Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Панченко О.В. від 18 червня 2018 року, спадкова справа №3-2018, зареєстроване в реєстрі за №1257, згідно якого спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO], є позивач; скасувати запис в спадковому реєстрі за №62318883 від 18 червня 2018 року про реєстрацію зазначеного свідоцтва, а також скасувати державну реєстрацію права власності на спадкове майно, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна [NUMBER], номер запису про право власності [NUMBER], шляхом скасування зазначеного рішення та відповідного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером [NUMBER]. В обгрунтування позову зазначила, що після [INFO] помер її батько [PERSON], який був власником частки у розмірі 2/3 у праві власності на квартиру [ADDRESS]. Після його смерті позивач звернулася до відповідача із заявою про прийняття спадщини, оскільки вона була єдиною спадкоємицею майна після померлого батька. 18 червня 2018 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину на законом та набула права власності на 2/3 частки в праві власності на вищезазначену квартиру. Забравши зазначені документи, сторони помітили, що нотаріус допустив помилку, оскільки видав свідоцтво про право на спадщину раніше передбаченого законом строку, тобто до спливу 6 місяців з моменту смерті батька. Враховуючи викладене, позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. 15 січня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, в якому вона визнає позовні вимоги та просить суд задовольнити позов, оскільки нею дійсно було допущено помилку при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я позивача та здійснено відповідні реєстраційні дії у Спадковому реєстрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внаслідок чого було порушено норми ч.1 ст. 1298 ЦК України, а саме порушено термін спливу 6-місячного строку з часу відкриття спадщини для видачі свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Панченко О.В. в судовому засіданні визнала позовні вимоги та просила позов задовольнити, пояснила, що іншим способом виправити її помилку не можливо. Вислухавши представника позивача [PERSON] та відповідача судом встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на праві спільної власності (а.с.70). Позивач є донькою [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.38, 43-51, 57). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 23 квітня 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про заведення спадкової справи після померлого батька [PERSON] (а.с.34). Інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] в Спадковому реєстрі відсутня (а.с.54-55,69). 18 червня 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] на належну їй частку у спадщині щодо квартири [ADDRESS], з урахуванням частки у спадщині після померлої [PERSON], яку батько прийняв, але не оформив спадкових справ (а.с.64). 18 червня 2018 року позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з 2/3 часток в праві власності на квартиру [ADDRESS], 1/3 частина в праві власності на яку належала [PERSON], спадкоємцем якої був чоловік [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, та 1/3 частина в праві власності на яку належала [PERSON] на праві власності (а.с.83). На підставі даного свідоцтва в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 червня 2018 року за позивачем зареєстровано право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна [NUMBER], номер запису про право власності [NUMBER], підстава: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 41660266 (а.с.26). 18 червня 2018 року відповідачем в Спадковому реєстрі за №62318883 зареєстровано свідоцтва про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Панченко О.В. від 18 червня 2018 року, спадкова справа №3-2018, зареєстрованого в реєстрі за №1257 (а.с.84). Згідно ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем було видано спірне свідоцтво про право на спадщину за законом в порушення норм ч.1 ст. 1298 ЦК України до закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року судам роз'яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved