Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власником житла, яке знаходиться за адресою - [ADDRESS] За адресою [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання позивача, її сина [PERSON] та [PERSON] Відповідач є колишнім чоловіком позивача, шлюб з яким розірвано. Сімейні стосунки між позивачем та відповідачем фактично припинені у 2010 році. З моменту фактичного припинення сімейних стосунків з позивачкою, відповідач фактично залишив місце реєстрації свого помешкання, та фактично проживає в іншому місці впродовж майже дев`яти років. Реєстрація місця проживання відповідача у належній позивачу квартирі перешкоджає їй у реалізації її права власності, тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилась, подала клопотання, щодо слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причи6ни неявки суду не повідомив. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст.279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житла, яке знаходиться за адресою - [ADDRESS] , вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видане 21 березня 1996 року та договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Андрєєвою В.М., 06.10.1998 року, зареєстроване за № 3456. За адресою [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання позивача, її сина [PERSON] та [PERSON] Відповідач є колишнім чоловіком позивача, шлюб з яким розірвано за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2017 року у справі №334/8409/16-ц. Сімейні стосунки між позивачем та відповідачем фактично припинені у 2010 році. З моменту фактичного припинення сімейних стосунків з позивачкою, відповідач фактично залишив місце реєстрації свого помешкання, та фактично проживає в іншому місці впродовж майже дев`яти років. Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз`яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. Судом встановлено, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності на квартиру. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням, не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved