Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1200 грн., починаючи з дня звернення до суду і до закінчення сином навчання. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що син сторін 05.05.2020 досягнув повноліття, однак продовжує навчатись та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. ЇЇ доходів недостатньо для утримання сина і тому, просить стягувати аліменти з відповідача в розмірі 1200 грн. щомісячно до завершення навчання. Суддя своєю ухвалою від 14.07.2020 прийняв позовну заяву, відкрив провадження у справі та призначив таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Одночасно, до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено [PERSON] . Визначено учасникам справи строк для подання відзиву, відповіді на відзив, письмових заперечень та пояснень. В судове засідання позивач не з`явилась, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Повноважний представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання. Скерував до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання також не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Попередньо, надав суду письмові пояснення щодо позову, відповідно до яких позовні вимоги підтримує повністю, а справу просить слухати у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] [INFO] , що стверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження (а.с.4). 05.05.2020 син сторін досягнув повноліття. Згідно довідки з місця проживання від 22.05.2020, оригінал якої долучено до матеріалів справи (а.с.8), син сторін проживає з позивачем. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Згідно довідки Львівського вищого професійного училища від 28.08.2020, оригінал якої долучено до матеріалів справи (а.с.20), [PERSON] дійсно є учнем цього навчального закладу. Термін навчання - з 03.09.2018 по 21.06.2021. Відповідно до довідки про доходи сина сторін (а.с.21), останній отримує стипендію в розмірі 539,98 грн. в місяць. Оскільки у зв`язку з навчанням син сторін не працевлаштований, а розмір стипендії є незначним, на думку суду потреба останнього в матеріальній допомозі існує. Згідно довідки про доходи відповідача, останній працює у ПрАТ «Компанія Ензим» та за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року отримав сукупний дохід у виді заробітної плати в розмірі 45650,75 грн. З огляду на такі обставини, а також враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд не вбачає необхідності окремо аналізувати можливість надання відповідачем матеріальної допомоги, а навпаки, вважає встановленим, що відповідач має таку можливість. При цьому, перед тим як дійти до таких висновків, суд проаналізував факт визнання відповідачем позовних вимог та не знайшов підстав відмовити у прийняті такого визнання, оскільки ніщо в матеріалах справи не свідчить, що таке визнання суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно, у справі яка розглядається наявні усі чотири критерії, на яких наголошував Верховний Суд у згаданій вище постанові. Далі суд вирішить питання про розмір аліментів. Під час розгляду цивільної справи № 622/373/16 (постанова від 29.01.2018р.) Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що у визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений законом станом на час розгляду справи, стан здоров`я позивача та потребу сина сторін в матеріальній допомозі, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, а також інші обставини, які мають значення для справи, зокрема ті, про які згадував Верховний Суд у справі № 622/373/16, а також той факт, що відповідач повністю визнав позовні вимоги. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 15.06.2020р. (дати пред`явлення позову) і до закінчення сином навчання або досягнення 23 років в залежності від того, яка з цих обставин настане першою. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Щодо судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн., оскільки позивач в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Після відкриття провадження у справі позивач долучила до матеріалів справи оригінал квитанції від 31.08.2020 про сплату 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.19). Разом з тим позивач всупереч вимогам п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві не наводила попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Крім того, всупереч вимогам ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та п.1 ч.1 ст.137 ЦПК України у договорі від 31.08.2020 (а.с.27) сторони узгодили виключно загальні положення про гонорар адвоката і жодним чином не узгодили порядок його обчислення (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, умови повернення тощо. Жодної додаткової угоди до матеріалів справи не долучено. Також, всупереч вимогам ч.3 ст.137, ч.8 ст. 141 ЦПК України суду так і не було надано детального опису робіт, які здійснив адвокат під час розгляду справи в суді першої інстанції, а натомість, як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву подавала та підписувала особисто позивач. Як наслідок незважаючи на задоволення позовних вимог, суд відмовляє у повному обсязі у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved