Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи Комунальне підприємство „Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації, реєстраційна служба Нікопольської міської ради, [PERSON], та просить суд скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на житловий будинок №1 по вулиці Ізюмська в м. Нікополі Дніпропетровської області за [PERSON]. В обґрунтування позову послалась на те, що рішення Нікопольського міськрайонного суду від 06.04.2011 року про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок 1 по вулиці Ізюмській в м. Нікополь Дніпропетровської області скасоване рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.07.2012 року, однак на даний час інформація щодо права власності за [PERSON] на цей будинок залишається в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, оскільки [PERSON] має майнові вимоги щодо стягнення боргу до [PERSON], за яким був зареєстрований житловий будинок №1 по вулиці Ізюмській в м. Нікополі до прийняття судом рішення про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок 1 по вулиці Ізюмській в м. Нікополь Дніпропетровської області. Відповідач в судові засідання не зявляється, повідомлялась належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки суду не відомі. Справу заслухано відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України заочно. КП „Нікопольське МБТІ подало заяву про розгляд справи за відсутності представника ( а.с. 17) Представник реєстраційної служби Нікопольської міської ради в судовому засіданні проти позовної заяви заперечувала, оскільки підстави для скасування реєстрації прав власності за позовом [PERSON] не має. [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату час та місце судового засідання, причини неявки суду не відомі. Заслухавши представника позивача, представника третьої особи, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 06.04.2016 року Нікопольським міськрайонним судом був розглянутий позов Нікопольського міськрайонного прокурора в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок і усунення перешкод у користуванні будинком та визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами розташованого за адресою вул. Ізюмська №1 у м. Нікополі та визнано за [PERSON] право власності на зазначений житловий будинок, зобовязано [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком №1 по вулиці Ізюмській у м. Нікополі, передавши їй вказаний будинок ( а.с. 29-30,40) Як вбачається з рішення Нікопольського міськрайонного суду матеріалами справи підтверджено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.10.19997 року, право власності на домоволодіння №1 по вулиці Ізюмській в м. Нікополі було зареєстроване за [PERSON] Станом на 12.05.2010 року право власності на вищевказане домоволодіння зареєстроване за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на підставі рішення Франківського районного суду м. Львів від 05.03.2009 року. Суд зазначає, що судом в зазначеному рішенні від 06.04.2011 року було взято до уваги, що згідно відповіді голови Франківського районного суду м. Львова від 10.12.2009 року на запит начальника Нікопольського відділу УБОЗ ГУМВС України в Дніпропетровській області, 05.03.2009 року Франківським районним судом м. Львова рішення по справі №2-403\\09 про визнання за [PERSON] права власності на будинок з господарськими будівлями розташований за адресою буд. №1 по вулиці Ізюмській в м. Нікополі Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] не виносилось. Під цим номером зареєстрована інша справа, а суддя і секретар які вказані у рішенні у Франківському районному суді не пацювали.( а.с.29-31) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за [PERSON] 07.09.2011 року зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями №1 по вулиці Ізюмській, м. Нікополь, Дніпропетровської області на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду від 06.04.2011 року( а.с.14-15) 09.07.2012 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2011 року скасоване та в задоволенні позовних вимог Нікопольського міжрайонного прокурора в інтересах [PERSON] відмовлено. ( а.с.31) Відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Відповідно до статті 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Субєктами таких прав визначено: власник майна , орган державної влади, його посадова особа, іпотекодержатель, орган місцевого самоврядування, особа, за якою закріплений особовий рахунок в господарській книзі відповідної сільської , селищної, міської ради, аобо уповноважена нею особа, інший правонабувач - орендар, субєкт іншого права, похідного від права власності, іпотекодержатель, спадкоємець. Відповідно до статті 26 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунком „а пункуту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав свноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Відповідно до статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Статтею 12 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Статтею 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 14 ЦК України передбачено що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до статті 177 ЦК України передбачено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Статтею 178 ЦК України передбачено, що об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Стаття 317 ЦК України визначає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 318 ЦК України передбачено, що суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як вбачається з пояснень представника позивача [PERSON] звернулась із зазначеним позовом з метою у майбутньому погашення боргу перед нею [PERSON] в розмірі 300000 грн. ( а.с. 58), на підтвердження чого суду надано рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.12.2015 року № 182\\5951\\15-ц. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] не є власником нерухомого майна житлового будинку 1 по вулиці Ізюмській в м. Нікополі право на яке зареєстроване в Державному реєстрі за [PERSON], не є іпотекодержателем, не є особою, за якою закріплений особовий рахунок в господарській книзі відповідної сільської , селищної, міської ради, або уповноваженою нею особою, не є іншим правонабувачем - орендарем, субєктом іншого права, похідного від права власності, не є спадкоємцем. [PERSON] особисто до державного реєстратора не зверталась із заявою про скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, що зареєстроване за [PERSON] Також суд зазначає, що [PERSON] не довела суду , що наявність не скасованої державної реєстрації прав власності за [PERSON] порушує її особисті права, свободи чи інтереси, а посилання на наявність перед нею боргів [PERSON] за зобовязанням, наявність спірних правовідносин повязаних із невиконанням [PERSON] умов зобовязання, за яким прийнято рішення судом , яким задоволені позовні вимоги [PERSON] не доводять , що у разі скасування судом рішення державного реєстратора про реєстрацію прав власності на житловий будинок з надвірними будівлями №1 по вулиці Ізюмській в м. Нікополі за [PERSON] будуть відновлені особисті права [PERSON] Як вбачається із змісту позовних вимог та встановлених судом обставин, позивач [PERSON] не довела суду, якими діями або бездіяльністю порушені, невизнані або оспорюються її особисті права, свободи та інтереси відповідачем [PERSON], а тому враховуючи вище викладене , в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed