Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор» про стягненнясереднього заробітку за період з 15.02.1999 року по момент винесення рішення суду з розрахунку середньомісячної заробітної плати та компенсації моральної шкоди, завданої несвоєчасністю виплати заробітної плати в сумі 4000 грн. Позивачкою було уточнено позовні вимоги, а саме стягнути з відповідач, Державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор» на користь позивача [PERSON], суму середнього заробітку за період починаючи з 16.02.1999 року по момент винесення рішення судуз розрахунку середньомісячної заробітної плати та компенсації моральної шкоди, завданої несвоєчасністю виплати заробітної плати в сумі 4000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, щовона працювала на Державному підприємстві «Світловодський завод «Калькулятор» з 15.07.1981 року по 15.02.1999року і була звільнена на підставі п. 1 ст.40 КЗпП Україниза скороченням штатів. При звільнені [PERSON] відповідач не провів повного розрахунку по заборгованій заробітній платі в сумі 1504 грн. 12 коп. Станом на момент подання позову до суду заборгованість по заробітній платі не виплачена. Відповідач не бажає в добровільному порядку сплатити позивачу заборговані кошти по заробітній платі. Тривалість порушення прав позивачки Державним підприємством «Світловодський завод «Калькулятор» становить більше 16 років. Позивач просить стягнути на її користь з підстав ст. 117 КЗпП України з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.02.1999 року по момент винесення рішення суду з розрахунку середньомісячної заробітної плати. Крім того, позивач зазначає, що їй спричинена моральна шкода, завдананесвоєчасністю виплати заробітної плати, яку вона просить стягнути з відповідача в судовому порядку. На судове засідання не з'явився представник позивача, надавши заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного порядку розгляду справи не заперечує, позовнівимогипідтримує в повномуобсязі та просила суд їх задовольнити ( а.с. 17). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити рішення на підставі неявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі якщо відповідно до цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Світловодський завод «Калькулятор» з 15.07.1981 року по 15.02.1999 року і була звільнена на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України за скороченням штатів, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці ( а.с. 21). Згідно архівної довідки № Ас-589/15 від 23.12.2015р. виданої виконавчим комітетом Світловодської міської ради вбачається, що у документах архівного фонду заводу «Калькулятор» м. Світловодськ Кіровоградської області в книзі заборгованості по заробітній платі звільненим працівникам станом на 01.01.2006 року сума заборгованої заробітної плати [PERSON] складає 1504 грн. 12 коп. (а.с.22). Відповідно до листа Арбітражного керуючого Державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор»Балєва Валентина Петровича за №02-01/524 від 25.12.2015 року вбачається, що до реєстру вимог кредиторів, затвердженого ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 06.03.2008 року,включено вимоги конкурсних кредиторів станом на дату порушення справи №10/17 про банкрутство Державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор» заборгованість перед [PERSON]складала 1504 грн. 12 коп. Станом на 01.11.2015 року вимоги кредитора [PERSON] не погашались ( а.с. 24). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звiльненнiпрацiвника виплата всiх сум, що належать йому вiдпiдприємства, установи, органiзацiї, проводиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред'явлення звiльненимпрацiвником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разi спору про розмiр сум, належних працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цiйстаттi строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП Українив разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто для покладання на власника або уповноваженого ним органу відповідальність відповідно до ст.117 КЗпП України закон вимагає наявність наступних умов: вини власника або уповноваженого ним органу, відсутності спору щодо розміру належних звільненому працівникові сум або вирішення спору на користь працівника. Судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум. Судом встановлено, і даний факт не заперечується сторонами, що позивач в день звільнення працював проте розрахунок з ним не був проведений. Судом було встановлено, що 15.02.1999 року позивачку було звільнено на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України за скороченням штатів, проте, відповідач, всупереч ст.116 КЗпП України, не здійснив повного розрахунку із звільненим працівником. У відповідача перед позивачем на момент винесення рішення рахується заборгованість в сумі 1504 грн. 12 коп. З часу звільнення позивачки до часу розгляду цієї справи та прийняття рішення пройшло 16 років 11 місяців 6 календарних днів. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. З довідки №59 від 19.07.2006 року про розмір заборгованої заробітної плати, середньомісячної зарплати вбачається сума середньої заробітної плати ( а.с.23). Позивачем було надано суду розрахунок середнього заробітку [PERSON] за період з 16.02.1999 року по 21.01.2016 року, який складає 24655 грн. 48 коп.(а.с.32). Перевіривши правильність розрахунку суд погоджується з вказаною сумою. Представник відповідача проти позову не заперечував, доказів на спростування позовних вимог не надав. Беручи до уваги зазначені обставини суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині покладання на відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, а саме стягнення заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню, виходячи із розрахунку середнього заробітку позивача станом на 21.01.2016 року в межах заявлених позивачем вимог, а саме у сумі 24655 грн. 48 коп. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядаєсправи в межах заявленихпозовнихвимог та на підставінаданих сторонами доказів. Доказування не можегрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачено, що вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться у разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя. Судом було встановлено, що позивача було звільнено 15.02.1999 року та з нею не було проведено повного розрахунку під час її звільнення. У зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні позивачка зазнала моральних страждань, що супроводжувалось почуттям приниженості, несправедливості. Зазначені обставини обумовлюють настання моральних страждань на час звільнення працівника та після його звільнення, в зв'язку з невиплатою боргу із заробітної плати, що вимагає від звільненого працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Проте позивачем не був доведений заявлений ним розрахунок матеріального еквіваленту відшкодування моральної шкоди, в сумі 4000,0 грн., а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування заподіяної порушенням трудових прав позивача моральної шкоди, частково, в сумі 1000,0 грн. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України та у зв'язку з задоволенням позовних вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене

Outcome: partial