Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою та просил визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 3223187700:04:011:0033, що знаходиться за адресою: с/т «Енергетик», що на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, ділянка 194, та яка надана для ведення садівництва і на підставі Державного акту на право власності на землю серії КВ, виданого 20 вересня 1995 року Старобезрадичівською сільською радою народних депутатів Обухівського району Київської області та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 335 і належала [PERSON], який помер 05 травня 2015 року. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що 05.05.2015 року помер її батько - [PERSON], якому 1/3 частина вищезазначеної земельної ділянки належала на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане 11.08.2006 року державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори, що успадкована ним на підставі закону після смерті дружини [PERSON], однак за життя батько не встиг отримати державний акт на частину земельної ділянки на своє імя. Позивач звернувся для оформлення спадщини після смерті батька до 16-ї Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану 1/3 частину земельної ділянки йому було відмовлено у звязку з тим, що він не надав правовстановлюючий документ про належність майна спадкодавцеві. 06.04.2017 року через канцелярію суду представником позивача була подана заява про зміну предмету позову. Позивач в судове засідання не зявився. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив позов задовольнити і розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача. Відповідач, Старобезрадичівська сільська рада Обухівського району Київської області, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання свого представника не направив, надіслав до суду лист, в якому просив розглянути справу без участі представника сільської ради, при цьому зазначив, що щодо вирішення позову, покладається на розсуд суду. Суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії І-УР № 1453392, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 03.02.2017 року, копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-БК №051158, копією свідоцтва про одруження серії І-БК № 090184. 04 вересня 2005 року померла мати позивача, [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] ІКГ № 013159, виданим Відділом реєстрації смертей у м. Києві, актовий запис 16264 зроблений 05 вересня 2005 (а.с. 10). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори 01 серпня 2006 року, що зареєстровано в реєстрі за № 956, [PERSON] успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 3223187700:04:011:0033, що знаходиться за адресою: с/т «Енергетик», що на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, ділянка 194, та яка надана для ведення садівництва і на підставі Державного акту на право власності на землю серії КВ, виданого 20 вересня 1995 року Старобезрадичівською сільською радою народних депутатів Обухівського району Київської області та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №335 і належала [PERSON], яка померла 04 вересня 2005 року ( а.с. 12). 05 травня 2015 року помер батько позивача, [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії І-БК № 335338 (а. с.15). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 3223187700:04:011:0033, що знаходиться за адресою: с/т «Енергетик», що на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, ділянка 194, та яка надана для ведення садівництва і на підставі Державного акту на право власності на землю серії КВ, виданого 20 вересня 1995 року Старобезрадичівською сільською радою народних депутатів Обухівського району Київської області та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №335, що належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане 01 серпня 2006 року державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори. Як вбачається з копії спадкової справи до майна померлого [PERSON], за життя ним було складено заповіт 23 грудня 2006 року, відповідно до якого він заповів належну йому 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 3223187700:04:011:0033, що знаходиться за адресою: с/т «Енергетик», що на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, ділянка 194, та яка надана для ведення садівництва і на підставі Державного акту на право власності на землю серії КВ, виданого 20 вересня 1995 року Старобезрадичівською сільською радою народних депутатів Обухівського району Київської області [PERSON]. Відповідно до матеріалів копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] спадкоємцями за заповітом його майна є його діти [PERSON] та [PERSON], які в установлений законом строк, вчасно звернулись до державного нотаріуса 16-ї Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Державний нотаріус 16-ї Київської державної нотаріальної контори в своєю постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 вересня 2016 року вих. № 2859/02-31 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину вищезазначеної земельної ділянки, оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючого документу на імя спадкодавця - [PERSON] та рекомендовано звернутись до суду за захистом свого цивільного права (а.с.16). Згідно зі ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно зі ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, з викладених вище обставин вбачається, що 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 3223187700:04:011:0033, що знаходиться за адресою: с/т «Енергетик», що на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, ділянка 194, та яка надана для ведення садівництва і на підставі Державного акту на право власності на землю серії КВ, виданого 20 вересня 1995 року Старобезрадичівською сільською радою народних депутатів Обухівського району Київської області та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 335, що належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане 01 серпня 2006 року державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори, після померлої 04 вересня 2005 року [PERSON], є обєктом спадкування та входить до спадкової маси. Спадкоємцями, згідно зі ст. 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, таким є позивач по справі, в зв'язку з чим суд вважає, що позивач є належною особою та спадкоємцем за заповітом, а його звернення до суду є правомірним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до\~статті 1225 ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно з п. 1\~ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В даному випадку спадкодавцем [PERSON] набуто право власності в порядку спадкування, а тому за позивачем має бути визнано право власності на земельну ділянку. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є визнання права. Як вбачається зі змісту статей\~10,\~11,\~60 ЦПК України, цивільне\~\~судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~\~Сторони та інші особи,\~\~які беруть участь у справі,\~\~мають рівні\~\~права\~\~щодо\~\~подання\~\~доказів,\~\~їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.\~\~Суд розглядає цивільні справи не інакше як\~\~за\~\~зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в\~\~межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін\~\~та\~\~інших\~\~осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини,\~\~на\~\~які\~\~вона посилається\~\~як\~\~на\~\~підставу\~\~своїх\~\~вимог\~\~або заперечень,\~\~крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням встановлених з матеріалів справи обставин, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки іншого (окрім судового) способу захисту своїх прав позивач не має.

Outcome: approved