Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Одеської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії « Центр охорони здоров`я» за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , та просить визнати незаконним та скасувати наказ № 271-ОС від 22 травня 2019 року « Про припинення трудового договору (контракту)» виконуючого обов`язки головного лікаря Одеської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії « Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства « Українська залізниця»; поновити її на роботі на посаді лікаря-анестезіологічного відділення Одеської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії « Центр охорони здоров`я» середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Одеської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» моральну шкоду в сумі 100000 грн. [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що вона працювала в Одеській клінічній лікарні на залізничному транспорті філії « Центр охорони здоров`я» акціонерного товариства « Українська залізниця» на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з травня місяця 2004 року. Засобами поштового зв`язку нею було отримано копію наказу в.о. головного лікаря № 271-ОС від 22 травня 2019 року про її звільнення з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне не виконання трудових обов`язків без поважних причин, вказане звільнення позивач вважає незаконним, посилаючись на те, що її було звільнено 22 травня 2019 року в період її тимчасової непрацездатності, оскільки нею було повідомлено адміністрацію лікарні про стан її тимчасової непрацездатності. До виконання трудових обов`язків 22 травня 2019 року, як зазначає позивач, вона не приступала, що підтверджується відсутністю підпису в журналі обліку робочого часу відділення анестезіології. У зв`язку із незаконним звільненням, як про це зазначає позивач, вона була позбавлена засобів існування, що призвело до моральних страждань, розмір моральної шкоди позивачем оцінено в 100\~000 гривень. Крім того, позивач просить внаслідок незаконного звільнення, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до ухвалення рішення по справі. Ухвалою суду від 27 червня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання з викликом осіб на 25 липня 2019 року. Судове засідання 25 липня 2019 року відкладено на 02 серпня 2019 року, з підстав знаходження головуючого судді у відрядженні відповідно до наказу Голови суду від 23 липня 2019 року за № 40-вд. У судове засідання 02 серпня 2019 року з`явився представник позивача. Судове засідання відкладено на 23 вересня 2019 року у зв`язку з неявкою інших учасників справи, які про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. До суду 18 серпня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відзив подано з дотриманням вимог які визначені ст. 178 ЦПК України. У відзиві представником відповідача зазначено, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. [PERSON] з 05 травня 2004 року до 22 травня 2019 року працювала на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення. З 13 травня 2019 року завідуючий анестезіологічного відділення [PERSON] звернувся до головного лікаря з доповідною запискою про порушення позивачем своїх трудових обов`язків. На підставі наказу від 13 травня 2019 року за № 01/79 призначено службове розслідування. За результатами службової перевірки комісія дійшла висновку про вчинення позивачем повторного дисціплінарного проступку протягом року та прийняла рішення про наявність підстав для звільнення позивача із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків. Також у відзиві представником відповідача зазначено, що позивач є членом профспілкової організації, тому відповідно до ст. 41-1 КЗпП України розірвання трудового договору здійснюється без попередньої згоди профспілкової організації, тому позивач дійшла помилкового висновку, щодо її звільнення у період її непрацездатності. Крім перебування на посаді лікаря-анестезіолога Одеської клінічної лікарні на залізничному транспорті, з травня місяця 2019 року працює за сумісництвом лікарем-анестезіологом у комунальній установі « Одеський обласний клінічний медичний центр» .З 17 год. 30 хв. 21 травня 2019 року по 07 год. 30 хв. 22 травня 2019 року позивач перебувала на робочій зміні на роботі за сумісництвом після чого на 08 год. 00 хв. 22 травня 2019 року з`явилась на роботу за основним місцем роботи, а саме до Одеської клінічної лікарні на залізничному транспорті. Після початку робочого дня начальник відділу кадрів [PERSON] у присутності лікаря-хірурга [PERSON] , завідуючого травматологічним відділенням [PERSON] , лікаря-інтерна [PERSON] о 08 год. 11 хв. оголосила позивачу на її робочому місці наказ про її звільнення та запропонувала розписатися за отримання копії наказу. Позивач, як зазначено у відзиві, в присутності вказаних осіб відмовилася від отримання наказу трудової книжки, і після оголошення наказу залишила робоче місце. У судове засідання 30 вересня 2019 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Роз`яснені права та обов`язки. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання про виклик свідків. Судове засідання відкладено на 28 жовтня 2019 року. Ухвалою суду від 30 вересня 2019 року залучено у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору головного лікаря Одеської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії « Центр охорони здоров`я» Гур`єва А.М. У судове засідання 28 жовтня 2019 року з`явились представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи. Представник позивача у судовому засіданні зазначила, що позивач 22 травня 2020 року прийшла на роботу для того щоб повідомити головного лікаря Одеської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» [PERSON] , що знаходилась на лікарняному. Начальник відділу кадрів зустрівши позивача в коридорі повідомила їй про те, щоб остання зайшла до відділу кадрів та ознайомитись з наказом про звільнення. 23 травня 2019 року позивач засобами поштового зв`язку отримала трудову книжку та наказ про звільнення. Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що позивач член профспілкової організації тому профспілкова організація не розглядала питання про її звільнення. 22 травня 2019 року позивач прийшла на роботу, однак після того, як начальник відділу кадрів повідомив їй про те, що вона звільненна [PERSON] відкрила лікарняні листи. У судовому засідання був допитаний, у якості свідка [PERSON] , який пояснив, що працює лікарем ультразвукової діагностики. [PERSON] є його дружиною. З 2010 року по 2017 року працював у Одеській клінічній лікарні на залізничному транспорті філії « Центр охорони здоров`я». [PERSON] вважає, що адміністрація лікарні до [PERSON] відносились упереджено, а саме головний лікар [PERSON] лікарні є журнал обліку робочого часу де фіксується час приходу та відходу. 22 травня 2019 року позивач відкрила лікарняний лист в клініці «Медікал» до цього часу вона змінилась на робочій зміні в Одеському обласному клінічному медичному центрі\~ і о 08 год. 00 хв. прийняла зміну в Одеській клінічній лікарні на залізничному транспорті філії « Центр охорони здоров`я». У судовому засіданні був допитаний у якості свідка [PERSON] який пояснив, що працює завідуючим приймального відділення Одеської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії « Центр охорони здоров`я», позивача знає особисто так як працював з нею у одному відділенні. У судовому засіданні з боку відповідача у якості свідка була допитана [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] які зазначила, що працюють разом із позивачем у відділенні в Одеській клінічній лікарні на залізничному транспорті філії « Центр охорони здоров`я» Також зазначили, що [PERSON] постійно у грубій формі розмовляла з колегами та придумувала образливі клички. При розмові з пацієнтами зловживала нецензурною лайкою. Самостійно перевела пацієнтку з інтенсивної терапії в палату У судовому засіданні з боку відповідача, у якості свідка була допитана [PERSON] , яка зазначила, що працює начальником відділу кадрів Одеської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії « Центр охорони здоров`я». 22 травня 2019 року було видано наказ про звільнення [PERSON] . У той же день 22 травня 2019 року [PERSON] перебувала у медичному одязі на території лікарні. У той же день [PERSON] надала позивачу для ознайомлення та підпису наказ про звільнення, однак остання відмовилась від ознайомлення, про що було складено акт, який підписаний лікарями. У судовому засіданні були допитані у якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що працюють разом з позивачем в Одеській клінічній лікарні на залізничному транспорті філії « Центр охорони здоров`я». Позивач була звільнена за систематичне не виконання службових обов`язків. Неодноразово на позивача були складені рапорти за невиконання службових обов`язків. Також [PERSON] зазначив, що 22 травня 2019 року він бачив позивача на робочому місці, повідомлень від [PERSON] про те що вона хвора не надходило. В суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками, їх пояснення відповідають та не суперечать обставинам, свідчення про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Судове засідання відкладено на 02 грудня 2019 року. У судове засідання 02 грудня 2019 року з`явився представник відповідача та третьої особи. Судове засідання відкладене на 27 січня 2020 року, з підстав подачі заяви представником позивача про відкладення розгляду справи. У судове засідання 27 січня 2020 року з`явився представник позивача та представник відповідача та третьої особи. Судове засідання відкладене на 12 березня 2020 року . Ухвалою суду від 27 січня 2020 року витребувано з ТОВ « МЦ « Медікап» медичну картку амбулаторного хворого [PERSON] . Судове засідання 12 березня 2020 року відкладено на 27 квітня 2020 року, з підстав не надходження до суду витребуваних ухвалою суду від 27 січня 2020 року доказів по справі. Судове засідання 27 квітня 2020 року відкладено на 21 липня 2020 року з підстав неявки учасників справи. Від представника відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи з підстав запровадження на території України карантину. Судове засідання 21 липня 2020 року відкладено на 29 вересня 2020 року, з підстав подачі представником відповідача заяви про відкладення розгляду справи. У судовому засіданні 29 вересня 2020 року представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити. Представник відповідача та третьої особи Гур`єва А.М. заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення Одеської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» з травня місяця 2004 року, наказом в.о. головного лікаря № 271-ОС від 22 травня 2019 року її було звільнено з підстав, визначених п. 3 ст. 40 КЗПП України, що підтверджується копією вказаного наказу підставою для його прийняття зазначено доповідну записку завідуючого відділенням анестезіології [PERSON] від 13 травня 2019 року, висновок службового розслідування від 20 травня 2020 року, протокол засідання комісії службового розслідування від 17 травня 2020 року. Так, з матеріалів справи вбачається, що 13 травня 2019 року завідуючим анестезіологічним відділенням [PERSON] на ім`я в.о. головного лікаря [PERSON] було подано доповідну записку про систематичне порушення позивачем вимог посадової інструкції, що виражається в залишенні свого робочого місця в робочий час, відсутності участі в санпросвітницькій роботі, непідвищенні кваліфікації, відсутності знань нормативних документів, порушенні етики та деонтології, непроведенні огляду тяжких хворих, що госпіталізуються в приймальне відділення . Наказом в.о. головного лікаря № 01/79 від 13 травня 2019 року для перевірки обставин, викладених в зазначеній доповідній записці, було призначено службове розслідування. З протоколу засідання комісії по проведенню службового розслідування від 17 травня 2019 року вбачається, що позивач була присутня на такому засіданні, надавала пояснення з приводу зазначених в доповідній записці обставин, зокрема, підтвердила факт куріння в робочий час, щодо інших обставин заперечувала, пояснила, що санпросвітницькою роботою займається, читала лекції два роки тому, розробляти протоколи лікування позбавлена можливості, оскільки відсутні умови для такої роботи (індивідуальний комп`ютер, принтер, бумага, інтернет), факти, викладені в доповідній записці можуть бути спростовані іншими лікарями: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За результатами засіданні комісії було складено висновок службового розслідування, відповідно до якого комісія зі службового розслідування визнала обставини, викладені в доповідній записці [PERSON] такими, що знайшли своє підтвердження, рекомендовано звільнити позивача з підстав, визначених п. 3 ст. 40 КзПП України. Зазначений висновок службового розслідування суд не приймає до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивач залучалась до санпросвітницької роботи, направлялась для проведення лекцій або що їй доручалась інша санпросвітницька робота, від виконання якої позивач відмовилась, комісією не взято до уваги твердження позивача про неможливість розроблення протоколів лікування за відсутності обладнаного робочого місця, висновки про відсутність знань нормативних документів є оціночними, оскільки в рамках проведення службового розслідування знання позивача не перевірялись, під час розслідування не були опитані лікарі, які, на думку позивача, могли б спростувати обставини, викладені в доповідній записці, для перевірки якої було призначено службове розслідування. Розриваючи трудовий договір з позивачкою, з підстав, визначених п. 3 ст. 40 КзПП України, відповідач не взяв до уваги зазначених обставин і не врахував, що застосування до працівника такого дисциплінарного стягнення, як звільнення, є крайнім заходом. Відповідачем не виконано вимог ст. 149 КЗпП України, згідно з якими вид дисциплінарного стягнення має обиратись з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого проступку, заподіяної ним шкоди, обставин, за яких вчинено проступок, і попередньої роботи працівника. Також суд доходить висновку, що розриваючи з позивачем трудовий договір, відповідачем було допущено порушення ч. 3 ст. 40 КзПП України, відповідно до якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за\~пунктом 5\~цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. З матеріалів справи вбачається, що 22 травня 2019 року позивачці було відкрито листок непрацездатності, звільнено від роботи по 27 травня 2019 року включно, що підтверджується листом Медичного центру « Медикап» від 15 липня 2020 року за № 366 та епікризом лікаря-терапевта. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність . Суд відхиляє доводи відповідача про те, що в день звільнення позивачка стала до роботи, й отримала листок непрацездатності лише після її повідомлення про звільнення з метою подальшого визнання звільнення незаконним, оскільки на підтвердження вказаних обставин належних, допустимих та беззаперечних доказів суду не надано, сама по собі присутність позивача у приміщенні лікарні в день звільнення не свідчить про стан її здоров`я, та не є підтвердженням факту того, що в день звільнення вона приступила до виконання своїх посадових обов`язків. Суд критично ставиться до показань свідків, оскільки пояснення свідків ґрунтуються лише на особистому ставленні до позивача, а не на її ділових професійних якостях. За таких обставин суд доходить висновку про незаконність звільнення позивача та про задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про її звільнення та про поновлення позивача на роботі. Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КзПП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно ч. 3 п. 32 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. З довідок про заробітну плату позивача вбачається, що за два місяці, що передували місяцю звільнення (березень та квітень 2019 року) її заробітна плата склала 9581,48 грн. та 1242,24 грн. відповідно, що підтверджується копією відповідною довідки. З відомостей, що містяться в додатку до листа Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 р. N 78/0/206-18 вбачається, що кількість робочих днів в березні місяці 2019 року- 20 днів, в квітні місяці 2019 року- 21 день. При цьому в березні місяці позивачем було відпрацьовано 11 робочих днів, оскільки в період 01 березня 2019 року та з 20 по 31 березня 2019 року позивач знаходилась на лікарняному, що підтверджується копіями листків непрацездатності. В квітні місяці позивачем було відпрацьовано фактично 7 робочих днів, оскільки в період з 01 по 23 квітня 2019 року включно [PERSON] перебувала на лікарняному, що підтверджується копіями листків непрацездатності. Середньоденна заробітна плата позивача складає 601,31грн. (9581,42 грн. +1242,24 грн.)/ (11 днів + 7 днів), середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді- 20,5 днів, середній заробіток складає 12327,76 грн. на місяць (601,31 грн. х 20,5 днів). Таким чином, за період з 22 травня 2019 року по 29 вересня 2020 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 200 250 грн. 71 коп. (12 327 грн. 76 коп. * 16 місяців 7 днів). Щодо стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Одеської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії « Центр охорони здоров`я» на користь [PERSON] моральну шкоду внаслідок незаконного звільнення. Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. У ч.2 ст.16 ЦК визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди тощо. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.2371\~КЗпП, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом указаного положення, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст.2371\~КЗпП є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст.2371\~КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси, тому суд приходить до висновку, що у зв`язку з незаконним звільненням позивачу було завдано моральної шкоди, що виразилась в душевних хвилюваннях внаслідок такого звільнення, втрати засобів до існування, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Одеської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії « Центр охорони здоров`я» моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 5000 грн. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст.\~16\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.\~11\~ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає негайному виконанню. Таким чином, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial