Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач звернулась до Московського районного суду м.Харкова з позовом, в якому просила, в порядку поділу майна подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 1,2829 га, наданої для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови, кадастровий номер [NUMBER], що розташована у [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона у 2010 році познайомилась з відповідачем та з грудня цього ж року вони почали жити разом як подружжя без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON], батьком якого є відповідач. Зазначила, що за час спільного проживання подружжя, за спільні кошти набули у власність вищевказану земельну ділянку. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 20.10.2014 року земельна ділянка належить [PERSON] на підставі іпотечного договору від 06.09.2011 року. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 06.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.Г. за реєстровим №3038. Відповідно до вказаного договору іпотеки [PERSON] отримала позику у розмірі 820000грн. з кінцевим терміном повернення 09.09.2011 року та в забезпечення виконання зобов'язання передала [PERSON] земельну ділянку, площею 1,2829 га, наданої для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови, кадастровий номер [NUMBER], що розташована у [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Статтею 15 зазначеного Закону передбачено, що іпотека земельних ділянок здійснюється відповідно до цього Закону. Заборони та обмеження щодо відчуження і цільового використання земельних ділянок, встановлені Земельним кодексом України, є чинними при їх іпотеці. Згідно з п. 8 Іпотечного договору Іпотекодержатель здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки при прострочені Боржником сплати боргу більш ніж на три дні за Договором позики. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов 'язання. Так, підпунктом «а» пункту 11 Іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання Боржником письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушення зобов'язань за Договором та/або договором позики у встановлений Іпотекодержателем строк, таку вимогу Іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки, що є предметом Договору. Це застереження відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» вважається Договором про задоволення вимог Іпотекодержателя та свідчить про набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержателем. Підписанням Договору, Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду про набуття права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя за власним одноосібним письмовим рішенням Іпотекодержателя набути предмет іпотеки, у власність. Іпотекодавець підписанням Договору засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім Договору та письмового рішення Іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність, для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Ці документи є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Для реєстрації права власності на предмет іпотеки у відповідності з положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку» відповідно до умов Договору Іпотекодержателю надається право: пред'явити правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмо звертатися до відповідних органів земельного самоврядування та інших установ, підприємств та організацій, з питань отримання Витягів та інших документів, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з виконанням цих питань. Отже, чинним законодавством та умовами Іпотечного договору від 06.09.2011 року не передбачені інші додаткові документи для отримання права власності на предмет іпотеки, внаслідок невиконання зобов'язання за Договором позики від 12.08.2011 року Боржником (Іпотекодавцем). Письмове рішення Іпотекодержателя про отримання у власність предмета іпотеки (земельної ділянки, площею 1,2829 га, наданої для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], що розташована у [ADDRESS]) було оформлено у вигляді Заяви до Харківської міської ради Харківської області про видачу Державного акту на земельну ділянку. Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] підставою для видачі [PERSON] зазначеного акту був Іпотечний Договір від 06.09.2011 року, зареєстрований за № 3038 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. Також, позивач стверджує, що вони з відповідачем почали проживати однією сім'єю з грудня 2010 року, а відповідач у своєму відзиві зазначив, що вони почали проживати однією сім'єю з 2013 року. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Однак, [PERSON] у своїй позовній заяві просить суд лише визнати за нею право власності на 1/2 вищевказаної земельної ділянки. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем у позовній заяві вимоги щодо встановлення фактупроживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу не заявлено та не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт, що саме з грудня 2010 року сторони проживають разом та спірна земельна ділянка є їх спільною сумісною власністю. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed