Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 08 жовтня 2011 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні, відповідач ніякої допомоги їм не надає. Шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинені з лютого 2013 року з приводу втрати почуття любові й взаєморозуміння, з того ж часу разом не проживають. Позивач просить шлюб розірвати, оскільки вважає збереження сім'ї неможливим, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частці від заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і на своє утримання у розмірі 1/4 частці від заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною трьох років. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою у судове засідання осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового процесу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 жовтня 2011 року, при цьому відповідач змінив своє дошлюбне прізвище - [PERSON] на прізвище дружини - [PERSON] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6), який знаходиться на утриманні позивача. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами остаточно припинені з лютого 2013 року з приводу втрати почуття любові, поваги й взаєморозуміння, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. На думку суду, подальше спільне проживання подружжя й збереження шлюбу неможливо, у зв'язку з чим шлюб між ними має бути розірвано. Згідно з копією свідоцтва про народження, відповідач є батьком дитини [PERSON], [INFO] (а.с.6), але допомоги на її утримання не надає. У відповідності зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що позивач просить стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частці від заробітку відповідача щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідач не надав заперечень проти цих вимог, то з нього підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частці від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду, тобто з 12 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення нею трьох років, при цьому право на утримання у дружини-матері існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Позивач просить стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частці від заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Суд вважає, що на утримання позивача варто стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частці від заробітку (доходу) щомісячно, з дня звернення позивача до суду і до досягнення дитиною, [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до [INFO]. При цьому суд враховує матеріальне становище позивача, ту обставину, що відповідач є працездатним, і має можливість отримувати регулярний доход, а також ту обставину, що позивач не має можливості працювати і самостійно матеріально себе забезпечувати, оскільки доглядає малолітню дитину, батьком якої є відповідач. Позивачем при подачі позову до суду в частці розірвання шлюбу понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп., що підтверджується наявним у справі документом - квитанцією (а.с.1). Згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею судові витрати, виходячи з чого судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду та підтверджені квитанціями, підлягають стягненню з відповідача. Через те, що позивач звільнена від оплати судових витрат при подачі до суду позову в частці стягнення аліментів, то вони у вигляді судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved