Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

позивач звернулась в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором № ДФО-36-165371 строкового вкладу «Актив 4D», укладеного 20.01.2014 року в розмірі 160 773,88 грн., що складається із: основної заборгованості за вкладом - 149 401,24 грн., відсотків за користування коштами - 6 127,65 грн., 3% річних - 795,80 грн., інфляційні втрати - 4 449,79 грн. Позов мотивує тим, що 20.01.2014 року між сторонами було укладено договір № ДФО-36-165371 строкового вкладу «Актив 4D», згідно якого позивач 20.01.2014 року внесла кошти в розмірі 1 000 грн. та 03.02.2014 року - 151 830 грн. з процентною ставкою 22,5% річних з щомісячною сплатою та поверненням вкладу 20.05.2014 року. Позивач 20.05.2014 року та в подальшому неодноразово зверталась до відповідача із письмовою заявою про видачу коштів готівкою, проте кошти повернені не були. Відповідачем було перераховано суму вкладу на картковий рахунок, який в договорі зазначений не був. Проте позивач з карткового рахунку готівку отримати не може як і користуватись вказаними коштами. Оскільки добровільно відповідач свої зобов'язання за договором не виконує, тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні наведененим вище. Представник відповідача в судові засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Скерував на адресу суду заперечення. Вважає позов безпідставним, оскільки між сторонами відсутній предмет спору за депозитним договором оскільки банк повернув тіло вкладу на поточний рахунок позивача відкритій в банку. Відповідач щомісячно сплачував відсотки на загальну суму 10 080,77 грн., яку вкладник отримав через картку. Окрім цього відповідач двічі поповнював картковий рахунок на загальну суму 6 000 грн. Також оскільки банком було перераховано кошти на рахунок позивача задоволення позову призведе до повторного виконання зобов'язань. Банк, перерахувавши вклад та відсотки на поточний рахунок вкладника виконав умови договору по поверненню коштів, і оскільки доказів неможливості користування вказаними коштами позивач не представила, немає підстав для задоволення позову. З врахуванням наведеного суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача з врахуванням доказів, які є у матеріалах справи. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 20.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Актив-Банк» було укладено договір №ДФО-36-165371 строкового вкладу «Актив 4D» із процентною ставкою 22,5% річних з щомісячною сплатою процентів та із поверненням вкладу в термін до 20.05.2014 року (а.с.8). Як вбачається з копій платіжних доручень №3986 та №11010 (а.с.9-10), на виконання умов договору позивачем внесено в банк 20.01.2014 року - 1 000 грн., 03.02.2014 року - 151 830 грн. Згідно із ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до вимог ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно із ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Як вбачається із представлених позивачем заяв (а.с.11-15), остання неодноразово зверталась до відповідача із заяви про повернення коштів шляхом видачі готівкою в касі банку. Судом встановлено, що відповідачем кошти готівкою виплачені не були, натомість, як вбачається із виписок по рахунках (а.с.29-33), кошти в сумі 152 830 грн. були перераховані 22.05.2014 року на поточний рахунок [NUMBER], відкритий в ПАТ «КБ «Актиів-Банк». Верховний Суд України сформулював правову позицію від 25.12.2013 року по справі № 6-140цс13, згідно з якою визначив, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Таким чином визначальним фактором, що підтверджує виконання банком обов'язку повернути вклад та нараховані проценти є не лише їх перерахунок на поточний рахунок, але й надання вкладнику реальної можливості розпорядитись цими коштами. У випадку, якщо такої можливості надано не буде, обов'язок банку по поверненню коштів вважається не виконаним. Таким чином суд вважає спростованою позицію представника відповідача щодо виконання ним умов договору у спосіб здійснення перерахунку коштів на поточний рахунок. Представлені ним виписки по особовому рахунку позивача не підтверджують реальної можливості позивача розпоряджатись своїми коштами, і тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів за договором банківського вкладу та нарахованих відсотків є обґрунтованими. У відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідачем було порушено умови договору та перерахунок коштів у порядку визначеному позивачем не здійснено, та не забезпечено можливість користування такими, тому суд вважає підставним вимоги позивача про застосування до відповідача положень ч.2 ст.625 ЦПК України. Як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.50-51), із врахуванням 66-денного прострочення виконання зобов'язання, розмір заборгованості становить 160 773,88 грн. та складається із: 149 401,24 грн. - розмір заборгованості за вкладом, 6 127,65 грн. - відсотки за користування коштами, 795,80 грн. - 3% річних, 4 449,79 грн. - інфляційні втрати. Відповідач вказані розрахунки не спростував, заперечень в цій частині не представив. Верховним Судом України сформульовано правову позицію від 29.05.2013 року по справі № 6-39цс13, згідно з якою обґрунтованими є вимоги про стягнення процентів за договором банківського вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені нею та документально підтвердженні (а.с. 43-45) витрати на правову допомогу в розмірі 2190, 00 грн., а також на користь держави судовий збір в розмірі 1 607,74 грн. (а.с.5)

Outcome: approved