Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 1 серпня 2011 року у розмірі 9159,28 гривень станом на 14 липня 2021 року, яка складається з 7159,37 гривень індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 1999,91 гривень 3% річних від простроченої суми, а також стягнення судового збору у розмірі 2270 гривень. Позов мотивує тим, що 1 серпня 2011 року між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг № б/н, шляхом підписання анкети-заяви, згідно з умовами якого відповідачу було відкрито кредитний рахунок з встановленням кредитного ліміту. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 4 жовтня 2016 року позов банку до [PERSON] було задоволено та стягнено 38012,75 гривень, з яких 14662,51 гривень - заборгованість за кредитом, 19863,92 гривень - заборгованість за процентами, 1200 гривень - заборгованість за комісією, 500 гривень - штраф фіксована частина, 1786,32 гривень - штраф процентна складова. Відтак позивач з посиланням на статтю 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 3 червня 2016 року по 14 липня 2021 року, тобто з моменту пред`явлення позову 2 червня 2016 року про стягнення основної суми заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення статей 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 20 серпня 2021 року. Ухвалою суду від 9 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні. Представник позивача Міроєвський Є.Є., який діяв на підставі довіреності від 24 грудня 2019 року № 7837-К-О, в судове засідання не з`явився, в позові вказав, що розгляд справи просить проводи у відсутності представника позивача та у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання відносно ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання 11 жовтня 2021 року та 15 листопада 2021 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце його проведення, про причини неявки суду не повідомив, відзиву чи клопотання про відкладення розгляду справи не подав, явку представника не забезпечив. За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 4 жовтня 2016 року в справі № 463/2844/16-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] стягнено з останньої в користь банку 38012,75 гривень за кредитним договором № б/н від 1 серпня 2011 року, зокрема 14662,51 гривень - заборгованість за кредитом, 19863,92 гривень - заборгованість за процентами, 1200 гривень - заборгованість за комісією, 500 гривень - штраф фіксована частина, 1786,32 гривень - штраф процентна складова. За період після подання позовної заяви в зазначеній вище справі, а саме з 3 червня 2016 року по 14 липня 2021 року, утворилась заборгованість у відповідності до положень статті 625 Цивільного кодексу України, яка становить 9159,28 гривень, а саме 7159,37 гривень індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 1999,91 гривень 3% річних від простроченої суми, що стверджується поданим стороною позивача розрахунком (а.с. 15-17). З огляду на те, що відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості, не заперечено поданого, не надано доказів відсутності заборгованості, чи виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 4 жовтня 2016 року в справі № 463/2844/16-ц в повному обсязі, суд, ухвалюючи заочне рішення у справі, приймає вказаний розрахунок позивача як належний та допустимий доказ. Стаття 625 Цивільного кодексу України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. З врахуванням наведеного, беручи до уваги заявлений розмір позовних вимог і період за який просить позивач стягнути заборгованість, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути в користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 1 серпня 2011 року в розмірі 9159,28 гривень, яка станом на 14 липня 2021 року складається з: 7159,37 гривень індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 1999,91 гривень 3% річних від простроченої суми. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2270 гривень судового збору.

Outcome: approved