Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та дружини посилаючись на те, що 10 листопада 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалось через різниці в характерах, відсутності взаємопорозуміння та поваги один до одного. З листопада 2013 року сторони проживають окремо. Відповідач припинив будь-які дії щодо утримання сина та її, незважаючи на те, що шлюбні стосунки не розірвано, хоча спільне господарство не ведеться. Тому просить суд розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини, а також аліменти на її утримання в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною трирічного віку; стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, проти розірвання шлюбу не заперечував, щодо стягнення аліментів на дитину погодився сплачувати 700-800 гривень, на дружину - 200-300 гривень. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 10 листопада 2012 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.11). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо дружини або дитини, тому вимога про розірвання шлюбу не підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. Згідно зі ст.191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи викладене, та те, що відповідач є працездатним, стягнень за виконавчими документика не має, суд дійшов висновку про доцільність визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі та стягнення щомісячно аліментів на утримання сина у розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 31.01.2014 року. Відповідно до ч. 2 та ч. 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно ч. 4 ст. 76 СК України якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Тобто, один із подружжя має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу за умови, що колишній чоловік, колишня дружина може надавати таку матеріальну допомогу. Оскільки відповідач не заперечував проти стягнення аліментів з нього на утримання дружини, то суд прийшов до висновку що на утримання дружини підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривні щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку . Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial