Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS], у якому зареєстровані її брат [PERSON] та племінник [PERSON]. З 23 березня 2007 року вона зареєструвала їх в своєму будинку, однак вони в ньому не проживали і не проживають по даний час, житлом не користуються, не цікавляться ним, не приймають участь в витратах по його утриманню, не сплачують комунальні послуги. Їх реєстрація в її будинку призводить до сплати надмірних комунальних платежів, до проблем з оформлення субсидії, а отже відповідно до норм статей ч.2 ст.405 і ч.1 ст.319 ЦК України просить її вимоги задовольнити. Позивач та її представник на розгляд справи не з'явились. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його та позивача участі, де також зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час, місце та дату судового засідання повідомлялися належним чином, а також давалось оголошення на сайті Судової влади України про виклик відповідачів, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань не надали. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити на підставі наявних матеріалів справи заочне рішення, відповідно до вимог ст., ст. 280 - 284 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України. Згідно зі ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи позивач є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 20.07.2001р. зареєстрованого в реєстрі за №628; рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 07.04.2005 року (а.с. 6, 7, 42,43). Згідно довідки, виданої головою квартального комітету №18 Олександрійської міської ради № 1625 від 24.06.2018р., в будинку [ADDRESS], зареєстровані позивач, її донька [PERSON], її брат [PERSON] та її племінник [PERSON] (а.с. 8, 44). Відповідно до актів , які були складені при обстеженні будинку комісією в складі голови квартального комітету, в присутності сусідів - [PERSON] та [PERSON], в будинку [ADDRESS] не проживають з 23.03.2007 року. З позовної заяви вбачається, що відповідачі являються братом та племінником позивача та були зареєстровані в будинку як члени сім'ї власника, що підтверджується копією довідки про склад сім'ї, виданої головою квартального комітету №18 Олександрійської міської ради. Оскільки відповідачі є членами сім'ї позивача, то спірні правовідносини між сторонами регулюються ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Докази про те, що між сторонами були встановлені інші домовленості, у матеріалах справи відсутні. Враховуючи відсутність відповідачів за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового будинку та відповідачами, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у вищевказаному будинку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідачів в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав власника жилого будинку, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим будинком з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Як вбачається із заявлених вимог, позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідачів, а тому їх необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved