Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач звернувся з указаним позовом до суду, у якому просить суд ухвалити рішення яким змінити розмір аліментів, які стягуються рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-589/11 від 10 січня 2011 року на користь [PERSON] [INFO] , змінивши їх розмір на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку шляхом перерахування коштів безпосередньо на банківський рахунок [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Крім того, позивач просив суд зобов`язати відповідачку [PERSON] надати реквізити банківського рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] , до Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області для контрою сплати аліментів. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач послався на те, що він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Печерського районного суду м. Києва було розірвано. За час перебування у шлюбі, у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 січня 2011 року стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від заробітку, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 грудня 2010 року та до досягнення дитиною повноліття. Як зазначає позивач, йому не було відомо про відкриття виконавчого провадження, оскільки між сторонами існувала усна домовленість щодо сплати аліментів позивачем, які позивач до цього часу сплачував добровільно. Однак відповідачка 24 грудня 2018 року отримала виконавчий лист, та 14 січня 2019 року пред`явила його до примусового виконання, у зв`язку з чим Києво-Святошинським районним відділом ДВС ГТУЮ у Київській області було відкрито виконавче провадження № 58086259. При цьому, вказує позивач, оскільки йому не було відомо про відкриття виконавчого провадження за останнім утворилась заборгованість у розмірі 116 442, 34 грн. На момент звернення до суду з позовом у позивача змінився сімейний стан, а саме: 05 жовтня 2013 року позивач одружився з [PERSON] , на утриманні якої був її син [PERSON] зі статусом - дитина без батька. Крім того, за час перебування у шлюбі з [PERSON] , у позивача з останньою народилися діти - син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Посилаючись вказані обставини та зміну сімейного стан, позивач просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді від 29 жовтня 2019 року у справі відкрито провадження та надано відповідачці строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь. 09 грудня 2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов відзив відповідачки на позовну заяву позивача. Відповідно до змісту якого відповідачка у повному обсязі не визнає вимоги пред`явлені позивачем, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами. 20 грудня 2019 року через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача наполягає на задоволенні позову у повному обсязі. У свою чергу, 13 січня 2020 року відповідачка направила заперечення на відповідь на відзив, в яких заперечила всі посилання представника позивача, викладені у його відповіді на відзив. У судове засідання з розгляду справи по суті, позивач та його представник не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача направив суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст поданих сторонами заяв по суті, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі. Від шлюбу у сторін народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано. 10 січня 2011 року рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі №2-589/11 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину, а саме на їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 грудня 2010 року та до досягнення [PERSON] повноліття. Як було встановлено судом у вищевказаній справі, 14 січня 2019 року відповідачка пред`явила рішення до примусового виконання до Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області, після чого державним виконавцем відділу відкрито виконавче провадження № 58086259. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки, за позивачем утворилась заборгованість у розмірі 116 442, 34 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що у нього змінилося сімейне становище, а саме: 05 жовтня 2013 року він одружився з [PERSON] , на утриманні якої був її син [PERSON] зі статусом - дитина без батька. Крім того, за час перебування у шлюбі з [PERSON] , у позивача з останньою народилися діти - син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначені особи, як вказує позивач, перебувають на його утриманні та потребують його матеріальної допомоги. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зі змісту наведеної норми вбачається, що для вирішення питання про зменшення в даному випадку розміру аліментів, визначених за рішенням суду, позивачу необхідно довести, що після ухвалення рішення і до звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, у нього змінився матеріальний, сімейний стан чи стан здоров`я в бік погіршення, що об`єктивно впливає на можливість матеріального утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15 березня 2019 року, убачається, що заборгованість позивача по аліментам становить 116 442,34 грн. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини не впливає па обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до частини 1 статті 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, позивач окрім сина [PERSON] має ще двох дітей, які народжені у шлюбі з [PERSON] , а саме: сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 28, 31.). Отже, враховуючи те, що відповідач має ще двох дітей, окрім сина [PERSON] , суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 січня 2011 року у справі №2-589/11 та стягувати з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання їх спільної дитини аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття, оскільки, на думку суду, аліменти у такому розмірі не порушуватимуть принцип рівності прав і можливостей. Доказів того, що дружина позивача є непрацездатною (тобто непрацездатність установлена, у передбаченому законом порядку) чи перебуває у декретній відпустці що також могло б ураховуватись при визначенні розміру аліментів, матеріали справи не містять, а той факт, що на утриманні відповідача знаходиться ще й його пасинок, також на увагу не заслуговує, оскільки п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України чітко встановлено коло осіб, наявність яких у платника аліментів враховується при визначенні розміру аліментів. Крім того, суд надає оцінку тій обставині, що пасинок позивача [PERSON] на момент вирішення даного спору досягнув повноліття. Вирішуючи вимогу стосовно зобов`язання відповідачки надати реквізити банківського рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] до Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області для контрою сплати аліментів, суд враховує наступне. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній праві, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В судовому засіданні позивач зазначив, що задоволення вказаної вимоги є необхідним, оскільки існують об`єктивні причини вважати, що аліменти відповідачкою можуть бути використані нею не запризначенням. Разом з тим, позивач не надав суду жодних доказів на обґрунтування вказаної позовної вимоги, а саме того що сплачені ним аліменти відповідачкою використовувались чи можуть у майбутньому бути невикористаними на користь сина, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у зв`язку з недоведеністю. Відповідно до ст. 141-142 ЦПК України судовий збір у розмірі (768,40 грн. Х 2) 1536,80 грн., підлягає відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки судом частково задоволено позовні вимоги, судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial