Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, вимогами якого є визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] , після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що спадкодавцем за життя пайовий внесок за вказану квартиру був повністю виплачений, однак, належним чином не оформлено правовстановлюючі документи на квартиру в зв`язку з чим нотаріусом було відмовлено у видачі документів на спадщину. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.06.2020 року відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач не з`явилась, однак, через загальну канцелярію суду подала заяву, відповідно до змісту якої просить проводити розгляд справи у її відсутність та задовольнити позовні вимоги. 31.07.2020 року від представника Київської міської ради до суду надано відзив на позовну заяву, в якому останній просить слухати справу у відсутності представника КМР та прийняти рішення на підставі поданих стороною доказів згідно чинного законодавства. Положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, ретельно дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та останній після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про народження від 20.03.1976 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 19.06.2019 року. Після смерті матері позивач звернулась до державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, у відповідь на що, позивачем отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.12.2019 року, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на зазначене майно на ім`я [PERSON] , та, відповідно відсутністю реєстрації права власності у встановленому законом порядку. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-ХІІ (який діяв на час повної виплати пайового внеску за спірну квартиру), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Згідно з п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України від 16.01.2003 року № 435-ІV, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Після набрання чинності ЦК України від 16.01.2003 року № 435-ІV, продовжувало існувати право власності спадкодавця на спірну квартиру. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Так, відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. У п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року зазначено, що спадкодавець, який повністю вніс пайовий внесок, до складу його спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Аналогічна позиція викладена й у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», де Вищий Суд зазначив, що у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини. Оскільки спадкодавець за життя повністю сплатила пайові внески за спірну квартиру, що підтверджується довідкою, виданою «ЖСК-10», то вона набула право власності на неї, а відтак таке право має увійти до спадщини, що залишилась після її смерті. Крім того, ч. 3 ст. 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншими особами, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Беручи до уваги наведене вище та ті обставини, що позивач як єдиний спадкоємець першої черги звернулась із заявою про прийняття спадщини після померлої матері, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, проте враховуючи, що за квартиру сума пайового внеску сплачена у повному обсязі та право власності набуте спадкодавцем у порядку чинних норм законодавства на час набуття такого права, беручи до уваги відсутність можливості позивача для прийняття спадщини у позасудовому порядку, суд вважає позовні вимоги обґрунтовані та законні, а тому їх необхідно задовольнити. На підставі викладеного, ст.ст. 384, 1216, 1217, 1218, 1223, 1261-1265, 1296 ЦК України, майно та їх обтяжень», ст.ст. 1, 4-5, 12-13, 76, 81, 206, 263-265, 280, ЦПК України, суд, -

Outcome: approved