Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що 08 жовтня 1990 року помер батько позивача - [PERSON]. [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: с. Казанів, вул. Колійова, 15, Коломийського району Івано-Франківської області. Після смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила - позивач [PERSON], як спадкоємиць першої черги за законом, однак одержати свідоцтво про спадщину не змогла, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з тим, що у позивача відсутній правовстановлювальний документ, що підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок за адресою: с. Казанів, вул. Колійова, 15, Коломийського району Івано-Франківської області. Позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: с. Казанів, вул. Колійова, 15, Коломийського району [PERSON] - Франківської області. В судове засідання позивач не зявилася, хоча представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про те, що проти задоволення позову не заперечує, справу просить розглянути у його відсутності. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Додаткового протоколу до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що 08 жовтня 1990 року помер [PERSON]. [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: с. Казанів, вул. Колійова, 15, Коломийського району Івано-Франківської області, на підставі свідоцтва про право власності виданого Коломийським РВК 13.05.1988 року на підставі цього ж рішення № 220 від 14.10.1987 року. Наведене стверджується Випискою з інвентаризаційних матеріалів виданої Коломийським МБТІ 27 травня 2015 року ( а.с. 12).Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4, 5). Представник відповідача у поданій заяві не заперечив проти задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, спадкоємець є таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В порядку ст. 548 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, [PERSON] вступила в управління спадковим майном, а саме житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами за адресою: вул. Колійова, 15, село Казанів, Коломийського району Івано-Франківської області. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст.ст. 392 ЦК України, ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року та

Outcome: approved