Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Глибоцької РДА про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. У позовній заяві посилається на те, що з 09.08.2013 року по 11.08.2016 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Глибоцького районного суду від 11.08.2016 року із відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі 800 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак визначений судом розмір аліментів на утримання дитини є вкрай недостатнім, оскільки дитина росте, її потреби зростають, а тому і зростають витрати на її утримання. У зв`язку з тим, що відповідач не цікавиться життям дитини, її здоров`ям та вихованням вона звернулася до органу опіки та піклування про вирішення питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно їхньої доньки. Зважаючи на вищевикладене, просить суд позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав відносно їхньої доньки - [PERSON] , [INFO] , а також збільшити розмір аліментів, який був встановлений рішенням Глибоцького районного суду від 11.08.2016 року, з 800 гривень на 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, з щорічною індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. 10.09.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній посилається на те, що на даний час у нього скрутне матеріальне становище, аліменти на дитину він сплачує частково, оскільки на даний час не працює. Сплачувати аліменти на утримання дитини він не відмовляється, але не має змоги платити ту суму аліментів, яку просить позивачка у позові. Щодо позовних вимог позивачки про позбавлення його батьківських прав відносно його доньки, то він їх не визнає повністю, так як цікавиться життям дитини, піклується про її фізичний та духовний розвиток, а обставини, викладені в позові щодо позбавлення його батьківських прав, є надуманими самою позивачкою. Зважаючи на викладене, просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. В судовому засіданні позивачка по справі [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак 10.09.2019 року направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд в задоволені позову відмовити повністю. Представник третьої особи Чоботар В.І. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] , в якому вирішено вважати за недоцільне позбавляти в судовому порядку батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, Чоботар В.І. пояснив, що при підготовці матеріалів для розгляду комісією щодо доцільності позбавлення батьківських прав він особисто спілкувався з [PERSON] . При цьому останній визнав, що дійсно не належним чином займався вихованням дочки, що обумовлено рядом об`єктивних причин, проте він насправді її любить та має намір змінити своє ставлення, приділяючи дитині більше уваги. Вислухавши пояснення сторін учасників процесу та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Рішенням Глибоцького районного суду від 11.08.2016 року шлюб зареєстрований 09.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Згідно копії витягу з реєстру актів про народження [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками вказані сторони по справі. Рішенням Глибоцького районного суду від 11.08.2016 року вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 28.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки - розрахунку №19112/14.7-42 від 01.08.2019 року заборгованість [PERSON] по виконанню виконавчого листа №715/1434/16 за період липень - грудень 2016 року, січень - грудень 2017 року, січень -грудень 2018 року та січень - липень 2019 року становить - 28 906,67 гривень. Довідкою №1055 від 14.08.2019 року, виданою Йорданештською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області та актом обстеження житлово-побутових умов №1056, підтверджується, що до складу сім`ї [PERSON] входять: [PERSON] - донька, [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. Згідно довідки - характеристики №723 від 23.08.2019 року, виданої Карапчівською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області, [PERSON] тимчасово не працює. Зауважень з боку сільської ради не має. Відповідно до довідки - розрахунку №14.7-42/20375 від 06.09.2019 року [PERSON] сплатив суму заборгованості по аліментах за період січень - вересень 2019 року в розмірі 7500 гривень. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру та способу стягнення аліментів суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) і справедливості, майновий стан сторін, розмір їх доходів та їх стан здоров`я, а також стан здоров`я дитини. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів аліменти у новому розмірі стягуються з дня набрання чинності рішенням суду. За таких обставин суд дійшов висновку збільшити розмір стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1700 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування №01.12-339 від 08.10.2019 року вирішено вважати за недоцільне позбавлення в судовому порядку батьківських прав [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно пункту 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки - [PERSON] не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до доньки батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно доньки. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у частині позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки - [PERSON] - відмовити. Разом з тим, при розгляді справи судом встановлено неналежне виконання батьком своїх обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, про що свідчить тривалість періоду часу, протягом якого останній не бачився з донькою, хоча мав таку можливість. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про необхідність попередження [PERSON] про можливість позбавлення батьківських прав у разі продовження неналежного виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного,

Outcome: partial