну плату, у сина є все необхідне, він відвідує дитячий садок, займається у розвиваючих кружках. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не прийшли до згоди, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору про місце проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан його здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою завадити розвитку дитини. Судом також встановлено, що згідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 17.08.2020 року за №02/01-27/1102 вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2014 року народження разом із матір`ю [PERSON] , 1986 року народження. Дійшовши висновку про необхідність вирішення спору на користь позивача, суд враховує зміст принципу шостого «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, відповідно до якого Дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости на піклуванні і під відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір`ю. Задовольняючи позов, суд констатує наявність усіх обставин, які утворюють сприятливу обстановку для проживання дитини з позивачем, а саме: вік матері, акту дослідження житлово-побутових умов, працевлаштованість, гідний заробіток.

Outcome: approved