Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітніх дітей за кордон без згоди батька посилаючись на те, що вони з відповідачем уклали шлюб [INFO] , від якого мають сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу, відносини з відповідачем вони підтримували досить короткий час. В подальшому, не дивлячись на всі її намагання зберегти сім`ю, принаймні заради дітей, їх погляди на сімейне життя виявились різними. Відсутність розуміння та взаємної підтримки в наступному лише загострились, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з середини 2019 року. На сьогодні нею подано позов про розірвання шлюбу. Вихованням, утриманням та оздоровленням дітей займається вона сама. За заощадження нею було придбано путівку для відпочинку дітей у Республіці Туреччина у період з 01.09.2020 року до 15.11.2020 року. Точної дати виїзду та повернення вказати не має можливості через анти епідеміологічні заходи на території України та Турецької Республіки. Для виїзду дітей необхідна згодна батька, однак відповідач відмовився її надати, та почав вимагати у неї за це гроші. У зв`язку з чим була змушена звернутися до суду. До суду позивач не з`явилась, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечував на заочний порядок розгляду справи. Відповідач до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм чинного законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов суду не надав, що дає підстави для прийняття рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. До суду представник третьої особи не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм чинного законодавства. 26.05.2020 року матеріали справи зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва. 26.05.2020 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 29.05.2020 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідача. 02.06.2020 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 05.06.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу по місцю реєстрації. В установлений судом строк відповідач відзив не подав. Оскільки відповідач не подав відзив на позовну заяву, розгляд проводиться по матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В суді встановлено, що сторони по справі 14.02.2017 року зареєстрували шлюб, від якого мають двох спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з матір`ю. 11.03.2020 року між ТОВ «Фірма «Колос» та [PERSON] укладено Догові на туристичне обслуговування № 11, за умовами якого турагент забезпечує туристу й особам, що слідують з ним комплекс туристичних послуг в країні Туреччина в період з 15.09.2020 року по 25.09.2020 року. Позивач має намір забезпечити відпочинок малолітнім дітям за кордоном. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частинами 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Позивач просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд малолітніх дітей за кордоном з метою їх відпочинку та оздоровлення. Враховуючи те, що відповідач без будь-яких поважних причин не надає нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дітей за кордон, позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи анти епідеміологічні заходи на території України та Турецької Республіки суд вважає за можливе визначити період вказаний позивачем. Відповідно до ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з`явився, та не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які спростовують твердження позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved