Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до заяви від 04.02.2016 р., позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1\\3 частини усіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред»явлення позову до досягнення сином повноліття. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що з 01 листопада 2003 р. по 08 квітня 2008 р. перебувала з відповідачем у шлюбі. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Батько дитини хоча й має стабільний дохід, однак не надає належної допомоги на утримання сина, в зв'язку з чим позивач просить стягнути аліменти у судовому порядку. В ході розгляду справи позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі у повному обсязі і просила суд позов задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1\\3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили в повному обсязі. [PERSON] зазначив, що на день розгляду справи він є пенсіонером і єдиним джерелом його доходів є пенсія. Протягом двох років він щомісячно перераховує колишній дружині кошти на утримання сина в розмірі 500 гривень, а з грудня 2015 року - 700 гривень; відповідачем на ім»я сина відкрито депозитний рахунок учасника ФБУ в ПАТ КБ «Аркада» (стан рахунку станом на 22.02.2016 р. - 17 137,02 гривень). [PERSON] зазначив, що він забезпечує дитину всім необхідним, син часто буває у нього на вихідних, він приймає активну участь в його житті та надає кошти на його додаткові потреби. Відповідач зазначив, що не має можливості сплачувати аліменти у пред»явленому позивачем розмірі, оскільки має кредитні зобов»язання, пов»язані з купівлею транспортного засобу; на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, на утримання яких за його заявою стягуються аліменти у розмірі по 1 000 гривень щомісячно. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні достовірно встановлено, що з 01 листопада 2003 р. сторони перебували у шлюбі. 08 квітня 2008 р. шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], який на час розгляду справи проживає з матір'ю. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідною довідкою, відповідач з лютого 2014 року і на день розгляду справи надає добровільну матеріальну допомогу на утримання сина, шляхом здійснення операцій «Переказ на іншу картку Ощадбанку» в розмірі 500 гривен щомісячно, а з грудня 2015 р. - 700 гривень щомісячно. Крім того, відповідач купує дитині предмети одягу, продукти харчування, про що позивачка не заперечувала в судовому засіданні, однак, на її думку, зазначеної допомоги недостатньо на утримання їх спільної дитини. Згідно довідки ГУ ПФУ в м.Києві №14\\709 від 23.02.2016 р., наданої відповідачем, його пенсія за період з березня 2015 року по лютий 2016 року включно становить 45 959,88 гривень. Щомісячний розмір пенсії складає 3845,49 гривень. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог заперечень. Позивачкою не надано суду доказів, що відповідач ухиляється від утримання свого неповнолітнього сина, не надає йому допомогу, і згода із зазначеного питання не може бути досягнута. Також позивачкою не надано доказів, що розмір допомоги, яка добровільно надається відповідачем, недостатній для утримання дитини, оскільки будь-які докази, на підтвердження розміру щомісячних витрат на дитину, матеріали справи не містять. Також, суд враховує, що відповідач на підставі поданої ним заяви сплачує аліменти на утримання непрацездатних батьків. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки на момент розгляду справи її право не є порушеним щодо отримання аліментів на утримання дитини, які сплачуються в добровільному порядку. На підставі ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у справі в зв»язку з відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed