Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що між нею та [PERSON] 11 серпня 2016 року зареєстровано шлюб, про що у виконавчому комітеті Мерефянської міської ради Харківського району складено відповідний актовий запис № 88. Від вказаного шлюбу подружжя має дитину - [PERSON] , [INFO] . На протязі останніх кількох років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально- психологічної атмосфери. Не піклується про матеріальне забезпечення родини та не приймає участь у витратах на утримання житла. На час звернення з даним позовом між сторонами припинено спільне господарство. Позивач проживає з дитиною окремо від відповідача. На підставі викладеного, позивач переконана, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, як у неї, так і у відповідача на ґрунті сімейно - побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги, за таких умов шлюб необхідно розірвати. Обставини які б перешкоджали розірванню шлюбу саме в такий спосіб відсутні. У той час, відповідач не приймає участі у виховані дитини, не піклується про дитину та матеріально її не забезпечує. Вважаючи на те, що кожен з батьків зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому позивач вважає за доцільне звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача коштів на утримання їх дитини (аліментів) у розмірі 1 / 3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття - тобто до [INFO] . Крім того, відповідач ухиляється від її утримання, чим порушує її права, передбачені ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, яким передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягання дитиною трьох років. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на її утримання в розмірі 1 / 8 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною трьох років, а саме до [INFO] . Також, просить допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, судові витрати по справі стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 28 травня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. На підставі ухвали суду від 15 липня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала через канцелярію суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та задовольнити їх, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте у зв`язку з реєстрацією шлюбу « [PERSON] », судові витрати по справі, пов`язанні з вимогою про розірвання шлюбу залишити за її рахунок, а також повідомила, що сімейно - шлюбні відносини між ним були припиненні 13 травня 2019 року. Не заперечує проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей отриманих судом у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, причини не явки суду не повідомив. Відзив не надав, а також будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який наленжо повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 11 серпня 2016 року виконавчим комітетом Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 88, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області. В зв`язку з реєстрацією шлюбу дошлюбне прізвище відповідача « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу подружжя має дитину - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 255, видане виконавчим комітетом Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області). Щодо розірвання шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності із частиною 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, сімейно - шлюбні відносини припинені з травня 2019 року, сім`я існує формально, спору між сторонами щодо місця проживання дитини , майна не вбачається. На підставі зазначеного, а також приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання позивача про те, щоб після розірвання шлюбу іменуватись прізвищем набути під час реєстрації шлюбу « [PERSON] » є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо аліментів на утримання дитини. Згідно принципів Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її розвитку, освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Відповідач проживає окремо, згоди щодо утримання малолітньої дитини між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частини 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатною особою молодого віку, даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх (малолітніх) дітей та непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину суду не надано, а тому суд приходить до висновку що відповідач може сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки. Відповідно до статей 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позовна заява про стягнення аліментів на утримання дитини подана до суду 13 травня 2019 року. Отже, враховуючи обов`язок утримувати дитину, який покладено на обох батьків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 13 травня 2019 року і до досягання дитиною повноліття. Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Щодо аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років. Частина 4 цієї ж статті визначає право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За правилами частини 1 статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Отже, для призначення судом утримання дружини з якою проживає дитина до досягнення нею 3 років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає з позивачем. Відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини з якою проживає дитина до досягнення останньою 3 років . Відповідно до частини 1 статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, визнаючи розмір аліментів на утримання дружини [PERSON] , суд виходить з тих обставин, що відповідач має можливість працювати і будь-яких обмежень з цього приводу (інвалідність тощо) у нього немає, тому суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на користь дружини задовольнити, стягнути з [PERSON] на утримання дружини [PERSON] аліменти у розмірі 1 / 8 частки від його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 13 травня 2019 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Враховуючи заяву позивача, судові витрати зі сплати судового збору за вимогу про розірвання шлюбу залишити за рахунок позивача - [PERSON] . Стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 768 гривень 40 копійок, а також судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: partial