Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить надати дозвіл на тимчасове переміщення [PERSON], [INFO] до АРК, Росії, Беларусії, Грузії, Туреччини, Єгипту, греції, польщі, Литви та країн Шенгенської угоди протягом 2015-2017 років. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступне. Позивачка у зв'язку з діями АТО тимчасово мешкає у м. Харкові. Від шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірваний. Після розірвання шлюбу відповідачем змінено прізвище на «[PERSON]». Малолітня дитина мешкає разом з позивачкою. Позивачка має офіційне працевлаштування. Відповідач надавав дозвіл на виїзд дитині, але він закінчився 31.12.2014 року. Відповідач не приймає участі у вихованні спільної дитини, аліменти не сплачує та відмовився надати згоду на тимчасове переміщення дитини за межі України, тому позивачка вимушена звернутися до суду. У судове засідання позивачка не з'явилась, повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити та прийняти заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача згідно ст.169 п. 4 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська від 28.11.2013 року, шлюб між сторонами розірваний та з відповідача стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ? частини від всіх видів його заробітку щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. (а.с. 13-15). За період перебування у шлюбі у сторін народилась дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ у Луганській області, актовий запис № 188.(а.с. 9). Після розірвання шлюбу відповідачем змінено прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER]. (а.с. 10). Дитина проживає разом з позивачкою та відповідач надавав дозвіл на виїзд дитини до РФ або до Греції у період з 11.04.2014 року до 31.12.2014 року, що підтверджується заявою відповідача, яка посвідчена 11.04.2014 року ПН Слов'яносербського району Луганської області [PERSON] (а.с. 11). Позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але з діями АТО переміщена в [ADDRESS] Судом також встановлено, що відповідач ухиляється добровільно надати дозвіл на поїздку дитини за кордон. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх права та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положення ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України», за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Крім того, відповідно до п.16 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, через відсутність згоди на виїзд одного з батьків неповнолітньої дитини за кордон, дозвіл може бути наданий судом. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та слід надати дозвіл на тимчасові виїзди за межі України дитини [PERSON], [INFO] до АРК, РФ, Беларусії, Грузії, Туреччини, Єгипту, Греції, Польщі, Литви та країн Шенгенської угоди протягом 2015 року, без згоди батька, а в іншій частині відмовити, оскільки позивачка в достатній мірі не обґрунтувала термін на протязі якого необхідно надати дозвіл на виїзд дитини.

Outcome: partial