Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, вказавши в позовній заяві, що їй належить на праві власності квартира № 20 в житловому будинку № 8 по вулиці Бочарова в місті Вільнянськ Запорізької області. У вказаній квартирі зареєстрований її син [PERSON], [INFO], який з 01.11.2015 року в даній квартирі не проживає та ніяких послуг за утримання квартири не сплачує. Наявність зазначеної реєстрації її сина в квартирі створює їй перешкоди у здійсненні права власності. У звязку з чим вона змушена звернутись до суду з указаним позовом. У судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст. ст. 74, 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень не надав. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт того, що відповідач по справі [PERSON] не проживає у спірній квартирі з листопада 2015 року. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, свідків, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступне. [PERSON] є власником квартири № 20 в житловому будинку № 8 по вулиці Бочарова в місті Вільнянськ Запорізької області. (арк. с. 7-8). У вказаній квартирі зареєстрований її син [PERSON], [INFO], який з 01.11.2015 року в даній квартирі не проживає та ніяких послуг за утримання квартири не сплачує. В судовому засіданні було зясовано, що відповідач є зареєстрованим в квартирі позивача за згодою власниці, але не проживає в будинку з листопада 2015 року, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов заявника від 18.10.2016 року який міститься в матеріалах справи, також цей факт підтвердили свідки допитані в судовому засіданні. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які не проживають разом з ним в будинку (квартири), що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житловим приміщенням, відповідно до закону житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319,321 ЦК України). Враховуючи, що відповідач понад рік у зазначеній квартирі не проживає без поважних причин, суд приходить до висновку, що він втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі наданих позивачем доказів суд приходить до висновку, що реєстрація місця проживання відповідача в квартирі № 20 житлового будинку № 8 по вулиці Бочарова в місті Вільнянськ Запорізької області створює для позивача перешкоди у здійсненні нею права власності, користування і розпорядження належним їй жилим приміщенням, а тому порушене право підлягає захисту. Що стосується позовних вимог про зобовязання органу внутрішніх справ зняти громадянина з реєстрації місця проживання не ґрунтуються на законі, оскільки правових підстав для заявлення цих вимог законом не передбачено, крім цього є необґрунтованими так як жодних порушень цивільних прав позивача з боку органу внутрішніх справ немає (фактично ці вимоги спрямовані на захист ще непорушеного права в майбутніх адміністративно-правових відносинах). У разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації особи на підставі рішення суду такі дії оскаржуються в порядку, встановленому Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial