Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-05 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить зобов»язати відповідача видати їй трудову книжку, стягнути з нього на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 1 825 грн. та моральну шкоду в сумі 150 000 грн. свої вимоги обґрунтовує тим, що в 2014 році було прийнята на роботу до ФОП [PERSON] з офіційним оформленням трудових відносин на посаду дизайнера в магазин «Твоя кімната». 23.05.2016 року, вийшовши на роботу, завідувач магазином було повідомлено її про те, що її відсторонили від роботи за вказівкою керівника [PERSON] директора ТОВ ВКФ «Сплит». З цього приводу звернулась зі скаргою до начальника управління Держпраці про неправомірні дії роботодавця та отримала лист з рекомендацією звернутись в суд. 24.05.2016 року знову з»явилась на роботу і її знову було повідомлено про відсторонення від роботи, наказу вручено не було, був складний акт. В зв»язку з поганим самопочуттям вона звернулась в поліклініку та перебувала на лікарняному з 25 по 30 травня 2016 року.31.05.2016 року, 01.06.2016 року вона знову з»являлась на роботу, її повідомляли про відсторонення, наказу не вручали, складали акти. Стан її здоров»я погіршився і вона перебувала на лікарняному з 02.06. по 11.06.2016 року. 23.05 та 03.06.2016 року нею подавались заяви про звільнення за власним бажанням, які направлялись на адресу відповідача з проханням повернути трудову книжку та виплатити заробітну плату, враховуючи компенсацію за невикористану відпустку. Від відповідача отримала лист про звільнення з 14.06.2016 року та прохання надати трудову книжку та трудовий договір для внесення відповідних записів. Було здивована вказаною відповіддю, так як з самого початку працевлаштування надала відповідачеві ксерокопію паспорта, трудову книжку, а договір взагалі не отримувала. Через неповернення їй трудової книжки не може працевлаштуватись, стати на облік в центр зайнятості, позбавлена будь-яких засобів для існування. Крім того. Відповідачем не виплачені їй заробітна плата в сумі 600 грн. за період з 01.05.2016 року по 23.05.2016 року та компенсація за невикористану відпустку в сумі 1 250 грн. за 30 днів. Вказаними діями відповідача їй спричинена і моральна шкода, яка виразилась у стражданнях та переживаннях, життєвих незручностях, неможливості працевлаштуватися. Через дії відповідача зверталась до лікарні з симптомами головокружіння, болями в спині, відсутністю нічного сну. Моральну шкоду оцінює в сумі 150 000 грн. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов. В судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позові обставини та просили його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.03.2014 року на підставі письмового трудового договору [PERSON] була прийнята на роботу до ФОП [PERSON] на посаду дизайнера. Відповідно до вимог пункту 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб»єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов»язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Як зазначає представник відповідача на виконання вимог даної інструкції відповідач після заповнення трудової книжки [PERSON] повернув їй трудову книжку для зберігання у неї. Відповідачем, в останній день роботи позивачки і її відсутністю на робочому місці, направлено лист від 14.06.2016 року за № 8 про необхідність надання трудової книжки та примірника трудового договору для внесення записів про звільнення. Вказані обставини не спростовані позивачкою та її представником, як і не доведено фактів відсторонення її від роботи. Позивач зазначила, що вона була відсторонена від роботи за вказівкою керівника [PERSON] директора ТОВ «ВКФ Спліт», але яким чином він пов»язаний з відповідачем по справі ФОП [PERSON] не пояснила, а тому судом не приймаються до уваги акти, складені та додані позивачкою до позову від 23.05.2016 року, 24.05.2016 року, 31.05.2016 року, 01.06.2016 року. Судом встановлено, що 20.05.2016 року згідно з наказом від 17.05.2016 року № 4 було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності [PERSON] за результатами якої виявлено нестачу матеріальних цінностей на суму 7 347,20 грн. Відповідно до наказу від 23.05.2016 року № 5 з метою встановлення причин нестачі матеріальних цінностей і винних в цьому осіб було призначено службове розслідування і згідно з актом службового розслідування від 23.05.2016 року вказаний факт підтверджено і встановлено, що нестача утворилась внаслідок дій [PERSON] матеріали ревізії та службового розслідування передані до правоохоронних органів для прийняття рішення в порядку КПК України. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON], яка проводила ревізію та складала відповідні документи. 31.05.2016 року ФОП [PERSON] отримав заяву про звільнення від [PERSON] за власним бажанням з 24.05.2016 року та перерахування належних їй коштів на банківську картку і 14.06.2016 року наказом № 9 [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням та з 14.06.2016 року, ст. 38 КЗпП України та утримано із заробітної плати [PERSON] заподіяну шкоду в межах середньої заробітної плати за місяць (а.с.72). З позивачкою проведено розрахунок 14.06.2016 року шляхом перерахування коштів на її банківську картку за її заявою, що підтверджується платіжним дорученням від 14.06.2016 року № 488 щодо виплати 1 638,22 грн., з яких 1 328,35 грн. компенсація за невикористані дні відпустки та 309,87 грн., що підлягали виплаті за рахунок роботодавця (довідка № 15 від 02.09.2016 року). Крім цього, після надходження листків непрацездатності 07.07.2016 року [PERSON] виплачено лікарняні за травень та червень місяці в розмірі 192,81 грн., що підлягали виплаті за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності і підтверджені платіжними дорученнями від 07.07.2016 року № 362 та № 506 (довідка № 15 від 02.09.2016 року). 14.06.2016 року в день звільнення позивачки відповідно до акту ревізії фінансово-господарської діяльності від 20.05.2016 року, акту службового розслідування від 23.05.2016 року, на підставі статті 132 КЗпП України та п.2 наказу від 14.06.2016 року № 9 із заробітної плати позивачки утримано заподіяну шкоду в межах середньої заробітної плати за місяць в сумі 922,67 грн. (довідка № 15 від 02.09.2016 року). Вказані обставини в судовому засіданні не заперечувались позивачкою та її представником. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-як: фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 60 доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про повернення трудової книжки та стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсації за невикористану відпустку не доведені в судовому засіданні, є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її права. Моральна шкода полягає також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до вищезазначеного позивачкою та її представником не обґрунтовано у відповідності до вимог закону наявність завданої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні, а тому в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивачки.

Outcome: dismissed