Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом в якому, після уточнення позовних вимог, просить зобовязати відповідача не чинити перешкод у її спілкуванні з онучкою [PERSON], [INFO] та визначити місце та час для її спілкування з онукою у першу та третю суботу та неділю місяця з 10-ої до 19-ої години, без присутності батька [PERSON], а також протягом всього часу перебування батька дитини за межами України. В обґрунтування позову покликається на те, що є бабусею [PERSON], яка народилася 20.03.2013 року і до трьох років проживала з нею, оскільки матір дитини (донька позивача) після пологів померла. У 2015 році за рішенням суду, відповідача визнано батьком дитини і відтоді її онучка проживає з ним та його сім'єю. З того часу, [PERSON] не дає їй можливості спілкуватись з дитиною та унеможливлює їхні зустрічі. Такі дії відповідача, як вважає позивач, є протиправними та порушують її гарантоване право на спілкування з онукою та на участь у її вихованні. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів наведених у ньому. Просять позов задоволити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов заперечили та пояснили, що [PERSON] не чиниться жодних перешкод для спілкування позивачки з онукою, однак, він вважає за необхідне такі зустрічі проводити у його присутності і в обмеженій кількості. Представник третьої особи - Галицької районної адміністрації ЛМР в судовому засіданні позов підтримала частково, в межах висновку органу опіки та піклування, але без присутності представника органу опіки та піклування. Просить позов задоволити. Представник третьої особи - Личаківської районної адміністрації ЛМР в судовому засіданні позов підтримала частково, в межах висновку органу опіки та піклування та вказав на необхідність проведення зустрічей позивача з онукою також в присутності представника органу опіки та піклування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є бабусею малолітньої [PERSON], яка згідно свідоцтва про народження серії І-СГ №360398, виданого Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 28.03.2013 року, народилася 20.03.2013 року, є донькою [PERSON] та [PERSON] /а.с.10/. Мати дитини [PERSON] померла 21.03.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №313497, виданим Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 21.03.2013 року /а.с.11/. Згідно розпорядження Франківської районної адміністрації ЛМР №279 від 15.07.2013 року, опікуном над малолітньою [PERSON] призначено [PERSON] /а.с.9/. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.11.2015 року /а.с.59-61/, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2016 року /а.с.62-64/ та набрало законної сили, визнано батьківство відповідача [PERSON] щодо малолітньої [PERSON], [INFO] та внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Згідно розпорядження Франківської районної адміністрації ЛМР №280 від 22.06.2016 року, припинено опіку позивача на [PERSON] та зобовязано передати дитину на виховання батькові [PERSON] На даний момент малолітня [PERSON] проживає з батьком, його дружиною [PERSON] її малолітньою донькою та батьками за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 104/17. Неодноразовими зверненнями позивача та відповідача до Франківської районної адміністрації ЛМР та листами Галицької районної адміністрації ЛМР підтверджується той факт, що між [PERSON] та [PERSON] існує довготривалий конфлікт суперечливі відносини, які спричинені неможливістю визначити характер та спосіб спілкування дитини з бабусею після передання дитини на виховання батькові. Позивачу не було відомо про місце знаходження дитини за час проживання з відповідачем, тож [PERSON] була позбавлена можливості бачитись з онукою та брати участь у її вихованні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, показала що знає позивача з 80-тих років. Дитина є донькою, померлої після пологів доньки позивача. Відповідач визнаний батьком дитини за рішенням суду. Дитина до серпня 2016 року проживала з позивачем і про неї дуже добре піклувалися. У серпні 2016 року відповідач приходив до [PERSON], погрожував та викрав дитину. [PERSON] постійно створює перешкоди у спілкуванні дитини з позивачем та налаштовує дитину проти бабусі. В час, коли дитина проживала з бабусею відповідач фактично не надавав жодної допомоги дитині. Переконана, що дії які вчиняє відповідач спрямовані лише на заволодіння квартирою де зареєстрована дитина. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є невісткою позивачки. Позивач добре доглядала за дитиною. Не чула, щоб відповідач в цей час допомогав дитині. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є хресною матірю дитини. Відповідач говорив їй, що його не цікавить дитина. Його цікавить лише квартира та статус батька. [PERSON] дитині ніколи не допомогав, а також чинить перешкоди у спілкуванні бабусі з дитиною, переховує дитину та заважає їхнім зустрічам. Згідно висновку Личаківської районної адміністрації ЛМР №33-вих-2094 від 12.06.2017 року органом опіки та піклування, вважає за доцільне встановити графік побачень [PERSON] з малолітньою онукою [PERSON] в першу та третю суботу місяця з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин у присутності батька [PERSON] та представника органу опіки та піклування в місцях дозвілля, відпочинку та громадських місцях /а.с.151-154/. Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За ч.1 ст.155 СК України, здійснення батькам своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. За положеннями ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ч.1,2 ст.159 Сімейного Кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно із Конвенцією про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що баба, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, а батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків, правнуків, та мають здійснювати свої батьківські права та виконувати батьківські обов'язки на ґрунті поваги до прав дитини та її людської гідності. Таким чином, суд вважає, що позбавлення позивача права щодо її участі у спілкуванні та вихованні малолітньої онуки може позбавити останню родинних зв'язків з бабусею, любові та турботи з боку [PERSON], що суперечить вищезазначеним нормам законодавства, тож приходить до висновку, про необхідність зобовязання відповідача не чинити перешкод у спілкуванні бабусі з онукою та визначення місця та часу спілкування останніх з 14 години 00 хвилин до 18 години 00, оскільки такий графік відповідатиме інтересам дитини. При цьому, суд приймаючи рішення враховує, що сторони по справі в судовому засіданні визнали ту обставину, що дитина не спілкується з позивачем через небажання батька або висловлення ним таких умов, які є неприйнятними для позивача. При цьому, суд не бере до уваги висновок районної адміністрації ЛМР №33-вих-2094 від 12.06.2017 року щодо необхідності спілкування дитини з бабусею в присутності батька, оскільки в ньому не наведено жодних фактів негативного впливу позивача на інтереси онуки та її розвиток, а також не встановлено в діях [PERSON] обставин, які б свідчили про заподіяння дитині будь-якої шкоди, однак враховує необхідність присутності представника органу опіки та піклування при спілкуванні позивача з онукою. Присутність батька на таких зустрічах в умовах стійкого конфлікту між позивачем та відповідачем може негативно вплинути на дитину. Врешті з висновком органу опіки та піклування суд погоджується, і знаходить його прийнятним для врахування при прийнятті рішення Щодо вимоги позивача про перебування з онукою протягом всього часу перебування батька дитини за межами України та побачень з дитиною в першу та третю неділю тижня, суд зважає на те, що батько, а також інші родичі також мають право проводити вихідні дні з дитиною. Окрім цього, переїзди з постійного місця проживання дитини, кожного разу коли відповідач перебуває за межами України можуть, за переконанням суду негативно вплинути на дитину, зокрема через нестабільність у побуті, часту зміну обстановки та умов і місця перебування. При цьому, суд приймає до уваги той факт, що в ході розгляду справи не здобуто жодного доказу щодо залишення дитини без належного піклування у період відряджень відповідача, тож приходить до висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed