Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила: встановити факт того, що [PERSON] проживала із спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO], однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2009р. по [INFO]; визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON]; надати [PERSON] право на спадкування спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON], разом із спадкоємцями першої черги на спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є падчеркою померлого [PERSON], оскільки той перебував у шлюбі з її рідною матір'ю, а відповідач є сином померлого. В період часу з 2009р. позивач фактично проживала однією сім'єю та вела спільне господарство з [PERSON], оскільки останній через похилий вік та незадовільний стан здоров'я потребував сторонньої допомоги. У свою чергу позивач з 2011р. є пенсіонером і мала можливість здійснювати догляд та надавати допомоги своїм батькам. Після смерті матері позивачки - [PERSON] - стан здоров'я [PERSON] погіршувався, що потребувало додаткових матеріальних витрат на лікування та додаткової допомоги, що здійснювалось саме позивачкою. З липня 2016р. [PERSON] через хвороби та побутову травму перебував у зовсім безпорадному стані, міг пересуватись тільки на милицях, а основний час був прикутий до ліжка. У лютому 2017р. задля забезпечення більш комфортних умов проживання та більш оперативного медичного супроводження позивач перевезла [PERSON] до своєї квартири, де останній згодом помер [INFO]. Після смерті [PERSON] позивач за власні кошти здійснила оплату ритуальних послуг, організувала та забезпечила захоронення померлого. Відповідач, як рідний син померлого, відповідної допомоги та догляду [PERSON] не надавав і не здійснив жодної компенсації витрат позивача, проте заперечує наявність підстав для закликання позивачки до спадкування після смерті свого батька. За життя [PERSON] на праві власності належали дві земельні ділянки площею 2,63га та 0,17га, які знаходяться на території Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області і були набуті померлим в порядку спадкування після смерті матері позивачки. За таких обставин позивач вважає себе спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] і бажає одержати право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, яким є відповідач, внаслідок чого звернулась до суду з зазначеним позовом. Відповідач надав відзив на позов, в якому заперечив проти позову і просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві відповідач посилається на те, що позивач не належить до числа спадкоємців четвертої черги, оскільки не має будь-якого кровного споріднення зі спадкодавцем [PERSON] та не належить до членів його сім'ї, бо не постійно проживала зі спадкодавцем, не вела з ним господарство та не мала спільного бюджету, а наявні у справі докази та сам статус позивачки не дають підстав для задоволення її позовних вимог. Від третьої особи - Мошнівської сільської ради - надійшов лист, в якому заявлене клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи та зазначено, що Мошнівська сільська рада підтримує позов [PERSON]. На підтвердження своїх вимог та заперечень сторони посилались на надані суду письмові докази. Крім того, за клопотанням позивача в судовому засіданні допитано в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні підтримав свою позицію, викладену у відзиві, і просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач - [PERSON], [INFO], - є рідною донькою [PERSON], [INFO]., яка померла [INFO]. В період часу з 14.01.1982р. і до моменту смерті [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO].. Після смерті [PERSON] її чоловік - [PERSON] - успадкував належні померлій земельні ділянки площею 2,63га (рілля) та 0,17га (сіножаті), які розташовані на території Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області. [INFO] помер [PERSON], внаслідок чого відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема і земельні ділянки площею 2,63га та 0,17га, які розташовані на території Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області. До кола спадкоємців після смерті [PERSON] входить його син - відповідач [PERSON], - який звернувся до нотаріуса у встановленому законом порядку з заявою про прийняття спадщини. 01.06.2017р. приватним нотаріусом Віріч І.П. за заявою [PERSON] заведено спадкову справу №60735329. Зазначені обставини визнаються учасниками справи і підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами, внаслідок чого у суду не виникає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому на підставі ч.1 ст.82 ЦПК суд вважає їх доведеними. За період життя [PERSON] (мати позивача) та [PERSON] (батько відповідача) проживали разом за адресою: [ADDRESS]. Позивач з 22.10.1981р. має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: [ADDRESS]. В період часу з 2010 по 2011роки позивач стала фактично проживати з матір'ю та [PERSON], оскільки останні внаслідок похилого віку та поганого стану здоров'я потребували сторонньої допомоги з догляду за ними та у веденні домашнього господарства. При цьому між позивачем та померлим [PERSON] були добрі сімейні стосунки, які ґрунтувались на засадах батьківських відносин батька і доньки. Після смерті [PERSON] позивач фактично стала єдиною особою з числа близьких родичів, яка здійснювала постійний догляд за [PERSON], супроводжувала його під час проходження медичного лікування, підтримувала матеріально, вела замість нього домашнє господарство. За станом здоров'я [PERSON] тривалий період часу до дня смерті страждав на тяжкі захворювання (з листопада 2000р. перебував на обліку обласного канцер-реєстру з діагнозом злоякісне новоутворення головки підшлункової залози; 14.12.2000р. встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням; у січні 2008р. діагностовано лімфоцитарний лейкоз хронічний (кістковий мозок); у квітні 2017р. діагностовано злоякісне новоутворення прямої кишки т.і.), внаслідок чого за період перебування на обліку 46 разів лікувався в КЗ «Черкаський обласний онкологічний заклад» Черкаської обласної ради, з яких 30 разів проходив лікування в умовах цілодобового стаціонару. При цьому під час лікування [PERSON] окрім медичного персоналу опікувалась позивач, як його донька. Зазначені обставини підтверджуються довідкою МСЕК від 14.12.2000р. та листом КЗ «ЧООД» від 15.12.2017р.. Крім того 11.07.2016р. [PERSON] травмувався в побутових умовах та отримав перелом лівої променевої кістки зі зміщенням уламків, внаслідок чого не мав можливості самостійно дбати про себе через обмеження функціональних можливостей, що підтверджується документами, виданими КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», а саме: довідкою №7743, випискою №12557 з історії хвороби від 01.08.2016р. Зазначена травма на фоні інших захворювань, які мав [PERSON] на той час (що підтверджуються відомостями, наданими Черкаською районною лікарнею с. Мошни та КЗ «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради) , свідчить про перебування [PERSON] у вкрай уразливому стані, який потребує обов'язкової сторонньої допомоги. 31.12.2016р. [PERSON] травмувався в побутових умовах та отримав забій правого кульшового суглобу, внаслідок чого міг пересуватися тільки зі сторонньої допомогою та за допомогою милиців, що підтверджується довідкою №325 КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» та листом №81 від 18.01.2018р. КНП «Четвертий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги». На початку лютого 2017р. [PERSON] змінив місце проживання та став проживати за зареєстрованим місцем проживання позивача до моменту своєї смерті. Зазначені обставини підтверджуються листом №81 від 18.01.2018р. КНП «Четвертий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» /а.с.21-22/, витягами з історії хвороби, свідоцтвом про смерть. Протягом усього часу ускладнень стану здоров'я, загострення хвороб та їх лікування в період часу з 2011р. допомогу та постійний стабільний догляд з боку дітей [PERSON] отримував лише від позивача, оскільки відповідач не виконував належним чином свого обов'язку по утримання непрацездатного батька. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими судом листами медичних установ та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Окрім того, факт проживання [PERSON] з позивачем, спільне ведення господарства, здійснення догляду позивачем за померлим також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, довідками з місця проживання (№04/02-09 від 03.01.2018р., №09/02-09 від 09.01.2018р.), виданими Мошнівською сільською радою. Цей же факт і підтвердили всі допитані судом свідки. У свою чергу будь-яких доказів, які б підтвердили належне виконання відповідачем свого обов'язку по утриманню померлого батька, відповідачем суду всупереч вимог ст.81 ЦПК не надано. До того ж поховання [PERSON] здійснила позивач, особисто оплативши ритуальні послуги із поховання та поминальний обід за власні кошти загалом на суму 6007грн, що підтверджується відповідними товарними чеками. Відповідач не брав участі у витратах з організації поховання його померлого батька. За таких обставин позивач вважає, що вона має право на спадкування після смерті [PERSON], як спадкоємець четвертої черги за законом, не відмовлялась від прийняття спадщини і бажає одержати право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, яким є відповідач, внаслідок чого звернулась до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір з приводу порядку реалізації права на спадкування за законом після смерті [PERSON], який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та іншими нормативно-правовими актами. Надаючи оцінку доводам учасників справи та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст.3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності тощо. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Також в цій постанові Пленуму ВСУ роз'яснено, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Натомість зазначене роз'яснення слід розуміти таким чином, що воно стосується лише одного випадку спільного проживання осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі з іншою особою, - а отже таке обмеження не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших сімейних засадах, ніж фактичні шлюбні відносини (наприклад, батьківський зв'язок (вітчим, мачуха, пасинок, падчерка) тощо). В судовому засіданні встановлено, що між померлим [PERSON] та позивачем наявний родинний зв'язок заснований на спорідненості за шлюбом, оскільки остання є рідною донькою дружини померлого, а відтак приходиться падчеркою померлому [PERSON]. Досліджені судом докази свідчать про достовірність того факту, що позивач щонайменше з 2011р. фактично спільно проживала з батьками, а після смерті матері лише з вітчимом та була пов'язана з ним спільним побутом, внаслідок чого вони мали взаємні права та обов'язки. Зазначене обумовлюється тими обставинами, що за станом здоров'я [PERSON] потребував сторонньої допомоги як з особистого догляду так і з ведення домогосподарства, і саме позивач задовольняла зазначені потреби. Всі заслухані судом свідки, більшість яких є сусідами померлого, а відтак очевидцями обставин повсякденного життя [PERSON], беззаперечно підтвердили постійну участь позивача у веденні спільного господарства з померлим та фактичне постійне її проживання з померлим. Зазначені обставини підтверджуються і дослідженою судом медичною документацією відносно [PERSON], з якою вбачається, що саме позивач супроводжувала вітчима під час його стаціонарного лікування. Отже регулярний характер дій позивача з приводу забезпечення повсякденного побуту померлого свідчить про наявність у цих осіб спільного побуту, наявність взаємних прав та обов'язків та фактичне спільне проживання. Отже позивачем належним чином доведено ту обставину, що характер взаємовідносин між нею та померлим [PERSON], спосіб організації життєдіяльності та наявність родинного зв'язку заснованого на свояцтві свідчать, що позивач і [PERSON] проживали однією сім'єю протягом періоду часу не менше п'яти років до моменту смерті останнього. Зважаючи на заперечення відповідача щодо місця проживання позивача слід зауважити, що згідно ч.6 ст.29 ЦК фізична особа може мати кілька місць проживання. В контексті спірних правовідносин та обставин даної справи визначальне значення мають обставини організації життєдіяльності [PERSON] та позивача, які відповідають умовам спільного проживання однією сім'єю як родичів, та тривалість таких стосунків, що є достатньою правовою підставою для віднесення позивача до категорії спадкоємців четвертої черги. Окремо слід звернути увагу, що всупереч вимог ст.81 ЦПК стороною відповідача не надано доказів на спростування цих обставин та спростування наданих позивачем суду доказів, які підтверджують такі обставини. Отже, факт проживання позивача з померлим [PERSON] протягом п'яти років до часу відкриття спадщини після смерті останнього є доведеним, а відтак позивач має право спадкування за законом, як спадкоємець четвертої черги. Стосовно вимог щодо порядку реалізації позивачем права на спадкування, то суд виходить з наступного. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. По обставинах справи судом встановлено, що протягом не менше п'яти років до моменту смерті [PERSON] проживав однією сім'єю з позивачем. Останні чотири місця свого життя померлий проживав безпосередньо в квартирі позивача, де і помер від загострення наявних в нього онкологічних захворювань. Будь-яких заяв про відмову від прийняття спадщини позивач не заявляла, а від так вважається такою, що прийняла спадщину і має право на спадкування як спадкоємець четвертої черги. Відповідач, як син померлого, прийняв спадщину після смерті батька в порядку, визначеному ст.ст.1269, 1270 ЦК, а відтак має право на спадкування як спадкоємець першої черги. Будь-яких інших осіб, які мають право на спадкування після смерті [PERSON] та подали заяви про прийняття спадщини судом не встановлено. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що померлий [PERSON] протягом останніх сімнадцяти років свого життя хворів на онкологічні захворювання, внаслідок чого отримав ІІ групу інвалідності 14.12.2000р.. З січня 2008р. встановлено у [PERSON], було діагностовано додаткове онкологічне захворювання. Прогресування таких захворювань у сукупності із похилим віком і призвели до смерті [PERSON], яка настала [INFO]. До того ж аналіз наданих суду медичних документів щодо стану здоров'я [PERSON] в період часу з липня 2016р. до моменту його смерті свідчить про наявність в померлого в цей час особливо вразливого стану через прогресування різних захворювань (онкологічні, терапевтичні) та побутові травми (переломи кінцівок). В період часу з 2010-2011років саме позивач опікувалась померлим, супроводжувала його під час лікування, спільно вела з ним господарство, забезпечувала його побут. До того ж між позивачем та померлою були доброзичливі стосунки, як між донькою та батьком. Згідно ч.2 ст.1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Поведінка позивача та її ставлення до вітчима свідчить про належне дотримання засад людського цивілізованого життя, нормального спілкування, гармонійної і гуманної життєдіяльності близьких людей, і фактично свідчить про виконання позивачем обов'язків, які мають виконуватись дітьми спадкодавця, які входять до першої черги спадкоємців. За таких обставин вимоги про надання позивачу права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги є правомірними та обґрунтованими, а їх задоволення відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Враховуючи, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, то на підставі ст.141 ЦПК понесені позивачем витрати з оплати судового збору в сумі 1762грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved