Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] посилаючись на наступні обставини. 23 липня 2007 року на підставі договору дарування позивачу видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , відповідно до державного акту позивач набула у власність земельну ділянку площею 0,0700 га в зовнішніх межах згідно з планом для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території [ADDRESS] , з кадастровим номером [NUMBER] . На належній позивачу на праві власності земельній ділянці вона збудувала житловий будинок і 1 листопада 2007 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області за нею визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . 16 листопада 2007 року Фастівським МБТІ прийняте рішення про реєстрацію за позивачем права власності на житловий будинок [ADDRESS] (номер запису 9305 в книзі 69). Крім того, 28 березня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено усну домовленість про купівлю-продаж позивачем іншої частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а саме земельної ділянки площею 0,100 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Фастівської міської ради [ADDRESS] , з кадастровим номером [NUMBER] , земельної ділянки площею 0,0198 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Фастівської міської ради [ADDRESS] , з кадастровим номером [NUMBER] , та зруйнованого пожежею старого будинку, які належали на праві власності [PERSON] Нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу вони не мали можливості, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на частину земельної ділянки та житловий будинок були знищені пожежею. За придбану частину земельної ділянки та житловий будинок позивач передала [PERSON] грошові кошти в сумі 25 000,00 грн., про що [PERSON] 28.03.2007 року власноручно склала розписку. Розписка була складена та кошти передавались в присутності відповідача [PERSON] , який є родичем [PERSON] 01 листопада 2008 року, так і не відновивши правовстановлюючих документів на частину земельної ділянки з зруйнованим житловим будинком та не уклавши договір купівлі-продажу, [PERSON] померла. З метою переоформлення права власності на нерухоме майно, яким позивач користувалась, але на яке не мала правовстановлюючих документів вона звернулась до [PERSON] , вважаючи, що останній звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Відповідач [PERSON] визнав, що кошти [PERSON] були передані [PERSON] та згодився передати позивачу у власність нерухоме майно, але з`ясувалося, що пожежею знищено всі можливі документи, які б підтверджували належність [PERSON] частини земельної ділянки та житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, земельні ділянки площею 0,1000 га та 0,0198 га, а також старий житловий будинок [ADDRESS] рахується за [PERSON] , але фактично з 28 березня 2007 року позивач безперешкодно та безперервно використовує будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . За весь час користування домоволодінням позивач фактично була наділена правами власника та здійснювала обов`язки щодо утримання майна, передбачені ст.322 ЦК України, а саме вивезла сміття, утримувала в належному стані земельну ділянку, вивезла залишки згорілого будинку. Починаючи з 2007 року до сьогодні ніхто не заявив своє право на майно, а позивач, в свою чергу, продовжувала безперешкодно використовувати земельну ділянку для власних потреб. На підставі зазначеного, позивач просила суд визнати за нею право власності на земельні ділянки та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Ухвалою суду від 21.03.2019 відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ухвали суду від 21.05.2019 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, проте, направила заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та не заперечувала проти заочного вирішення справи. Також зазначила, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею - 0.1000 га та 0,0898 га. Відповідач [PERSON] до суду ні в підготовчі ні в судові засідання не з`явився, на адресу суду двічі повернулися конверти з відміткою поштового відділення «по закінченню строку зберігання». Крім цього, виклик відповідача був здійснений також шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України. Третя особа- Фастівська міська нотаріальна контора направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі їх представника та на запит суду надали матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, що відповідає вимогам ст..280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 397,398 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Судом встановлено, що 16 лютого 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0700 га в зовнішніх межах згідно з планом для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території [ADDRESS]. Договір посвідчено нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. та зареєстровано в реєстрі № 358 (а.с.10). 23 липня 2007 року на підставі договору дарування позивачу видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , відповідно до державного акту позивач набула у власність земельну ділянку площею 0,0700 га в зовнішніх межах згідно з планом для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території [ADDRESS] , з кадастровим номером [NUMBER] . В подальшому, на належній позивачу на праві власності земельній ділянці вона збудувала житловий будинок і 1 листопада 2007 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області за нею визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . 16 листопада 2007 року Фастівським МБТІ прийняте рішення про реєстрацію за позивачем права власності на житловий будинок [ADDRESS] (номер запису 9305 в книзі 69). Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, земельні ділянки площею 0,1000 га та 0,0198 га, а також старий житловий будинок [ADDRESS] рахується за [PERSON] . Зазначені обставини також підтверджуються долученими до позову копіями державних актів на право власності на спірні земельні ділянки (а.с.16,17). Згідно довідки Фастівського БТІ від 21.11.2018 року № 85/3 (а.с.7) житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано на ім.»я [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори 30.07.1999. (а.с.9) На запит суду, витребувано актовий запис про смерть №706 від 03.11.2008 року, відповідно до якого зафіксовано, що [PERSON] померла [INFO] . Як вбачається з інформації витребуваної зФастівської міської державної нотаріальної контори (а.с.31-39), а саме з інформаційної довідки зі спадкового реєстру та матеріалів спадкової справи №144/2009 після померлої [INFO] [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] за правом представлення свого батька [PERSON] , який є племінником померлої, а отже спадкоємцем п`ятої черги за законом. Проте, з урахуванням вимог ст..1265,1266 ЦК України, в заяві зазначила, що на отримання спадщини не претендує, оскільки її батько живий на момент відкриття спадщини. В подальшому, 23.10.2012 завідувачем Фастівської міської державної нотаріальної контори було направлено на адресу [PERSON] листа (а.с.39), з якого вбачається, що у встановлений законом шестимісячний термін [PERSON] так і не подав заяви про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] Також, судом встановлено, що 28 березня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено усну домовленість про купівлю-продаж позивачем іншої частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а саме земельної ділянки площею 0,100 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Фастівської міської ради [ADDRESS] , з кадастровим номером [NUMBER] , земельної ділянки площею 0,0198 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Фастівської міської ради [ADDRESS] , з кадастровим номером [NUMBER] , та зруйнованого пожежею старого будинку, які належали на праві власності [PERSON] Проте, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу вони не мали можливості, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на частину земельної ділянки та житловий будинок були знищені пожежею. За придбану частину земельної ділянки та житловий будинок позивач передала [PERSON] грошові кошти в сумі 25 000 гривень, про що [PERSON] 28.03.2007 року власноручно склала розписку (а.с.15). Як вбачається з цієї розписки кошти передавались в присутності відповідача [PERSON] , який є племінником [PERSON] . Починаючи з 2007 року і до моменту подачі позову до суду, осіб, які б заявили своє право на майно після смерті [PERSON] не встановлено, а позивач, в свою чергу, продовжує безперешкодно використовувати майно для власних потреб. За весь час користування домоволодінням позивач фактично була наділена правами власника та здійснювала обов`язки щодо утримання майна, передбачені ст.322 ЦК України, а саме вивезла сміття, утримувала в належному стані земельну ділянку, вивезла залишки згорілого будинку, господарювала на території подвір`я. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ» №5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язанихіз набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знача і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, положеннями частини першої статті 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. З вивчених судом матеріалів спадкової справи вбачається, що фактично відсутній власник житлового будинку [ADDRESS] , що зареєстрованй на ім.»я [PERSON] , яка померла [INFO] , а спадщину після її смерті так ніхто і не прийняв. При цьому, суд вважає, що, в даному випадку, володіння позивачем майном є добросовісним, оскільки позивач при заволодінні цим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірне нерухоме майно, оскільки за життя власника, вона особисто в присутності свідка, передала в рахунок його придбання грошові кошти. Отже судом, при вирішенні даного спору встановлено саме факт добросовісності позивача на момент отримання нею майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і вона отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Враховуючи те, що починаючи з 2007 року позивач відкрито та добросовісно володіє домоволодінням за адресою: [ADDRESS] (за усною домовленістю з померлим власником майна) і продовжує відкрито, безперервно володіти ним більше десяти років, тому є підстави для набуття право власності в порядку набувальної давності за позивачем на підставі рішення суду. Проте, суд категорично не погоджується з твердженням позивача про те, що існують також підстави і для набуття за нею в порядку набувальної давності права власності і на земельні ділянки площею0,100 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Фастівської міської ради [ADDRESS] , з кадастровим номером [NUMBER] , земельної ділянки площею 0,0198 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Фастівської міської ради [ADDRESS] , з кадастровим номером [NUMBER] . Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України , зокрема статтею 119. Відповідно до ст. 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Оскільки, позивач користується спірними земельними ділянками лише 10 років, а законодавством визначено термін користування, що дає право на отримання у власність за набувальною давністю -понад 15 років, то у позивача відсутні правові підстави для набуття права власності на зазначені земельні ділянки за набувальною давністю.

Outcome: partial