Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дати подання позовної заяви до повноліття дитини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що дитина від шлюбу з відповідачем проживає з нею, а відповідач добровільно матеріальну допомогу на її утримання не надає та має мінливий дохід. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]; визначити способи участі [PERSON] у вихованні доньки [PERSON], [INFO], а саме: побачення двічі на тиждень у робочі дні за місцем проживання дитини та щотижня у вихідний день (в суботу чи неділю) за місцем проживання батька; про побачення попередньо попереджати матір; під час побачення з донькою повинен враховувати такі обставини, як стан здоровя дитини, її бажання під час відвідування центрів дитячих розваг та інших дитячих закладів. При цьому посилається на те, що відповідач створює йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, з приводу чого між сторонами виник спір з приводу участі відповідача у спілкуванні та вихованні спільної дитини. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові, а також визнала зустрічний позов. Представник відповідача в судовому засіданні частково визнала первісний позов в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно та просила задовольнити зустрічний позов. В судовому засіданні представник третьої особи за зустрічним позовом не заперечувала щодо задоволення зустрічного позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], які проживають разом з матірю. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач є працездатним, офіційно не працює, має мінливий, нерегулярний дохід. Згідно зі ст.ст. 180, 184 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до повноліття. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачем не надано належних та допустимих доказів можливості сплати відповідачем аліментів в розмірі 1000 грн. на утримання дитини та обгрунтованості такого розміру. При цьому визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам закону. Враховуючи вищенаведене та визнання представником відповідача зустрічного позову в частині, суд задовольняє позовні вимоги частково і стягує аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно з часу звернення позивача до суду через установу пошти і до повноліття дитини, оскільки такий розмір є не меншим, ніж встановлений законом мінімум аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН\~\~ 20.11.1959 р., як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частини 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано,\~що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ч.1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч.1, 2 ст.159 СК України). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи визнання позивачем зустрічного позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення зустрічного позову. Також суд стягує, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави та з позивача на користь відповідача судовий збір. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial