Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є, нарівні із третіми особами, співвласником, а також наймачем кв. [ADDRESS] . Фактично у такому житловому приміщенні мешкають разом із ним також дружина [PERSON] , донька [PERSON] , онука [PERSON] та онук [PERSON] . При цьому позивач несе обов`язки по утриманню такого житла. Натомість відповідач за даною адресою фактично не мешкає з 2014 року, не маючи своїх речей у спірній квартирі та не приймаючи жодної участі в її утриманні, бо виїхав з такої квартири. [PERSON] був зареєстрований в кв. [ADDRESS] , коли був чоловіком [PERSON] , шлюб із якою відповідача було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 9 жовтня 2018 року. Оскільки відповідач, змінивши адресу свого мешкання, не подав добровільно до органу реєстрації заяву про зняття з реєстрації місця проживання в спірній квартирі, то це є перешкодою для позивача в отриманні субсидії з оплати житлово-комунальних послуг та необхідності сплачувати такі послуги за відповідача. Оскільки відповідач є колишнім членом сім`ї позивача та не мешкає в спірній квартирі з 2014 року, то просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] з покладенням судових витрат на відповідача. У судове засідання ані позивач, [PERSON] , ані представник позивача, [PERSON] , не з`явились, надавши заяву з проханням вирішити справу за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим. Треті особи, [PERSON] та [PERSON] , надали заяви суду з проханням вирішити справу за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог [PERSON] . Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 26 вересня 1997 року, виданого за розпорядженням № 2475/п від 26 вересня 1997 року, зареєстрованого 28 жовтня 1997 року в БТІ м. Маріуполя Донецької області, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками на праві спільної сумісної власності кв. [ADDRESS] (а. с. 17-18). За інформацією від 26 серпня 2020 року Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що у кв. [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] , донька позивача [PERSON] та зять позивача [PERSON] (з 26 березня 2011 року), що також підтверджується довідкою про склад родини від 20 серпня 2020 року ККП «КК «Східна» та інформацією від 22 вересня 2020 року відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради (а. с. 19, 20, 33). Натомість за актом від 7 вересня 2020 року, складеним ККП «КК «Східна», вбачається, що по [ADDRESS] [PERSON] фактично не проживає з 2014 року, що підтверджується свідченнями сусідів по такому будинку, [PERSON] та [PERSON] (а. с. 23). Також суд зазначає, що за оглянутими матеріалами справи № 265/7746/19 вбачається, що за актом від 21 серпня 2020 року [PERSON] фактично мешкає без реєстрації в [ADDRESS] . Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 9 жовтня 2018 року по справі № 265/7367/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 9 липня 2005 року, актовий запис № 396, було розірвано 8 листопада 2018 року (а. с. 21-22). Суд на підставі досліджених доказів встановив, що відповідач, [PERSON] , фактично з 2014 року у кв. [ADDRESS] не мешкає без поважних причин. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись ним може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, та проживання разом із власником такого житла. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 2 вересня 2019 року по справі № 731/34/17-ц. Суд при цьому зауважує, що аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна прав щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Суд зазначає, що [PERSON] проживав у спірному житлі в якості члена сім`ї позивача, набувши право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд встановив, що сторони на теперішній час не членами родини, не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків. Таким чином право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року по справі № 357/7940/16-ц. Отже, за фактичних обставин, встановлених у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що відповідач, є колишнім членом родини позивача та, залишаючись зареєстрованим у спірному житловому приміщенні, однак не користуючись ним понад передбачені законом строки без поважних причин, є таким, що втратив право користування кв. [ADDRESS] . Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житловому приміщенні з 2014 року [PERSON] , як колишнього члена родини позивача, свідчить про фактичну втрату ним за ст. 405, 406 ЦК права на користування таким житлом, через що наявні законні підстави для задоволення поданого позову [PERSON] шляхом позбавлення відповідача права користування кв. [ADDRESS] . Згідно із ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягає стягненню витрати [PERSON] по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved