Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернулась до Іллінецького районного суду Вінницької області з вказаним позовом вказуючи, що 01 квітня 2014 року її було прийнято бухгалтером в Товариство з обмеженою відповідальністю «Іллінецький спецкарєр». 01 квітня 2015 року позивача було звільнено відповідно до ст. 38 КЗпП України. Заробітну плату відповідач на 01 квітня 2015 року не виплатив їй в розмірі 5006,03 грн. Позивач неодноразово зверталася до керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Іллінецький спецкарєр» з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі та провести остаточний розрахунок при звільнені, згідно КЗпП України, надати довідку про роботу та заробітну плату, але заборгованість по заробітній платі їй не виплатили, тому позивач звернулася до суду із вказаним позовом та просить стягнути на її користь не виплачену заробітну плату в розмірі 5006,03 грн. та компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середньомісячного заробітку по день фактичного розрахунку в розмірі 7000 грн. Окрім того позивач вказує, що з відповідача підлягає стягненню на її користь моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 5000 грн., оскільки відповідач порушив щодо неї право на оплату праці, що в свою чергу призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків. Подолання наслідків цих порушень призвело до додаткових зусиль по організації її життя та сімї: неможливістю утримувати належним чином дитину, в якої 05.06.2015 року випуск в дитячому садочку і позивач була змушена просити в борг у своїх друзів кошти для того, щоб забезпечити дитину необхідним одягом та взуттям для випуску, продуктами харчування та іншим. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, проте надіслав до суду заяву в якій позовні вимоги визнає та просить суд надати місячний термін для добровільного відшкодування. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на зміст заяви позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У відповідності зі ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженими ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до копій трудової книжки (а.с.4), позивач перебувала в трудових відносинах із відповідачем, та відповідно їй нараховувалась заробітна плата. Згідно записів в трудовій книжці позивача вона звільнена з роботи 01 квітня 2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки № 41 від 19 травня 2015 року (а.с.5) вбачається, що перед позивачем у відповідача існує заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі у розмірі 5006,03 грн.. За таких обставин суд приходить до висновку, що вказана сума невиплаченої заробітної плати підлягає стягнення з відповідача на користь позивача. Зважаючи на порушення вимог Закону щодо своєчасності проведення розрахунків зі звільненими працівниками з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню компенсація за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку в розмірі 7000 грн. Вирішуючи позовні вимоги позивача, в частині стягнення з відповідача на її користь компенсації за моральну шкоду суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Виходячи із зазначеної норми суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконної невиплати заробітної плати та інших платежів, на які має право відповідно до Закону. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що протиправними діями відповідача з невиплати їй заробітної плати, їй завдано моральних страждань. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховано вимоги розумності і справедливості, характер порушення прав позивача, глибину її фізичних та душевних страждань, а також ступінь вини особи, яка допустила зазначене порушення КзпП України. Наведене вище приводить суд до висновку, що заявлений розмір моральної шкоди є непомірно великим, а тому, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в сумі 400 грн., що буде достатнім для компенсування тих душевних страждань, які було пережито позивачем. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial