Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визначити місце проживання їхньої спільної з відповідачем дитини - [PERSON], [INFO], разом з нею, посилаючись на те, що відповідач не може забезпечити належних умов для проживання, навчання, дозвілля та розвитку дитини, при зустрічах з дитиною веде себе неадекватно, налаштовує дитину проти матері, дозволяє занадто багато часу проводити за комп'ютером, що негативно відображається на психічному та фізичному стані дитини. Також позивач просила визначити способи участі батька у вихованні дитини, встановивши відповідний регламент побачень батька з дитиною, а саме щомісячні зустрічі кожної неділі з 10 год. 00 хв. до 13 год. в присутності матері. В обґрунтування вимог позивач вказує, що з 21.06.2003 року по 26.12.2012 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину [PERSON], 2007 року народження. Як зазначає позивач, після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з нею, в той час як відповідач не може приділяти дитині належної уваги, не може забезпечити належних умов для проживання, навчання, дозвілля та розвитку дитини, при зустрічах з дитиною веде себе неадекватно, налаштовує дитину проти матері, дозволяє занадто багато часу проводити за комп'ютером, що негативно відображається на психічному та фізичному стані дитини. Оскільки мирним способом вирішити питання участі батька у вихованні дитини не вдається, то позивач вимушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили про задоволення позову, посилаючись на обставини викладені в позовні заяві. Відповідач та його представник заявлені позовні вимоги визнали частково, погодились на визначення місця проживання дитини разом з матір'ю, проте просили встановити регламент побачення з дитиною інший ніж заявлено позивачем, а саме: щотижневі зустрічі з 17 год. 00 хв. суботи та до 19 год. 00 хв. неділі і щорічно з 01 по 30 червня та з 01 по 10 січня кожного року для сумісного відпочинку з дитиною. Щодо тверджень позивача про те, що відповідач [PERSON] налаштовує дитину проти матері та дозволяє занадто багато часу проводити за комп'ютером, що негативно відображається на психічному та фізичному стані дитини, відповідач та його представник заперечували, вказавши, що батько намагається урізноманітнити сумісне провадження часу з дитиною, проте обмежений і часом, і матеріальними можливостями. Виходячи з викладеного, відповідач та його представник не заперечували проти визначення місця проживання дитини разом з матір'ю, проте просили встановити регламент побачень батька з дитиною у виді щотижневих зустрічей з 17 год. 00 хв. суботи та до 19 год. 00 хв. неділі і щорічно з 01 по 30 червня та з 01 по 10 січня кожного року для сумісного відпочинку з дитиною. Представник третьої особи органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримала раніше поданий висновок органу опіки та піклування від 05.06.2014 року №10-6075/01, за яким третя особа вважає доцільним визначити місце проживання разом з матір'ю та встановити такий порядок сумісного проведення часу батька та дитини: щомісячно кожного тижня в неділю з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. та 1 місяць під час літніх шкільних канікул і 1 тиждень під час зимових шкільних канікул для сумісного відпочинку з дитиною. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони з 21.06.2003 року по 26.12.2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину [PERSON], 2007 року народження. 09.04.2014 позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (а.с. 44), змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 45). Згідно ч. 1 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4-5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.06.2014 року №10-6075/01 доцільним є визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON].. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін та їх представників спір про визначення місця проживання дитини фактично відсутній, оскільки відповідач [PERSON] погоджується на визначення місця проживання дитини разом з матір'ю, про що вказав у власних поясненнях в матеріалах справи. Згідно ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Враховуючи надані сторонами пояснення та матеріали справи, а також безпосередньо думки учасників процесу, суд вважає недоцільним заслуховування думки дитини в даному випадку, оскільки її думка щодо місця проживання була встановлена органом опіки та піклування при підготовці висновку від 05.06.2014 року №10-6075/01 (а.с. 41-42). Таким чином, виходячи з вказаного, суд вважає правильним позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини задовольнити та визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON]. В свою чергу, встановлено, що між сторонами існує спір щодо встановлення регламенту побачень батька з сином, оскільки позивач вважає, що при зустрічах з дитиною батько веде себе неадекватно, налаштовує дитину проти матері, дозволяє занадто багато часу проводити за комп'ютером, що негативно відображається на психічному та фізичному стані дитини. Згідно частини 2 та 3 статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Вказаною нормою закону гарантовано право того з батьків, хто проживає окремо, на особисте побачення з дитиною, тобто без присутності інших осіб, в тому числі й іншого з батьків. Частиною 2 ст. 159 СК України встановлено, що суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи лише в окремих випадках і якщо це викликано інтересами дитини. В судовому засіданні з пояснень сторін, їх представників, показів допитаних свідків, та матеріалів справи судом не встановлено переконливих обставин та беззаперечних доказів того, що відповідач у справі [PERSON] негативно впливає на дитину під час зустрічей, через що такі зустрічі мають проходити у присутності матері, як на тому наполягає позивач [PERSON]. Натомість в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] намагається урізноманітнити сумісне провадження часу з дитиною, проте обмежений і часом, і матеріальними можливостями, справляє позитивне враження як батько. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (сторона відповідача) та [PERSON], [PERSON], [PERSON] (сторона позивача) підтвердили, що між сторонами існують непорозуміння та виникають конфлікти з приводу побачень батька з дитиною, проте однозначних доказів негативного впливу батька на дитину судом не встановлено. Таким чином, виходячи з викладеного та положень ст. 157 СК України, якою батькам гарантоване право на особисте побачення з дитиною, суд вважає правильним обумовити побачення [PERSON] з дитиною без присутності матері [PERSON]. Частиною 1 статті 159 СК України також встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Висновком органу опіки та піклування від 05.06.2014 року №10-6075/01 третя особа вважає доцільним встановити такий порядок сумісного проведення часу батька та дитини: щомісячно кожного тижня в неділю з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. та 1 місяць під час літніх шкільних канікул і 1 тиждень під час зимових шкільних канікул для сумісного відпочинку з дитиною. Суд, заслухавши пояснення сторін та представників в частині визначення регламенту побачень, вважає правильним встановити такий: щомісяця кожної неділі з 11.00 до 19.00 години та 2 тижні під час літніх шкільних канікул і 1 тиждень під час зимових шкільних канікул для сумісного відпочинку, оскільки на переконання суду саме такий графік побачень найбільш відповідатиме інтересам дитини, яка зможе в неділю достатньо відпочити зранку та вчасно повернутись до визначеного місця проживання, а також матиме можливість провести з бак тьом частину часу відпочинку на шкільних канікулах. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial