Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя, мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу сторони за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS]. Позивач просить суд здійснити поділ сумісного майна, шляхом визнання за нею права власності на 1 / 2 частину спірної квартири в порядку поділу майна подружжя. Позивач в судовому засіданні підтримала позов. Відповідач позов визнав, про що надав суду заяву. За змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному випадку, суд вважає за можливе прийняти визнання відповідачем позову. Встановленими та визнаними обставинами є : - 24.10.1987 року сторони зареєстрували шлюб; - в період шлюбу, 11.11.2005 року, сторони придбали квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно; - 25.09.2018року на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення суду у справі № 357/9640/17. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідачем не оспорюється та обставина, що спірна квартира була придбана у шлюбі, за спільні кошти та те, що житло є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. З урахуванням наведеного, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін у справі, та її можна поділити між сторонами у рівних частках шляхом визнання права власності за кожним із них на 1/2 частину квартир. Позивач не ставила питання про стягнення з відповідача судових витрат. На підставі викладеного, ст. 328 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71СК України,

Outcome: approved