Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №5 по вул.Чуйкова,37 у м.Біла Церква Київської області. Зазначила, що ця квартира була придбана нею у 2008 році за договором купівлі-продажу, вона є єдиним власником. Наразі в квартирі, окрім неї, зареєстрований відповідач та їх син [PERSON] Шлюб з відповідачем був розірваний 16.12.2015 р. на підставі рішення Білоцерківського міського суду від 15.05.1995 р., однак чоловік пішов з дому раніше, пояснивши причину уходу наявністю іншої жінки, при цьому забрав всі свої речі і більше не повертався. Після залишення квартири відповідач не зявлявся, його місцезнаходження позивачу невідомо, тому вона просила визнати його таким, що втратив право користування зазначеною квартирою, та зобовязати третю особу зняти реєстрацію відповідача з місця її проживання.. У судовому засіданні позивач підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Відповідач у судове засідання не прибув, про місце та час розгляду справи повідомлений належно, ставлення до позову не висловив, причину неявки не повідомив. Третя особа свого представника у судове засідання не направила, ставлення до позову не висловила, про місце та час розгляду справи повідомлена належно. Вислухавши позивача та свідків [PERSON], [PERSON], ухваливши про заочний розгляд справи та дослідивши її матеріали суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, на підставі такого. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України). Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст.156 ЖК України, ч.2 ст.405 ЦК України, члени сімї власника житлового будинку користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.05.1995 року, шлюб, укладений між сторонами у 1974 році, розірваний, про що 16.12.2015 року Відділом РАЦС Білоцерківського МРУЮ видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Як вбачається з довідки №4435 від 23.12.2015 р., виданої ЖЕК №1, позивач є власницею квартири [ADDRESS], де, окрім неї, зареєстрований відповідач та син [PERSON] Позивач пояснила, що відповідач без поважних причин з 1995 року покинув сімю, після чого не давав про себе знати аж до продажу квартири у 2008 році. В нову квартиру він своїх речей не перевозив, продовжував проживати з іншою жінкою. Однак добровільно не зняв місце своєї реєстрації з нової адреси, що покладає на неї додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Зазначені обставини підтвердили свідки [PERSON], сусід з квартири №1, та син [PERSON], кожний окремо. Доказів того, що він понад один рік не проживає у спірній квартирі з поважних причин, відповідач суду не надав. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням доведені та ґрунтуються на законі, а тому задовольняє їх у повному обсязі. Задовольняючі позов частково, суд виходить з того, що вимога позивача покласти на третю особу обовязок зняти відповідача з реєстраційного обліку заявлена передчасно, та у випадку виникнення спору не може бути розглянута у порядку цивільного судочинства. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial