Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], за участю 3-х осіб [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, мотивуючі позовні вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу належить ? частина квартири під № 21 в будинку № 120 по вул. Київській в м. Вінниці. Інша ? частини квартири належить 3-й особі [PERSON], та ? частини квартири належить 3-й особі [PERSON] На даний час у вказаній квартирі проживають невідомі позивачу люди які до квартири позивача не впустили та змінили замки вхідних дверей. [PERSON] звернулась з цього приводу до правоохоронних органів, якими було встановлено, що відповідач [PERSON] уклала усно договір оренди квартири з [PERSON], що не відповідає дійсності. У звязку з цим позивач звернулась до суду та просила суд усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме: квартирою № 21 в будинку № 120 по вул. Київській в м. Вінниці, шляхом вселення в квартиру [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили суд її задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечила, щодо задоволення позову. Третя особа [PERSON] до судового засідання не зявилась про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи в суді повідомлялась належним чином. Відповідач до судового засідання не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та у встановленому законом порядку. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Судом досліджено докази: -свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.03.2004 року, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою (на а.с. 3), відповідно до якого, спадкоємицями майна [PERSON], померлої 08.07.2000 року, є в ? частці кожна внучка [PERSON], [PERSON], спадкове майно на яке видане свідоцтво складається з: квартири № 21, що знаходиться в житловому будинку, який розташований в м. Вінниці по вул. Київській № 120; -лист відповідь Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області № К-1993/200/05/2016 від 19.08.2016 року (на а.с. 4), відповідно до якого, співробітниками Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області проведено перевірку заяви [PERSON], щодо встановлення осіб, які проживають в частині квартири [ADDRESS]. Під час розгляду звернення було встановлено, що в даній квартирі проживає громадянка [PERSON] разом із своєю сімєю згідно усного договору з громадянкою [PERSON] Приймаючи до уваги, те що ознаки кримінального правопорушення за даною подією відсутні, інформація введенню до ЄРДР не підлягає; -копія спадкової справи № 998/2000 від 08.07.2000 року [PERSON] (на а.с. 33-63), відповідно до якої із заявами про прийняття спадщини звернулись: [PERSON], [PERSON], [PERSON]; -копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.2004 року, виданого держаним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] (на а.с. 63), відповідно до якого, спадкоємицею майна [PERSON], померлої 08.07.2000 року, є дочка [PERSON], спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з: ? частини квартири № 21, розташованої в м. Вінниці по вул. Київській № 120; Зазначені докази суд вважає належними та допустимими та приймає їх. Під час розгляду справи в суді, судом було встановлено наступні факти та правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить позивачу та третім особам на праві власності відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с. 3, 63). Відповідач, [PERSON], чинить [PERSON] перешкоди в користуванні зазначеною квартирою, оскільки вона змінила замки на вхідних дверях та не допускає позивача до квартири, у зв'язку з чим [PERSON] позбавлена можливості у повному обсязі реалізувати своє право власності на частку квартири, так як позбавлена можливості користуватися нею. Факт проживання у вказаній квартирі відповідача підтверджується листомВінницького відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області № К-1993/200/05/2016 від 19.08.2016 року (на а.с. 4). Враховуючи факт звернення позивача до правоохоронних органів, суд приходить до висновку про наявність перешкод позивачу у користуванні належною їй часткою квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч. 1ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частинами 2, 4 ст. 41 Конституції України, передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 1,9 ЖК УРСР, кожен має право на житло. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 року). Згідно ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункту 33 Постанови від 07.02.2014р.№5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив судам, що відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Оскільки судом встановлено, що позивач є власником частки квартири [ADDRESS], та має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою квартири, проте їй чиняться перешкоди в користуванні власністю (житловим приміщенням), у звязку з цим її право має бути захищено судом шляхом вселення у вищевказану квартиру, частка якої належить їй на праві власності. А тому на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved