Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18.03.2015 р. помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у виді житлового будинку по вул. Соловїній, 6, в м. Василькові, Київської області. Інші спадкоємці - діти померлого, відмовились від спадщини на користь позивача. Звернувшись у визначені законом строки та порядку до держнотконтори з заявою про прийняття спадщини, позивач отримала постанову, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді даного житлового будинку через відсутність правовстановлюючого документу на вказаний будинок на імя спадкодавця. Оскільки спадкодавець не встиг за життя належним чином оформити своє право власності на вказаний будинок, позивач просить суд визнати за нею право власності на даний житловий будинок в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] Позивач в судове засідання не зявилась, про день, час і місце слухання справи судом повідомлена належно. Представник позивача до суду подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час і місце слухання справи судом повідомлений належно, до суду подав заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОК №338187, [PERSON] помер 18.03.2015 р. (а.с.7). Спадкоємцем першої черги майна покійного [PERSON] згідно положень ст. 1261 ЦК України є його дружина [PERSON], що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.8). Як вбачається з копій матеріалів витребуваної судом спадкової справи до майна померлого 18.03.2015 р. [PERSON], 13.07.2015 р. [PERSON] звернулась до Васильківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] (а.с.с.9). Діти померлого [PERSON] та [PERSON], заявами від 15.07.2015 р., поданими до Васильківської міської державної нотаріальної контори, відмовились від спадщини після смерті батька [PERSON], на користь дружини померлого [PERSON] (а.с.13-18). Постановою Державного нотаріуса Васильківської міської державної нотаріальної контори №1323/02-14 від 11.11.2015 р., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в м. Василькові, Київської області, по вул. Соловїній (бувша вул. 60 років Жовтня) під номером 6, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на імя померлого з відповідною реєстрацією (а.с.6). Разом з тим, відповідно до технічного паспорту від 30.06.1986 р., на житловий будинок №6 по вул.60 років Жовтня, та будинкової книги на вказаний будинок, зазначений будинок значиться за [PERSON] (а.с.15-30). Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області №403 від 19.10.2015 р. присвоєно адресу житловому будинку, належного нині покійному [PERSON] «Київська область, місто Васильків, вулиця Соловїна, 6» (а.с.14). Судом встановлено, що [PERSON] надавалась в безстрокове користування земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку по вул. 60-років Жовтня, 6 , як це вбачається з рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради №62 від 23.02.1981 р. (а.с.33). Із матеріалів витребуваної судом для огляду в судовому засіданні інвентаризаційної справи №3515 на будинок №6 по вул. 60 років Жовтня в м. Василькові на імя [PERSON], будинок побудовано в 1986 р., заінвентаризований на імя [PERSON], однак право власності на імя [PERSON] не зареєстровано. Пунктом 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868 визначено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований обєкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння обєкту нерухомого майна адреси. Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на такий обєкт нерухомого майна, заявник не подає. На виконання зазначених вимог Порядку, позивачем надано технічний паспорт на вказаний житловий будинок, що побудований в 1986 р., заінвентаризований за [PERSON] (а.с.15-22). Таким чином, в судовому засіданні встановлено наявність законних підстав для задоволення позову, враховуючи, що будівництво спірного будинку було завершено у 1986 р., однак він не був зареєстрований, оскільки на час будівництва будинку існував інший порядок реєстрації права власності на будинок, позивач є єдиний спадкоємець майна померлого 18.03.2015 р. чоловіка [PERSON], що прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до державної нотаріальної контори, і відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок не може бути перешкодою для оформлення її спадкових прав, тому наявні всі підстави для задоволення позову. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 р., визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до розяснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин суд приймає визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), та ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved