Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернувся у жовтні 2012 року до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на те, що 21.06.2005 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № CVVWSE00000527, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 15000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24,00% на рік з кінцевим терміном повернення 20.06.2008 року. Вимоги до відповідачки, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки. [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 28.09.2012 року у розмірі 93123,68 грн., що складається з: 6538,22 грн. - заборгованість за кредитом, 31971,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2700 грн. заборгованість по комісії, 51914,44 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № CVVWSE00000527 від 21.06.2005 року у розмірі 83123,68 грн., та сплачений судовий збір, стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені частково. Ухвалою суду від 14.08.2013 року заочне рішення суду від 02.11.2012 року було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» при новому розгляді справи подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі у судове засідання не зявилися. Повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомили Представник позивача не заперечувала проти розгляду справи без участі відповідачів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору № CVVWSE00000527 від 21.06.2005 року про надання споживчого кредиту [PERSON] отримала кредит у розмірі 15000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24,00% на рік з кінцевим терміном повернення 20.06.2008 року. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № CVVWSE00000527 від 21.06.2005 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року. Позивачем заявлено, що відповідачка [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 28.09.2012 року у розмірі 93123,68 грн., що складається з: 6538,22 грн. - заборгованість за кредитом, 31971,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2700 грн. заборгованість по комісії, 51914,44 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про застосування строку позовної давності. Строк дії договору скінчився 20.06.2008 року. Оскільки позивачем не надано доказів продовження даного строку, перебіг строку позовної давності починається саме з цієї дати. Позивач звернувся із даним позовом до суду 11.10.2012 року. Позивач із заявою про поновлення строку позовної давності не звертався. Таким чином, сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed