Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: м. Кіровоград (тепер Кропивницький) вулиця [PERSON] (тепер [PERSON]), 2а та право на реєстрацію цього права власності і отримання свідоцтва про право власності на даний житловий будинок, що належав [PERSON]. Позов обґрунтовує тим, що до 01 квітня 1987 року вона разом із своїм чоловіком [PERSON] проживала в будинку його матері за адресою: м. Кіровоград, вул. 20 років Міліції, 86. Приблизно наприкінці 1986 року вони вирішили придбати собі власний будинок. Через деякий час, їм від знайомих нам стало відомо, що за адресою: м. Кіровоград, вул. В.Василевської,2-а продається недобудований будинок. На початку 1987 року, приїхавши з чоловіком за даною адресою, познайомилися з власницею цього недобудованого будинку [PERSON] та оглянули присадибну земельну ділянку на якій було розташовано недобудований будинок та інші господарські споруди. Фактично на той час загальна готовність будинку становила 9%, однак на ділянці були вже готові деякі господарські споруди, що дозволяло там жити та продовжувати будувати сам будинок. Їм сподобався цей недобудований будинок і вони вирішили його купити у гр. [PERSON] В лютому 1987 року, домовившись з власницею недобудованого будинку [PERSON] про ціну, чоловік заплатив їй відповідну суму грошей. На підтвердження факту продажу будинку та отриманих в рахунок проданого будинку грошей, [PERSON] видала на чоловіка [PERSON] нотаріально завірену довіреність № 252 від 14.02.1987 року згідно якої він мав право розпорядитися цим недобудованим будинком на власний розсуд, отримувати всі необхідні документи щодо цієї забудови, тощо та інші документи: акт від 27.11.1971 року про відвід земельної ділянки, дозвіл № 25 від 09.1.1974 року на проведення будівельних робіт, договір на виділення в безстрокове користування земельної ділянки, технічний паспорт на будинок, тощо. При цьому, [PERSON] обіцяла, що після підготовки моїм чоловіком всіх необхідних документів вона готова буде оформити у нотаріуса договір продажу нам цього будинку та земельної ділянки. Таким чином, чоловік в лютому 1987 року фактично придбав у [PERSON] недобудований будинок (9% готовності) по вул. В.Василевської,2-а, та до нього відповідно перейшли всі права власника та обов»язки забудовника. На протязі березня 1987 року [PERSON] вивезла з проданого нам будинку всі свої речі, переїхавши жити до дітей десь у м. Кіровограді, а вона з чоловіком в останніх числах березня 1987 року переїхала жити в недобудований будинок у флігель , по вул. В.Василевської,2-а. При цьому, вони продовжували бути зареєстрованими за адресою: [INFO], хоча реально постійно проживали без реєстрації у придбаному будинку по вул. В.Василевської, 2-а. З цього часу вони володіли та користувалися всім придбаним недобудованим будинком, користувалася присадибною земельною ділянкою та поступово на протязі багатьох років стали добудовувати придбаний будинок. Фактично з березня 1987 року, [PERSON] в будинку за адресою: м. Кіровоград, вул. В.Василевської,2-а, більше ніколи не проживала та ніколи не з»являлася у ньому. Їй відомо, що приблизно у травні-серпні 1987 року [PERSON] померла, у зв»язку з чим чоловік не встиг офіційно переоформити та зареєструвати цей будинок на своє ім»я. Після смерті [PERSON] вони продовжували проживати в будинку по вул. В.Василевської, 2-а та поступово добудовували цей будинок та інші господарські споруди. Ніхто з спадкоємців, після смерті [PERSON] до них не приходив, ніякі претензії нам не висловлював, тощо. Реально будинок був добудований восени 1991 року. Однак, за життя чоловіка не встигли оформили право власності на даний будинок. 21 вересня 1999 року помер її чоловік [PERSON], а вона прийняла спадщину , що відкрилася після його смерті, у т.ч. і будинок за адресою: м. Кіровоград, вул. В.Василевської,2-а. Після смерті чоловіка, вона одноособово продовжувала користуватися всім цим будинком з присадибною ділянкою. Весь цей час вона постійно доглядала за технічним станом будинку, користувалася земельною ділянкою, укладала договори з різними комунальними підприємствами на надання відповідних комунальних послуг, тощо. Фактично з вересня 1999 року одна постійно, відкрито користується будинком та господарськими спорудами по вул. В.Василевської, 2-а з прилеглою земельною ділянкою, але до теперішнього часу у неї не оформлено право власності на даний будинок, який формально продовжує належати гр. [PERSON], яка з березня 1987 року у цьому будинку ніколи не з»являлася та не проживала, за технічним станом будинку не доглядала, земельною ділянкою не користувалася. Згідно домової книги (вул. В.Василевської,2-а) [PERSON] за цією адресою не зареєстрована. Враховуючи, що з квітня 1987 року вона постійно, відкрито користується та володіє всім будинком по вул. В.Василевської,2-а, то за даних умов оформити право власності в порядку набувальної давності на даний будинок, який до сих пір числиться таким, що належить [PERSON], вона може лише в судовому порядку. Враховуючи вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просив позов задовольнити. Представник відповідача Управління комунальної власності, в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась. Судом не встановлено фактичних даних щодо її місця перебування та наявності актового запису про смерть. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Нормами ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі , обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судом встановлено, що 14.02.1987 року [PERSON] видала на ім»я [PERSON] довіреність № 252, посвідчену державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON], згідно якої він мав право розпорядитися недобудованим будинком, що знаходиться по вулиці Ванди Василевської, 2а на власний розсуд, отримувати всі необхідні документи щодо цієї забудови, тощо. Вказаний недобудований будинок належав [PERSON] на підставі акту від 27.11.1971 року про відвід земельної ділянки, дозволу № 25 від 09.1.1974 року на проведення будівельних робіт та договору на виділення в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 10.12.1971 року. Загальна готовність будинку становила 9%. Згідно архівної довідки ОКП «Кіровоградське обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації» від 08.02.2017 року право власності на недобудований житловий будинок (відсоток готовності 9%) за адресою: м. Кропивницький вулиця Феодосія Козачинського, 2а зареєстроване за [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 17.01.1972 року № 2-248 (Перша Кіровоградська державна нотаріальна контора). [PERSON] помер 21.09.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Кременчуцьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції від 29.06.2001 року, актовий запис № 2267. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою по справі. Згідно довідки з квартального комітету № 2 Ленінського району м. Кіровограда від 02.12.2016 року за вих. № 740 встановлено, що за адресою по вул. В.Василевської, 2-а позивач проживає без реєстрації за вказаною адресою з 01 квітня 1987 року. Разом з нею проживав [PERSON] без реєстрації з 01.04.1987 року по день смерті 21.09.1999 року. Спадкоємцем [PERSON] є позивачка, яка прийняла спадщину після смерті чоловіка, як така, що постійно проживала разом із спадкодавцем на момент смерті. З довідки з квартального комітету № 7 Ленінського району м. Кіровограда від 02.12.2016 року за вих. № 517 вбачається, що за адресою по вул. 20 років Міліції, 86 [PERSON] зареєстрована, але не проживає з 01 квітня 1987 року. Згідно наданої суду копії домової книги по вул. В.Василевської,2-а [PERSON] за цією адресою не зареєстрована. Фактично з березня 1987 року, [PERSON] в будинку за адресою: м. Кіровоград, вул. В.Василевської,2-а , більше ніколи не проживала та ніколи не з»являлася у ньому. Вказані обставини підтверджується письмовими заявами [PERSON], [PERSON] [PERSON], завіреними головою квартального комітету № 2 Ленінської районної у місті Кіровограді ради [PERSON]. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.344 ЦК України зазначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років..., набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Вказане кореспондується положеннями пунктів 9,13 постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», яким визначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Наведені обставини свідчать про правомірність набуття позивачкою права власності на вказану частину вищезазначеного будинку. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, ч.4 ст. 344 ЦК України визначає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] базуються на законі та підлягають задоволенню Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивачки.

Outcome: approved