Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому вказує, що є донькою відповідача. Після розірвання шлюбу між батьками позивачка залишилась проживати з матір'ю і тому батько сплачував матері аліменти на її утримання до досягнення повноліття в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу). На час звернення до суду позивачка досягла повноліття, але продовжує навчання у Державному закладі «Дніпропетровська медична академія МОЗ України». Позивачка отримує стипендію в розмірі 723 грн. щомісяця, але на проживання у гуртожитку, сплату комунальних послуг, щоденний проїзд громадським транспортом, на ліки від бронхіальної астми кожен місяць витрачає 2294 грн., з яких різницю між стипендією та витратами у сумі 1571 грн. отримує від матері, яка не має можливості це робити постійно у зв'язку з її невисоким заробітком у 2466,19 грн. Тому в своєму позові позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним в позові, розмір аліментів пояснив викладеними у позові нагальними потребами позивачки, а також можливостями відповідача, який, виходячи з розміру його пенсії, має можливість сплачувати половину нагальних потреб своєї доньки. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] направив до суду заперечення на позовну заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав частково - у мінімальному розмірі 30% прожиткового мінімуму. Свою позицію обґрунтував своїми матеріальними можливостями тому, що отримує пенсію у 1909 грн., повинен сплачувати комунальні послуги, постійно приймати лікарські засоби. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши заперечення відповідача, інші матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову на підставі наступного. Суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що позивач [PERSON] є донькою відповідача [PERSON], позивач досягла повноліття та продовжу навчання у Державному закладі «Дніпропетровська медична академія МОЗ України», 1 курс денного відділення. Вказані факти визнані сторонами по справі та додатковому доказуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. В даному випадку суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги і відповідач має можливість її надати. Ці факти також визнані всіма учасниками розгляду справи, в тому числі відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В даному випадку позивачка досягла повноліття, має самостійний заробіток - стипендію у 730 грн., проживає окремо від батька та матері. За таких обставин суд вважає неприйнятним визначення розміру аліментів, виходячи із потреб позивачки, оскільки ця обставина не вказана у ст.182 СК України і тому не впливає на цей розмір. Також суд вважає неприпустимими розрахунки позивача, викладені в позовній заяві, та доводи представника позивача в судовому засіданні, оскільки згідно цих розрахунків позивачка бажає отримувати дохід, який майже вдвічі буде перевищувати дохід платника аліментів після їх сплати. Таку ситуацію суд також вважає несправедливою та неприйнятною. При винесенні рішення суд також не може застосувати формулювання розміру аліментів, використане позивачем в своєму позові, та визнане відповідачем, у вигляді 30 відсотків прожиткового мінімуму, оскільки визначення розміру аліментів у такому вигляді для утримання повнолітньої особи діючим законодавством не передбачено. При визначенні розміру аліментів суд, окрім вказаного вище, також враховує той факт, що у позивачки, крім батька, є мати, яка працює та отримує дохід, більший, ніж дохід відповідача і має рівні з відповідачем обов'язки по утриманню своєї доньки. При цьому мати позивачки, на відміну від відповідача, не хворіє хронічним захворюванням та не потребує постійного приймання ліків та періодичного проходження стаціонарного лікування. У всякому випадку доказів протилежного до суду надано не було. За таких обставин суд вважає законним та справедливим призначити розмір аліментів в 1/5 частину усіх видів доходу (заробітку) відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial