Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. У позовній заяві зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 28 серпня 2014 року. На даний час шлюбні стосунки припинено, хоча шлюб офіційно не розірвано. В шлюбі народилась дитина [PERSON], [INFO]. Позивачу важко одній утримувати дитину, так як вона отримує мінімальну заробітну плату. Відповідач працює, отримує стабільний дохід та може сплачувати аліменти, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Тому просила суд стягувати аліменти з відповідача в розмірі Ѕ частини від його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач подав відзив у якому вказав, що він надавав та продовжує надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання дочки, щомісяця купує дочці все необхідне. Працює сантехніком в обласній клінічній лікарні, отримує заробітну плату, іншого доходу немає, погоджується на стягнення аліментів в розмірі ј частини від його заробітку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо вимог про стягнення витрат по оплаті послуг адвоката за надання правничої допомоги, то просить рахувати, що позивачкою не вживались заходи досудового врегулювання спору, тому просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Судове засідання просить проводити у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2014 року (а.с.3). В шлюбі народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). [PERSON] працює продавцем та за жовтень 2018 року отримала доходу в розмірі 3723 грн. (а.с.8). Сторони визнали, що відповідач [PERSON] працює сантехніком в Обласній клінічній лікарні, довідки про доходи відповідача суду не надано. Відповідач вказує у відзиві, що він добровільно надає кошти на утримання дитини, але належних доказів надання коштів відповідачем суду не надано. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує розмір доходів сторін по справі, потреби дитини щодо належного утримання, факт добровільного надання коштів на утримання дитини зі сторони відповідача. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду 09 листопада 2018 року. Що стосується стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 700 грн., то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~ На підтвердження розміру витрат позивачка подала копію квитанції на суму 700 грн. (а.с.6). Вказану суму витрат суд вважає спів мірною із складністю справи;\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач доказів не співмірності витрат суду не надав. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому витрати позивачки на професійну правничу допомогу в розмірі 700 грн. слід стягнути з відповідача. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 704 гривні 80 коп. судового збору на користь держави. На підставі ст. 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial