Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 22 квітня 2008 року у Садківській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 4. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що подружнє життя не склалось, через подружню зраду відповідача. Сторони разом не проживають, так як вони не підтримують жодних відносин, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер, тому просить шлюб розірвати, малолітню дитину залишити на проживання з нею. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі Відповідач в судовому засіданні щодо розірвання шлюбу не заперечив. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії І-НМ № 041531 від 22 квітня 2008 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 22 квітня 2008 року у Садківській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за №4. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 145236 від 19 вересня 2011 року (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, малолітню дитину залишити на проживанні з матірю. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки Савків не змінювати на дошлюбне. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved