Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, яким просить розірвати шлюб, укладений із відповідачем та зареєстрований 21 січня 1989 року відділом ЗАГС Кіровоградського міськвиконкому, УРСР, актовий запис №121; стягнути із відповідача на її користь понесені судові витрати. Зазначає, що шлюбні стосунки припинені з причин відсутності взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. В судове засідання позивач надала заяву щодо розгляду справи без її участі, позов підтримала, строк на примирення просила не надавати. Погодилась на ухвалення заочного рішення. Відповідач 11.03.2016 року в судовому засіданні позов не визнав, клопотав надати строк для примирення терміном в шість місяців, бажає зберегти сімю. Вказав, що у період шлюбу народилось троє дітей, з них на сьогодні двоє повнолітні, та неповнолітній син [PERSON] [INFO], який залишився проживати з позивачкою. Після відновлення провадження, в судове засідання позивач не зявився, повідомлявся. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до вимог статті 112 СК України для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторонами у січні 1989 року було укладено шлюб, який зареєстровано відділом ЗАГС Кіровоградського міськвиконкому, УРСР, актовий запис №121 (а.с. 4). Шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, примирятись не бажають. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спір про місце його проживання відсутній. При цьому, відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Ухвалою суду від 11.03.2016 року, за клопотанням відповідача судом зупинялось провадження в справі, до закінчення строку для примирення ( а.с. 23). Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства про справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З»ясовано, що сім'я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки тривалий час подружжя не підтримує шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство й відносини між ними перестали бути сімейними, позивач після спливу строку для примирення, який надавався, має стійке волевиявлення спрямоване на припинення сімейних відносин, тобто їх розірвання. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки позивач на примирення не погодилась, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу з урахуванням викладених обставин є неможливим, а відтак шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача- 551,20 грн. внесеного судового збору ( а.с. 1).

Outcome: approved