Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що будинок за адресою: Херсонська область, м.Берислав, вул..Урицького, 1а, належить їй на праві приватної власності. Відповідачі зареєстровані в даном будинку, але жодного дня в ньому не проживали. Реєстрацію було здійснено на час, коли вони продали свою квартиру. На сьогоднішній день [PERSON] та [PERSON] проживають в [INFO] у власній квартирі, [PERSON] в м.Пятигорськ, РФ . Просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку за адресою: Херсонська область, м.Берислав, вул..Урицького, 1а . Позивач в судовому засіданні внесла уточнення до позовних вимог, а саме просила суд визнати [PERSON] [PERSON] Робертівни такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку за адресою: Херсонська область, м.Берислав, вул..Урицького, 1а , проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не зявились, про причину неявки суд не повідомили. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, оскільки позивач внесла уточнення щодо позовних вимог, а саме виключила вимоги щодо неповнолітньої [PERSON]. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, яки й означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що будинок №56 за адресою: Херсонська область, м.Берислав, вул..Урицького, 1а належить на праві приватної власності [PERSON]І.(а.с.4). Згідно по будинкової книги в даному будинку зареєстровані відповідачі (а.с. 7-10). Але, відповідно до письмових показань свідків, [PERSON], [PERSON] в будинку не проживають, не оплачую комунальні послуги та не беруть участі у його утриманні, використовують будинок для реєстрації, що позбавляє позивача можливість розпоряджатися своєю власністю. Громадянин має бути зареєстрований за місцем свого фактичного проживання, тобто вказане житло перестало для відповідача бути місцем проживання. Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317,388 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сімї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Виникнення права особи на користування житлом та обсяг, цих прав залежить від наявності у особи, із згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Внаслідок створених відповідачем перешкод та їх неправомірних дій позивач позбавлений охоронюваного законом права користування житловим будинком. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ч. 2 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 7, 11 ЗУ „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Суд вважає, що оскільки відповідачі не мають ніяких юридичних прав на належний позивачу будинок і безпідставно перешкоджають у здійснені ним законного права на володіння, користування та розпорядження будинком, тому суд вважає за необхідне визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим будинком та зняти їх з реєстрації. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391, ЦК України,

Outcome: approved