Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить виселити відповідача [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] з її квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, посилаючись на те, що вона є власником вказаної квартири, однак відповідач по справі разом з її неповнолітнім сином користуються цією квартирою у зв'язку з виникненням права власності на зазначену квартиру у попереднього власника вказаної квартири [PERSON], та до теперішнього часу не звільнили її, чим чинять їй перешкоди у користуванні та розпорядженні цією квартирою. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала заявлені вимоги позивача за підставами вказаними у позові та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] в призначений час в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в Херсонському державному БТІ 07.03.2007 року в реєстровій книзі: 37, номер запису: 14624, яка незаконно вибула з її володіння та згідно рішення Апеляційного суду Херсонської області від 01.07.2014 року витребувана у [PERSON] на користь позивача. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою житлово-будівельного кооперативу № 101 від 16.09.2014 року за № 14-148, й користуються вказаною квартирою позивача у зв'язку з виникненням права власності на зазначену квартиру у попереднього власника [PERSON] Вказані обставини справи підтверджуються матеріалами справи та ніким не заперечуються. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, письмова вимога позивача [PERSON] про добровільне звільнення жилого приміщення квартири [ADDRESS] була направлена відповідачу по справі - [PERSON] 03.10.2014 року, відповідач [PERSON] разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON] до теперішнього часу проживають у квартирі [ADDRESS] належній позивачу та зареєстровані за вказаною адресою, у зв'язку з чим порушуються права позивача як власника зазначеної квартири, що підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовується. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та в силу ст. 391 ЦК України підлягають задоволенню в частині позовних вимог про усунення перешкод позивачу у користуванні та розпорядженні їй квартири [ADDRESS] шляхом виселення відповідача [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] з цієї квартири, оскільки підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині суд не вбачає. Що стосується вимог позивача про виселення відповідача [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення не підлягають задоволенню як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 243 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування оплати позивачем судового збору.

Outcome: partial