Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що 06.03.2011 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого у них народилося двоє дітей : син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які на даний час проживають з позивачем. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.01.2018 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач допомогу на утримання неповнолітніх дітей добровільно не надає, а позивачу важко самій утримувати дітей, оскільки вона на даний час не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною , оскільки син [PERSON] ,[INFO] важко хворий, діагноз епілептичний синдром, генералізовані тоніко- клонічні судоми, гострий фарингіт, двобічна клишоногість , МР- ознаки закрито губної шизенцефалії правої гемісфери головного мозку, є дитиною інвалідом. Відповідач є здоровою, працездатною та матеріально забезпеченою людиною, має змогу надавати фінансову допомогу на утримання дітей . Враховуючи вищенаведене, просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття , а також стягувати з відповідача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно , до досягнення сином [PERSON] ,[INFO] трьохрічного віку. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.06.2018 року заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 26 квітня 2018 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - скасовано та призначено справу до розгляду в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін на 11.00 год. 15 червня 2018 року в приміщенні суду. У судове засідання представник позивачки [PERSON] не з`явився , однак подав до суду заяву про те, що позов підтримує,просить задоволити повністю, справу просить розглянути без його участі . Представник відповідача - [PERSON], у судове засідання не зявився, однак подав суду заяву , згідно якої розгляд справи просить провести у його відсутності та у відсутності відповідача. Відповідач позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменти на утримання дітей, щодо стягнення аліментів на утримання дружини просить суд відмовити, оскільки він з 12.02.2018 року звільнений з посади «випалювач будівельної кераміки» ТОВ «Кахелина»,не працевлаштований ,за кордоном не працює, підприємницьку діяльність не здійснює, жодних державних допомог не отримує. Крім того, на утриманні відповідача перебувають його непрацездаті батьки - мати [PERSON], [INFO] та батько [PERSON], [INFO]. Батько є інвалідом другої групи загального захворювання, внаслідок чого потребує періодичного лікування, а тому відповідач не має можливості працевлаштуватися на постійну роботу на повний робочий день, чи поїхати на роботу за кордон. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Згідно ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.01.2018 року (а.с.4-6) та є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.17,18 ), які проживають з позивачем. Позивачка не працює, пребуває у декретній відпустці по догялдцу за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку , з 16.11.2017 року отримує матеріальну допомогу від держави на дитину - інваліда у розмірі 1729,40 гривень. Перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення КМР (а.с.9). Згідно з виписками із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] ,[INFO] , від має діагноз епілептичний синдром, генералізовані тоніко- клонічні судоми, гострий фарингіт, двобічна клишоногість, МР- ознаки закрито губної шизенцефалії правої гемісфери головного мозку, та є дитиною інвалідом (а.с. 9-16). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивачки на утримання дітей , суд враховує вік дітей , стан їх здоров'я та те, що син [PERSON] ,[INFO] є важко хворим, діагноз епілептичний синдром, генералізовані тоніко- клонічні судоми, гострий фарингіт, двобічна клишоногість, МР- ознаки закрито губної шизенцефалії правої гемісфери головного мозку, є дитиною інвалідом , положення ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік», а також те, що відповідач не працює, на утриманні має непрацездатних батьків . Водночас, суд враховує, що відповідач є працездатною особою і може працювати та виконувати обовязок по утриманню дітей та сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес та розвиток дітей , а також матеріальне становище позивача, яка не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною сторін , до досягнення нею трьохрічного віку, яка є інвалідом . Проте , позивач не довела, що за своїм матеріальним становищем відповідач здатний сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі , а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 3000 гривень щомісячно на утримання дітей та приходить до висновку ,що з нього слід стягнути аліменти у меншому розмірі - на утримання дочки [PERSON] ,[INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, а на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн., щомісячно , починаючи з 30.03.2018 року і до повноліття дітей. При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити учасникам процесу, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Крім того, ст. 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є здоровою, працездатною особою, офіційно не працює, на його утриманні перебувають непрацездатні батьки , позивач ніде не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною сторін , не має змоги працювати і утримувати себе. При таких обставинах, враховуючи матеріальне становище та стан здоровя сторін, суд приходить до висновку, що позов в цій частині слід задоволити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання дружини у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 гривень щомісячно, починаючи з 30.03.2018 року і до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] трьох років, тобто до [INFO] У відповідності ст.141 ЦПК судові витрати покласти на відповідача. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст.75,76,84, 85,180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 4, 5, 12, 13, 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial