Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що 26 квітня 2015 року померла [PERSON], яка заповіла все майно позивачу. Заповіт посвідчено 09 листопада 2004 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер Д-1014. З метою оформлення спадщини після смерті [PERSON], позивач звернувся до нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримав відмову нотаріуса, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, наявне тільки свідоцтво про право власності на чоловіка померлої - [PERSON]. Позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], як спадщину по заповіту після смерті [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, судові витрати просить залишити за ним, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав в суд заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Додаткового протоколу до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 18 лютого 1971 року. Під час шлюбу набули у власність квартиру [ADDRESS]. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно видано на [PERSON] (а.с. 6). [PERSON] померла 26 квітня 2015 року (а.с. 5). [PERSON] 09 листопада 2004 року склала заповіт, згідно якого все майно заповіла позивачу [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № Д-1014 (а.с. 4). Відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі, про що подав в суд заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, що придбане подружжям в шлюбі належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки визнаються рівними ( ст. 70 СК України). Таким чином, померлій [PERSON] на час її смерті належала 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] на цю частину квартири відкрилася спадщина по заповіту. Згідно із ст.ст.\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За\~ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідач [PERSON] являється непрацездатним відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] (а.с. 34), тому в силу ч. 1 ст. 1241 ЦК України відповідач має обовязкову частку у спадщині. Відповідно до абзацу другого п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року\~„Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позовні вимоги [PERSON] є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, 1241, 1268 ЦК України та

Outcome: approved