Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з жовтня 1997 р. зареєстрована та фактично проживає в квартирі [ADDRESS] і є власником особового рахунку. Зазначений будинок знаходиться на балансі «Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами. Крім того, в квартирі зареєстровані та постійно проживають її донька - [PERSON] , син - [PERSON] , онука - [PERSON] , онука - [PERSON] , Відповідач у справі є колишнім чоловіком, шлюб з яким було розірвано 14.02.2002 р. Позивач посилається на те, що відповідач з 2002 р. в квартирі не проживає, хоча залишається зареєстрованим, не несе витрат на її утримання, сплату комунальних платежів, житлом не цікавиться. Будь-яких усних домовленостей щодо порядку користування квартирою між сторонами не існувало. Посилаючись на положення ст.ст.71, 72 ЖК України позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням із зняттям його з реєстраційного обліку. Відповідачем подана зустрічна позовна заява до [PERSON] , третя особа:Будинок відпочинку «Конча заспа» Державного управління справами про зобов`язання [PERSON] не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , змінити договір найму квартири та встановлення порядку користування нею, виділивши у користування кімнату площею 11,6 кв.м. Зазначена зустрічна позовна заява в зв`язку з повторною неявкою [PERSON] в судове засідання залишена судом без розгляду. Крім того, відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] , оскільки, починаючи з 2016 р. позивач створює йому перешкоди у користуванні квартирою, про що він звертався до правоохоронних органів, однак він продовжує сплачувати кошти за комунальні послуги. Третьою особою - Службою у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації подані письмові пояснення, відповідно до яких Служба просить прийняти рішення в інетерсах неповнолітнх дітей, що мешкають у спірній квартирі. Позивач та її представник, а також треті особи - [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на те, що відповідач тривалий час не проживає в квартирі, має інше житло, квартирою не цікавиться, будь-яких доказів, що йому чиняться перешкоди не надав, виселився добровільно, однак в добровільному порядку відмовляється знятись з реєстрації в квартирі. Відповідач та його представник повторно в судове засідання не з`явились, про місце і час його проведення повідомлялись належним чином, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Представники третіх осіб - Будинок відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явились, надавши письмові пояснення з приводу предмету позову. Вислухавши позивачів, третіх осіб, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою № 143 від 24.07.2017 р. виданою Будинком відпочинку «Конча-Заспа» (а.с.10). Відповідно до зазначеної довідки [PERSON] є власником особового рахунку. Квартира не приватизована. [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщення та зняття його з реєстраційного обліку, оскільки він не проживає у вищезазначеній квартирі понад 6 місяців. Будинок знаходиться на балансі Будинку відпочинку «Конча-Заспа». Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСРніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. В силу положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, в даному випадку, позивач, звертаючись до суду з вимогами про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщення, в зв`язку з не проживанням в ньому протягом 6 місяців поспіль, повинен довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд, виклавши її у постанові у справах № 760/13113/14-ц від 22.11.2019 р., справа № 490/12384/16-ц від 24.10.2018 р. Як встановлено судом, [PERSON] з 2002 р. в кв. [ADDRESS] не проживає, що підтверджується актом від 28.08.2017 р., складеним комісією Будинку відпочинку «Конча-Заспа», а також показами свідка [PERSON] . Відповідно до письмових пояснень Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами станом на 01.04.2015 р. за наймачами квартири [ADDRESS] рахувалась заборгованість в сумі 16285,73 гривень, яка була стягнута з [PERSON] , [PERSON] в порядку наказного провадження і судовий наказ пред`явлено до примусового виконання. Заборгованість на підставі судового наказу у справі № 752/7185/15-ц примусово стягнута з [PERSON] . Однак, стягнення грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в порядку виконання судового рішення не свідчить про те, що відповідач цікавиться житлом і несе витрати на його утримання. У своєму відзиві відповідач посилається на наявність у нього перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням в зв`язку з конфліктом, який виник з позивачем, однак в порушення вимог ст.81 ЦПК України відповідачем не надано доказів на підтвердження зазначених обставин. Відповідач не довів існування таких перешкод, його намір вселитися в спірну квартиру, наявність звернень до обслуговуючої організації, правоохоронних органів в період з 2002 р. по 2017 рік. з приводу існування перешкод у вселенні в квартиру. Відповідно до листа Голосіївського УП Гу НП у м.Києві від 06.12.2017 р. № 47/125/78869/17 [PERSON] звернувся 04.12.2017 р. з заявою пр. те, що протягом 15 років [PERSON] створює йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] . Тобто, таке звернення надійшло до правоохоронних органів лише після звернення позивача з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Будь-яких інших звернень на адресу Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві не надходило. Відповідно до ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідачем не надано також доказів щодо виконання ним свого обов`язку щодо утримання житла та сплаті за комунальні послуг. Також з боку відповідача в порушення вимог ст.81 ЦПК України не надано доказів того, що він цікавиться спірним житлом. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки в ході судового розгляду судом не встановлено наявність у відповідача поважних причин для не проживання в кв. [ADDRESS] та існування перешкод у такому проживанні, а також зважаючи на те, що відповідач не мешкає в спірній квартирі протягом строків, встановлених ст.71 ЖК України, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними належними і достатніми доказами, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

Outcome: approved