Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з червня 2011 року відповідач почав стягувати по 20 % її пенсійного забезпечення та станом на 01.05.2014 року було стягнуто 8306, 89 грн. Позивач просила суд стягнути з відповідача кошти на відшкодування шкоди, завданої їй незаконним рішенням ПФУ в Білоцерківському районі та застосувати до дій відповідача положення про строк позовної давності у відповідності до ст.ст. 256,257 ЦК України. Позивач в судовому засіданні, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, нарешті, визначившись, просила суд зупинити відрахування з її пенсійного забезпечення переплату в сумі 8306,89 грн. та застосувати строк позовної давності в три роки до дій відповідача. Представник відповідача, згідно довіреності в справі, позов не визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є необгрунтованим та не підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в управлінні ПФУ в Білоцерківського району, отримує пенсійне забезпечення у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення ». Встановленим є те, що в порушення вимог ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивач [PERSON] не повідомила відповідача, що працевлаштувалася та з 20.12.2004 року перебуває на обліку, як фізична особа - підприємець. Дане підтвердили сторони в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до рішення №107 від 10.08.2011 року відповідач з 01.09.2011 року розпочав утримувати кошти з пенсійного забезпечення [PERSON] Дане підтверджено матеріалами оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи позивача де міститься зазначене рішення ПФУ в Білоцерківському районі за № 107. В судовому засіданні встановлено, що своїм листом відповідач надавав роз'яснення позивачу щодо відрахувань з пенсії та [PERSON] на час розгляду даної справи не оскаржила зазначене рішення відповідача. Всі пояснення позивача зводяться до неналежного та невчасного роз'яснення їй вимог законодавства, що призвело до безпідставного звернення її адвоката до суду з приводу стягнення з відповідача в судовому порядку сум, що є наслідком на даний час, несправедливого стягнення (повернення) тих коштів з позивача. Позивач просить суд застосувати до таких дій відповідача положення про строк позовної давності, зупинити стягнення і в той же час позивач стверджує, що з вересня 2011 року знала про відрахування 20 % її пенсійного забезпечення, але в зв'язку з тим, що таке стягнення розпочалося без рішення суду, а тому, на думку позивача, є протиправним, що дає підстави зупинити це відрахування коштів з пенсії і застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Позивач, в даному випадку, безпідставно просить суд застосувати положення про строк позовної давності не до своєї вимоги про захист права, а до надуманої вимоги відповідача. Позивач не подає жодних належних та допустимих доказів в підтвердження своїх позовних вимог. Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства.

Outcome: dismissed