Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем; після розірвання шлюбу залишити їй теперішнє прізвище «Шумська» та залишити проживати їх малолітню доньку [PERSON], [INFO] з нею, судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Позов мотивує тим, що 03.11.2015 року сторони зареєстрували шлюб. Мають доньку: [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що одруження виявилось невдалим, так як чоловік не проявляв та поваги до неї, не цікавився інтересами сімї, тому виникли непорозуміння та сварки Причиною фактичного припинення сімейних стосунків між ними стала зрада з боку її чоловіка. Фактичні шлюбні відносини між ними припинено з липня 2016 року. Вони також мають різні погляди на життя, різні характери, , все вищевикладене призвело до втрати взаємного почуття любові та поваги один до одного. Спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. Спору про поділ майна та місця проживання дитини немає. Провадження по справі було відкрито 02.08.2018 року та справу призначено до підготовчого судового засідання на 16.00 год. 27.08.2018 року, розгляд якої було відкладено у звязку з неявкою відповідача на 11.30год. 13.09.2018 року. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, де вказала, що просить прийняти рішення в звязку з підтриманням позову, строку на примирення не потребує, спору про місце проживання дитини немає. Відповідач на розгляд справи не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, просить прийняти рішення в звязку з визнанням позову. Суд ухвалив розглянути справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 200 ЦПК України та постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 03 листопада 2015 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). З матеріалів справи та позовної заяви вбачається, що сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде залишиться проживати з позивачкою. Підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що вони мають різні погляди на сімейне життя, різні характери, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного та з липня 2016 року шлюбні відносини між ними припинені, так як чоловік допустив зраду і вони проживають порізно. Спільне господарство не ведуть. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Спору щодо розподілу спільного майна та місця проживання малолітньої дитини між сторонами немає. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст.ст.\~105,\~110\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки позивач подала заяву, де наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти того, щоб розірвати шлюб та обидва просять не надавати їм строк на примирення, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам малолітньої дитини. Згідно ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. В позові позивачка також просила суд вирішити питання щодо залишення їй прізвища «Шумська». У відповідності до вимог ст.28 ЦК України фізична особа набуває прав та обовязків і здійснює їх під своїм іменем. Імя фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із Закону, звичаю національної меншини, до якої вона належить. Зокрема, Законом України №2398-У1 «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», який набув чинності 27.07.2010р., внесено зміни до ст.235 ЦК України, а саме було доповнено частиною другою, згідно якої у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації шлюбу, що розривається. Статтею 295 ЦК передбачено, що прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, це є правом позивача після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем «Шумська». Щодо визначення місця проживання дитини, то відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Ст.161 СК України передбачено, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір\~між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.\~Згідно п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11, у випадку, коли при розірванні шлюбу\~в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує це питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Оскільки в ході розгляду справи позивач не надала суду доказів того, що між сторонами існує спір щодо місця\~проживання дитини, то суд вважає, що в задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити, оскільки чинним законодавством України розгляд питання про місце проживання дитини, визначене за згодою батьків, в судовому порядку не передбачено, недопустимим є втручання суду у вирішення питання про місце проживання малолітньої дитини, визначене за згодою батьків дитини. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки ухвалою судді від 02 серпня 2018 року позивачці було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 704, 80 гривень на користь держави.

Outcome: partial