Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, по якому просить скасувати арешт та заборону відчуження з нерухомого майна - кв.№79 по вул. Фонтанська дорога,4 в м. Одесі,накладені постановою Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ серії АВ №995936 від 28.01.2009р.; вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про арешт та заборону відчуження кв.№79 по вул. Фонтанська дорога,4 в м. Одесі, реєстраційнй номер обтяження №8408843. При цьому посилається на те, що згідно до договору купівлі-продажу від 21.08.2008р., укладеного з [PERSON], є власником кв.№79 по вул. Фонтанська дорога,4 в м. Одесі. Право власності на належну позивачу квартиру в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстроване 03.04.2009р. 07.10. 2016р. з інформаційної довідки №70007750 позивачу стало відомо, що постановою Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження серії АВ №995936 від 28.01.2009р. на вказану квартиру накладено арешт. Згідно до даної постанови, арешт накладався на майно боржника [PERSON], яка ніякого відношення до вищезазначеної квартири квартири не має. Позивач в судове засідання не зявились, про час та на місце розгляду справи належним чином повідомлялась, згідно наданої суду заяви просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений, поважних причин неявки суду не надавав. Згідно ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди представника позивача, на підставі ст.224-225 ЦПК України, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], згідно до договору купівлі-продажу від 21.08.2008р., укладеного з [PERSON], є власником кв.№79 по вул. Фонтанська дорога,4 в м. Одесі, право власності в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстроване 03.04.2009р. Постановою Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження серії АВ №995936 від 28.01.2009р. на квартиру .№79 по вул. Фонтанська дорога,4 накладений арешт. Згідно до даної постанови, арешт накладався на майно боржника [PERSON]. Також позивача було повідомлено, що виконавче провадження було завершено на підставі пунктів 4,5 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»\~(у попередній редакції). Згідно п.п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого\~Наказом Міністерства Юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки. Як визначено п. 9.10 вказаного Порядку, завершені\~виконавчі\~провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Згідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення провизнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно у звязку з відсутністю виконавчого провадження, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно із розясненням\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року з наступними змінами „Про судову практику в справах про виключення майна з опису, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Також, згідно до п.п.2, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2016р. «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).\~відповідно до частини другої статті 114 ЦПК позови про зняття арешту з нерухомого майна предявляються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). Враховуючи, що реалізація прав позивача є неможливою без надання захисту судом в обраний ним спосіб, суд вважає за можливе зняти арешти, накладені відповідачем, оскільки законних підстав для збереження накладених арештів судом не встановлено, а тому, враховуючи усі інші встановлені судом обставини, подальше збереження без достатніх підстав вжитих попередньо заходів є неможливим та безпідставним. Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Враховуючи викладене та

Outcome: approved