Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивач звернувся із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 4,77 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Андріївської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що належала бабусі позивача по лінії батька - [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР №070795, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 17.07.2002 року, заповідач проживала та померла [INFO] в с. Олександрівка Кегичівського р-ну Харківської області. Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, та повідомили: позивач - про підтримання позову, залишення судових витрат за ним, відповідач та третя особа - про його визнання. У зв'язку з цим, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, технічне фіксування судового процесу не здійснюється. Згідно з викладеними у позовній заяві обставинами, [PERSON], яка проживала і померла [INFO] в селі Олександрівка Кегичівського району Харківської області була бабусею позивача по лінії батька. 24.10.2006 року вона уклала заповіт про спадкування позивачем її майна, що посвідчений секретарем Андріївської сільської ради та внесений до реєстру за № 91. Нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в зв'язку з тим, що в автоматизованій системі Державного земельного кадастру відсутні відомості про зазначену земельну ділянку, оскільки державний акт виготовлений до введення в дію цієї системи, і, відповідно, кадастровий номер земельній ділянці не присвоєно. У тексті заповіту йдеться про спадкування позивачем державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР № 070795, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 17.07.2002 року. Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 14.04.2014 року розтлумачено зміст цього заповіту таким чином, що [PERSON] заповіла позивачеві саме земельну ділянку, а не зазначений державний акт, як правовстановлюючий документ. Інших спадкоємців першої черги або за заповітом немає, оскільки в шлюбі спадкодавець не перебувала, дітей у неї не було; брат позивача, [PERSON], від прийняття спадщини відмовився на його користь, батько позивача, [PERSON], помер [INFO]. До позову додані копії: паспорта позивача, свідоцтва про смерть спадкодавця, державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з ДЗК про земельну ділянку, свідоцтва про народження, свідоцтва про одруження, рішення Кегичівського районного суду від 14.04.2014 року; інші докази. Суд виходить із того, що правовідносини сторін у справі регулюються ст.ст.1220, 1258, 1261-1265 ЦК України щодо порядку відкриття спадщини, почерговості та права спадкоємців на спадкування. Оскільки відповідач позов визнав, суд виходить з того, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про його задоволення, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно із заявою представника позивача, підстав для розподілу судових витрат не знайдено.

Outcome: approved