Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину , що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14 лютого 1986 року по 27 жовтня 1994 року. За вказаний період часу , а саме 14 вересня 1987 року ними було придбано за їх спільні кошти будинок [ADDRESS] який було зареєстровано на відповідача. Оскільки придбане домоволодіння не відповідало потребам родини вони вирішили побудувати новий будинок, для чого було розроблено план будівництва та придбано будівельні матеріали . В 1991 році ними було закладено фундамент нового будинку та збудовано підвальне приміщення. Продовжуючи спільне проживання з відповідачем і після розірвання шлюбу в 1996 році було продовжено будівництво нового будинку яке закінчилось у 2000 році. В будівництві нового будинку активну участь , як власною працею так і власними коштами , приймав її батько [PERSON] В 2004 році відповідач здав зазначений будинок в експлуатацію і 05 серпня 2004 року оформив право власності на себе, про що вона дізналась значно пізніше у 2013 році під час сварки з відповідачем. Оскільки відповідач заперечує її право власності на вказаний будинок просила суд встановити факт проживання однією сім'єю з 1994 по 2009 рік без реєстрації шлюбу. Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житлового будинку та господарських будівель та споруд розташованих за адресою [ADDRESS]. Оскільки її вклад в будівництво спірного будинку був значно більшим ,так як її батько будував вказаний будинок для неї та її дітей , а також з урахуванням того що з нею залишається проживати дитина інвалід, просила суд відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на ? частини спірного будинку ,а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Відповідно до заяви поданої в порядку ст. 31 ЦПК України позивач збільшила позовних вимог і просила суд встановити факт проживання її та відповідача з 1994 по 2009 рік без реєстрації шлюбу, встановити факт ними спільного господарства , побуту та бюджету в цей же період , визнати спільною сумісною власністю її та відповідача на житловий будинок загальною площею 108.2 м.кв. , господарчих будівель та споруд - літньої кухні площею 57.8 м.кв. , гаражу площею 27.6 м.кв., сараю площею 19.8 м.кв., санвузлу площею 4.6 м.кв. та огорожі розташованих за адресою [ADDRESS]. Визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку та господарчих будівель та споруд , відступити від рівності часток подружжя та визнати за нею додатково право власності на ? частину житлового будинку та господарчих будівель та споруд. Позивач та її представник , за довіреністю [PERSON] , в судовому засіданні підтримали заявлений позов і просили суд задовольнити його посилаючись на обставини викладені в ньому. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав і просив суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Вислухавши сторони ,свідків , дослідивши матеріали справи та матеріали інвентарної справи №6695 судом встановлено , що 14 червня 1986 року сторони зареєстрували шлюб , про що було зроблено відповідний актовий запис № 27 14 червня 1986 року Камишанською селищною радою м. Херсона який було розірвано 27 жовтня 1994 року відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу виданого 27 жовтня 1994 року Комсомольським ВРАГС м. Херсона , про що зроблено запис № 738 . Відповідно до свідоцтв про народження від 27 березня 1987 року та 02 серпня 1990 року виданих Комишанською селищною радою м. Херсона у сторін народилось двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . А як слідує з довідки до акту огляду МСЕК від 18 грудня 2013 року [PERSON] є інвалідом третьої групи з дитинства. Під час перебування сторін у шлюбі [PERSON] придбав будинок [ADDRESS] який мав 14 м. кв. жилої площі і який було зареєстровано в ХДБТІ 19 грудня 1987 року на його ім'я . Сторони , згідно до домової книги зареєстровані у зазначеному жилому будинку, а саме: відповідач з 14 жовтня 1987 року , а позивач з 29 вересня 1989 року. Згідно до проекту будівництва індивідуального житлового будинку [PERSON] 08 лютого 1990 року було погоджено проект будівництва житлового будинку [ADDRESS] . Як слідує з акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію домоволодіння від 05 серпня 2004 року затвердженого рішенням ВК Комишанської селищної ради за № 67 від 07.09.2004 року [PERSON] було пред'явлено до здачі в експлуатацію будинок [ADDRESS] який являв собою двоповерховий будинок з підвалом жилою площею 96.5 м.кв. та загальною площею 193 м.кв. , який було прийнято в експлуатацію та про що було видано відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07 вересня 2004 року , яке зареєстрованого в реєстрі прав власності 11 жовтня 2004 року. Під час складання зазначеного акту комісією було встановлено що будівництво зазначеного жилого будинку відбувалось в період з 1996 по 2000 рік . А згідно до витягу з наказу № 33 по радгоспу «Комишанський» від 05 вересня 1987 року [PERSON] було надано земельну ділянку по [ADDRESS] в розмірі 0.06 га. у зв'язку з купівлею продажем жилого будинку. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про власність» , ст. 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України «Про власність»); квартира (будинок), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності») від 22 грудня 1995 р. № 20. Оскільки як встановлено судом , що після розірвання шлюбу сторони продовжували спільне проживання , під час якого в наслідок їх спільної праці,та праці їх родичів , а саме батька позивача [PERSON] та їх індивідуальних трудових зусиль унаслідок яких вони одержували спільні та особисті доходи, які були ними об'єднані для створення спільного майна , а саме нового жилого будинку [ADDRESS] та господарських будівель та споруд, і інше не було встановлено письмовою угодою , а також в цей же час вони вели спільне господарство, побут та бюджет, однак не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою , що підтвердили в судовому засіданні як свідки позивача та і свідки відповідача , а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] ., [PERSON], суд , з урахуванням положень ч.1 ст. 17 Закону України «Про власність» вважає що позовні вимоги позивача як в частині встановлення факту проживання однією сім'ю сторін без реєстрації шлюбі в період з 1994 року по 2009 рік та в частині , визнання спірного житлового будинку та господарських будівель та споруд сумісною частковою власністю сторін , а також з урахуванням ступеня трудової участі кожного із сторін ,визнання за позивачем права власності на ? частину житлового будинку та на ? частину господарських будівель і споруд підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача , в частині встановлення факту ведення сторонами ними спільного господарства , побуту та бюджету в цей же період, а також відступу від рівності часток подружжя та визнання за позивачем додатково права власності на ? частину спірного житлового будинку та господарчих будівель та споруд, суд вважає що вказані позовні вимоги є не обґрунтованими і такими що не підлягають задоволенню з піддав на які посилається позивач, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів , відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України щодо визначеності між сторонами на час створення спільного майна часток , а саме збільшення частки позивача до ? так само як і доказів того що розмір її частки з урахуванням ступеня її участі як працею так і коштами дає підстави вважати що її частка дорівнює ? . Крім того, відповідно до норм ст.ст. 17,18 Закону України « Про власність » які регулювали порядок придбання внаслідок спільної праці членів сім'ї майна, при встановленні факту проживання однією сім'єю під час створення спільного мана , одними з критеріїв встановлення факту проживання однією сім'ю , є встановлення обставин ведення чоловіка та жінки спільного господарства, побуту та бюджету , що в свою чергу при встановленні судом факту проживання однією сім'ю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не потребує додаткового встановлення вказаних фактів, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з підстав на які посилався позивач. На підставі ст. 88 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат , суд з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений нею в розмірі 159.13 грн.

Outcome: approved