Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] у м. Києві народилась [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] , батьком відповідно до ст. 135 СК України записаний [PERSON] . Відповідача [PERSON] позивач знає з дитинства та допомагала в якості няні її бабусі доглядати за малолітньою [PERSON] , [INFO] . У вересні 2020 року до позивача зателефонувала сусідка та повідомила, що з квартири відповідача протягом кількох тижнів чутно безпреривний дитячий плач. На телефонні дзвінки позивача відповідач не відповідала. Дитину було вилучено від матері та влаштовано до Дитячої клінічної лікарні №4 Солом`янського району м. Києва. 17.09.2020 року до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою звернулась [PERSON] щодо повернення доньки та повідомила що буде проживати у своєї знайомої [PERSON] . 05.10.2020 року [PERSON] разом з малолітньою донькою переїхали проживати до [PERSON] . 06.10.2020 року [PERSON] виїхала до м. Києва на навчання та не повернулась, залишивши малолітню доньку [PERSON] . Зазначила, що з жовтня 2020 року відповідач не цікавиться донькою, не бере жодної участі у забезпечення дитини, в догляді за нею. Отже, відповідач самоусунулась від виховання та утримання доньки, будь-якої участі у її вихованні не приймає. Фактично, відповідач припинила виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню малолітньої доньки. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач повинна бути позбавлена батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки, позивач просила стягнути аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Представник позивача надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі та участі позивача, проти ухвалення рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки підстави, визначені законом для відкладення розгляду справи та оголошення в ній перерви відсутні, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності відповідача. Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації надіслала на адресу суду заяву в якій просила ухвалити рішення відповідно до інтересів дитини. Служба у справах дітей та сім`ї Бородянської районної державної адміністрації Київської області надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Врахувавши заяву представника позивача, висновок від 28.12.2020 року наданий Службою у справах дітей та сім`ї Бородянської районної державної адміністрації Київської області, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, [INFO] народилась [PERSON] від матері [PERSON] . Батьком, відповідно до ст. 135 СК України, записаний [PERSON] 08.09.2020 року згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдено дитини та її доставку, малолітню [PERSON] , [INFO] було вилучено від матері та влаштовано до Дитячої клінічної лікарні №4 Солом`янського району м. Києва. 17.09.2020 року до служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної державної адміністрації із заявою звернулась [PERSON] щодо повернення малолітньої дитини в родину, також повідомила, що має намір разом з донькою проживати у знайомої [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . 05.10.2020 року [PERSON] разом з малолітньою донькою переїхала за постійним місцем проживання [PERSON] . 06.10.2020 року [PERSON] виїхала до м. Києва до навчання і до сьогоднішнього дня за місцем проживання малолітньої дитини не з`явилась. Малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем [PERSON] ,знаходиться на її вихованні та утриманні. 18.12.2020 року позивач [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Бородянської районної державної адміністрації Київської області із заявою про тимчасове влаштування в її сім`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що відповідач її покинула та не приймає жодної участі в її житті. Наказом №63/02 від 18.12.2020 року Служби у справах дітей та сім`ї Бородянської районної державної адміністрації Київської області поставлено на облік до служби дитини, яка опинилась в складних життєвих обставинах, [PERSON] , [INFO] та тимчасово влаштовано малолітню в сім`ю [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . З висновку Служби у справах дітей та сім`ї Бородянської районної державної адміністрації Київської області №331 від 28.12.2020 року вбачається, що Служба вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно з пунктами 1,2 статті 157 Сімейного кодексу України, статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Відповідно до пункту 2 статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 150, статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; батьки зобов`язані поважати дитину Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що всі питання щодо виховання [PERSON] , [INFO] , вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її вихованні та утриманні. Відповідач не піклується про свою малолітню доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Як встановлено вище, відповідач по справі [PERSON] не займається вихованням доньки, повністю усунулась та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до неї будь-якої батьківської уваги та турботи. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки [PERSON] , [INFO] , а тому вона повинна бути позбавлена батьківських прав відносно неї. Також, суд вважає за доцільне до вирішення питання про усиновлення [PERSON] , [INFO] , залишити її тимчасово влаштованою у позивача. Що стосується вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, то слід зазначити наступне. Як встановлено вище, відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання своєї доньки [PERSON] , [INFO] не надає. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно зі ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи те, що відповідач зобов`язана утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем, а також передбачені законом обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття щомісячно. При цьому, суд враховує, що відповідач фізично здорова, працездатна, може працювати та сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн., та в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved