Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, який згодом уточнив, до Публічного акціонерного товариства «Креді [PERSON]», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Токмацький міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про зняття арешту з майна, в якому просив зняти арешт та заборону на відчуження з усього рухомого та нерухомого майна, що належить позивачу на праві власності. В обґрунтування позову зазначає, що державним виконавцем відділу ДВС Токмацького РУЮ [PERSON] винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа№2-1009, виданого 09.12.2010 Токмацьким районним судом Запорізької області про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого являється ПАТ «Креді [PERSON]», заборгованості в сумі 301\~986,81 грн. 08.06.2011 державним виконавцем відділу ДВС Токмацького РУЮ [PERSON] винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якого накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно в межах суми боргу, що належить позивачу. 29.09.2011 між ПАТ «Креді [PERSON]» та [PERSON] і [PERSON] укладено мирову угоду на стадії виконання та закінчення виконавчого провадження, яка затверджена ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області. На виконання зазначеної мирової угоди [PERSON] погашена заборгованість в повному обсязі, що підтверджується довідками №32021/1184 від 20.09.2016 та №10451/2535 від 12.10.2017, виданих ПАТ «Креді [PERSON]». Таким чином у [PERSON] відсутня заборгованість за виконавчим листом №2-1009 від 09.12.2010. 28.06.2011 державним виконавцем відділу ДВС Токмацького РУЮ [PERSON] винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Однак арешт та заборона на відчуження з усього рухомого та нерухомого майна, що належить позивачу, не знятий. Однак, при зверненні у відділ ДВС позивачу було розяснено, що виконавче провадження знищене відповідно до Порядку роботи з документами в органах ДВС, та на виконанні в органах ДВС не перебуває. Позивач вказує, що наявність арешту майна та оголошення заборони на його відчуження, порушує його право користування та розпорядження майном, та просить ухвалити рішення про його зняття. Позивач в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Токмацького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, в судове засідання не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи без участі представника ДВС. Також надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого не заперечує проти обставин справи викладених в позовній заяві. У відзиві вказано, що виконавче провадження знищено згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 20.01.2014 на підставі Наказу від 25.12.2008 №2274/5 Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах ДВС», та на виконанні в органах ДВС не перебуває. Однак у відзиві зазначає, що згідно з ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Проти зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна не заперечує. Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином; відзив на позовну заяву не надав, клопотань про перенесення розгляду справи не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017, справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцію Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. На виконанні у Токмацькому міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебувало виконавче провадження №26958605 з примусового виконання виконавчого листа №2-1009, виданого 09.12.2010 Токмацьким районним судом Запорізької області про стягнення солідарно з [PERSON] на користь ПАТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого являється ПАТ «Креді [PERSON]», заборгованості по кредитному договору в сумі 301\~986,81 грн. В рамках виконавчого провадження постановою державного виконавця відділу ДВС Токмацького РУЮ [PERSON] від 08.06.2011 накладено арешт на все майно,\~що належить позивачу [PERSON], в межах суми стягнення. 28.06.2011 державним виконавцем відділу ДВС Токмацького РУЮ [PERSON] винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану у звязку з відсутністю у боржника майна. 29.09.2011 між ПАТ «Креді [PERSON]», яке є правонаступником ПАТ «Індустріально-експортний банк», та [PERSON] і [PERSON] укладено мирову угоду на стадії виконання та закінчення виконавчого провадження, яка затверджена ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області. На виконання зазначеної мирової угоди [PERSON] погашена заборгованість в повному обсязі, що підтверджується довідками №32021/1184 від 20.09.2016 та №10451/2535 від 12.10.2017, виданих ПАТ «Креді [PERSON]». Однак, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, на майно позивача накладено арешт та заборону на відчуження з усього рухомого та нерухомого майна, що належить позивачу на праві власності, згідно з виконавчим листом №2-1009, виданим Токмацьким районним судом запорізької області 09.12.2010 про стягнення з [PERSON] (солідарно) на користь ПАТ «Індустріально-експортний банк» боргу в розмірі 301\~986,81 грн. Як вбачається із відзиву на позовну заяву від 19.01.2018 за №836/16.10, виконавче провадження знищено згідно з актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 20.01.2014 на підставі Наказу від 25.12.2008 №2274/5 Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах ДВС», та на виконанні в органах ДВС не перебуває. Що стосується посилання третьої особи на ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, який діяв на час винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачу) та ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, який діяв на час винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачу) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 28 (в редакції Закону, який діяв на час винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувану) уразі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Відповідно до ч.3 ст. 28 (в редакції Закону, який діяв на час винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувану) постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Відповідно до ч.6 ст. 28 (в редакції Закону, який діяв на час винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувану) у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Як вбачається з матеріалів справи, органами ДВС ніяких процесуальних дій по стягненю виконавчого збору проведено не було, а виконавче провадження знищено згідно з актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 20.01.2014. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України та ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року\~позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Відповідно до ч.2 ст.114 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцем знаходженням цього майна або основної його частини. Враховуючи те, що виконавче провадження №26958605 є практично знищеним, тобто з процесуальної точки зору є завершеним, заборгованість по виконавчому листу погашена в повному обсязі, а також приймаючи до уваги те, що арешт на рухоме і нерухоме майно позивача\~не скасовано, суд вважає, що існування арешту та заборони на відчуження рухомого та нерухомого майна підлягає скасуванню, оскільки таким чином порушуються права позивача, встановлені Конституцією України та Цивільним кодексом України щодо вільного володіння, розпорядження та користуванням належним йому майном.

Outcome: approved