Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною заявою, яку обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування, позивач є власником житлового будинку разом із надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Позивач вирішала оформити у власність присадибну земельну ділянку, прилеглу до житлового будинку, у зв'язку з чим звернулась до Біляївського районного відділу Головного територіального управління Держгеокадастру в Одеській області. Однак позивачу пояснили, що вона не може отримати правовстановлюючий документ на присадибну ділянку, так як у цієї ділянки вже є власник - [PERSON] Як стало відомо позивачу, її мати - відповідач по справі, оформила право власності на земельну ділянку площею 0,0866 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташовану за адресою: [ADDRESS]. Державний акт на ім'я відповідача було видано 8 січня 2009 року, а право власності позивача на житловий будинок вона зареєструвала 25 березня 2009 року. У зв'язку з вище вказаним у позивача на теперішній час виникли проблеми з оформленням у власність зазначеної земельної ділянки, тому вона змушена звернутись до суду з відповідною заявою. Позивач у судове засідання не з'явилась, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає (а.с. 23). Відповідач у судове засідання не з'явилась, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. 21). Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а за такого є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову за результатами підготовчого засідання. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 30 квітня 1999 року зареєстрованого у реєстрі за № 1-935громадянка [PERSON] подарувала громадянці [PERSON] житловий будинок, кам'яний, загальною площею 38.60 кв. метрів з надвірними спорудами, сарай, огородження, басейн, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 25.03.2009 року [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7), також дане підтверджується технічним паспортом від 05.02.2009 року (а.с. 8-10). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] земельна ділянка, площею 0,0866 га., що розташована за адресою: [ADDRESS], належить громадянці [PERSON] (а.с. 11), також дане підтверджується актом від 12 травня 2008 року (а.с. 12-13). Враховуючи вище вказане та те що, відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 120 Земельного Кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно ч. 1 ст. 155 Земельного Кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Outcome: approved