Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель під [ADDRESS], яку позивач отримала у дар від своєї матері [PERSON] відповідно до договору дарування від 04.11.2011 року. У свою чергу, мати позивача отримала зазначену частину житлового будинку за договором дарування від її бабусі [PERSON] 14.02.2003 року. Інша ? частина домоволодіння належала [PERSON], яка була родичкою позивача (жінка брата її прабабусі), яка померла у 1995 році, але цю частину домоволодіння в порядку спадкування ніхто не прийняв. Оскільки на іншу 1/2 частину домоволодіння ніхто не претендував, позивач розпочала користуватися нею, зробила ремонт огорожі, ремонт криши, зробила благоустрій прилеглої території, та платить по рахунках. Весь цей час з приводу користування будівлею ніхто ніяких претензій не пред'являв. Таким чином, з 1995 року вона фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіла та користувалася ? частиною житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], що належало покійній [PERSON] утримувала його, а тому заявляє про застосування ч.2 ст.344 ЦК України, оскільки вважає, що її право на вказаний будинок ґрунтується на давності володіння ним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити, пояснив, що ? частина спірного будинку належало родичці позивача (жінці брата її прабабусі), яка померла у 1995 році. В ньому вона постійно проживає, вільно користується всім майном та відкрито, безперервно, та добросовісно володіє спірною частиною житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель. Позивач піклується про будинок, проводить у ньому ремонт, сплачує комунальні платежі. Це домоволодіння в їхній сім'ї переходить із покоління в покоління. В матеріалах справи є інформація про те, що за період з 1995 року по 2000 рік включно з заявами про прийняття спадщини, про відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] року [PERSON] ніхто не звертався. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, подав до суду відзив на позовну заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] зареєстровано на ім'я: [PERSON] - ? частина та [PERSON] - ? частина. При житті, бабуся позивача - [PERSON] подарувала 1/2 частину вказаного домоволодіння своїй дочці [PERSON] (договір дарування від 14.02.2003, реєстровий номер 645 та витяг про реєстрацію права власності) - а.с. 15-17. У свою чергу 1/2 частину домоволодіння [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON] - позивачу по справі (договір дарування від 04.11.2011 року та витяг про реєстрацію права власності) а.с. 12-14. За адресою: [ADDRESS] зареєстрована та мешкає позивач [PERSON] Інша 1/2 частини домоволодіння належала родичці позивача [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за реєстр. №-2-ДН-223, виданого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори 10.03.1988 року, але цю частину домоволодіння в порядку спадкування ніхто не прийняв (а.с. 68). У свідоцтві про народження [PERSON], батьками значиться [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до відповіді на запит відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову [PERSON] померла [INFO] році, що підтверджується копією актового запису про смерть № 8518 складеного 15.05.1995 року - а.с. 76. Також судом встановлено, що позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією домової книги на аркуші 18; В порядку виконання запиту суду про забезпечення доказів надано інформацію Харківським обласним державним нотаріальним архівом: за даними Спадкового реєстру (довідка № 39181022, 39180972) виявлено, що за період з 1995 року по 2000 рік включно, з заявами про прийняття спадщини, про відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] року [PERSON] ніхто не звертався, також відсутні дані про наявність заповітів (100-102). На запит суду Перша Харківська державна нотаріальна контора повідомляє, що за період з 2001 року по 2014 рік включно, з заявами про прийняття спадщини, про відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] року [PERSON] ніхто не звертався (а.с. 89). Відповідно до ч.1ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 13 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п.п. 9, 10 Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається(частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). П. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд міг з 2003 року. На протязі багатьох років після смерті [PERSON], а саме з 2003 року, позивач господарює у будинку, здійснює поточні ремонти будинку та господарських будівель, зробила ремонт огорожі, криши, сплачує податки та послуги. На сьогодні вона залишилась єдиним добросовісним володільцем та користувачем вказаного житлового будинку. Таким чином судом установлено, що протягом строку давнісного володіння особа-володілець [PERSON] володіє нерухомим майном, жодна особа не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Згідно ч. 4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить. На підставі ст.344 ЦК України,

Outcome: approved