Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору з [PERSON], [PERSON], [PERSON] У позові зазначає, що 17.04.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір за № 22 - 310/213 на загальну суму 150 000,00 тис. доларів США із строком повернення до 17.04.2028 року. Відповідно до умов договору відповідачі зобов'язувались погашати заборгованість відповідно до умов цього договору. Для забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно: житлову квартиру по [ADDRESS] та житлову квартиру по [ADDRESS]. 17.04.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] зобов'язувався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] своїх зобов'язань. Крім цього, в липні 2014 року на адресу Банку надійшла нотаріально посвідчена заява [PERSON] із змісту якої вбачається, що кредитний договір від 17.04.2008 року за № 22 - 310/213 було підписано в його інтересах та усі грошові кошти за вказаним договором отримані саме ним, а відтак просив усі майнові вимоги та претензії по кредитному договору від 17.04.2008 року за № 22 - 310/213 пред'являти виключно до нього. Відтак, враховуючи зміст нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 16.07.2014 року за № 632, яка носить форму правочину, яким останній взяв на себе зобов'язання щодо погашення заборгованості перед Банком, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилаючись на те, що відповідачі не виконують взяті на себе зобов'язання, просить суд стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за кредитним договором № 22 - 310/213 від 17.04.2008 року у розмірі 177 958,03 доларів США та пеню в сумі 4 149 961,05 грн. В травні 2012 року [PERSON] та [PERSON] було подано зустрічний позов до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON] в якому просили суд визнати кредитний договір за № 22 - 310/213 від 17.04.2008 року укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та гр. [PERSON] удаваним, визнати кредитний договір за № 22 - 310/213 від 17.04.2008 року укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та гр. [PERSON] та визнати недійсним договір поруки від 17.04.2008 року укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та гр. [PERSON] У позові зазначають, що кредитний договір від 17.04.2008 року за № 22 - 310/213 було фактично укладено між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і [PERSON], остання жодних грошвих коштів за вказаним договором не отримавала, а усі грошові кошти згідно оскаржуваного договору було отримано та використано виключно [PERSON] Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Стащук О.М. первісний позов підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник позивачів за зустрічним позовом - [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав повністю з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання 09.06.2015 року не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового слухання, однак через канцелярію суду надійшла нотаріально завірена заява від 16.07.2014 року № 639 у якій останній просить зустрічний позов задоволити у повному обсязі та слухання справи проводити у його відсутності. Заслухавши пояснення представників по справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 17.04.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір за № 22 - 310/213 на загальну суму 150 000,00 тис. доларів США із строком повернення до 17.04.2028 року. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» свої зобов'язання за договором виконав, проте станом на 09.06.2015 року відповідачі свої зобов'язання належним чином не виконали в результаті чого по укладеному договору з Банком за № 22 - 310/213 від 17.04.2008 року рахується заборгованість у розмірі 177 958,03 доларів США та пеня в сумі 4 149 961,05 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Так, судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що як вбачається із нотаріально посвідчених заяв від 16.07.2014 року за № 632 та за № 639, кредитний договір від 17.04.2008 року за № 22 - 310/213 було підписано в інтересах [PERSON] та усі грошові кошти за вказаним кредитним договором було отримано саме [PERSON], яким останній розпорядився, а відтак в силу вимог закону, в останнього виник солідарний обов'язок перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо повернення суми заборгованості за кредитним договором від 17.04.2008 року за № 22 - 310/213. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відтак, позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості із [PERSON] згідно кредитного договору від 17.04.2008 року за № 22 - 310/213 підлягають до задоволення. З приводу позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості із [PERSON] як поручителя згідно договору поруки від 17.04.2008 року, суд зазначає наступне. 17.04.2008 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було укладено договір поруки на забезпечення виконання умов кредитного договору від 17.04.2008 року за № 22 - 310/213. Відповідно до п. 3.4. Кредитного договору, банк має право припинити видачу кредитних ресурсів, відмовити Позичальнику у продовження строків дії цього договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору, наступних випадках, а саме коли позичальник в період дії цього договору порушував будь - які умови цього договору, у тому числі позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів і комісійної винагороди до пунктів 3.2., 4.3., 4.4. Судом встановлено, що останній платіж, який було зроблено по кредитному договору № 22-310/213 від 17.04.2008 року було проведено ще 11.11.2008 року. Пунктом 3.4. Кредитного договору передбачено, що у випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобов'язаний здійснити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання вимоги банку. Так, матеріалами справи підтверджується, що 17.03.2009 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за вихідним № 622 було надіслано [PERSON] письмовий лист - вимогу про дострокове повне погашення заборгованості за цим договором, а саме банк вимагав повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання вимоги банку за кредитним договором від 17.04.2008 року № 22-310/213. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України, передбачено, що договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Згідно із положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Так, як вбачається із п. 6.2. договору поруки від 17.04.2008 року в останньому не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 3.4. кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 17 березня 2009 року листи - вимоги за № 622 про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор (ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, а саме із 27.03.2009 року. Проте, як вбачається із матеріалів даної судової справи, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся із позовом про стягнення заборгованості до [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором від 17.04.2008 року за № 22-310/213 тільки 12.07.2010 року, тобто через 1 рік та 7 місяців після зміни строку виконання основного зобов'язання (27.03.2009 року), а відтак пропустив шестимісячний строк на звернення із позовними вимогами до поручителя - [PERSON] Вищенаведена правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 21.01.2015 року у справі № 6 - 190цс14, яка в силу вимог ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Крім цього, як вбачається із правової позиції викладеної в постанові Верховного суду України від 17.09.2014 року у справі № 6 - 170цс13, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Суд звертає увагу на те, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, а відтак, позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором від 17.04.2008 року № 22 - 310/213 із поручителя [PERSON] до задоволення не підлягають. Щодо зустрічного позову, то враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що такий не підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що 17.04.2008 року саме між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір за № 22 - 310/213 на загальну суму 150 000,00 тис. доларів США, а відтак в силу вимог закону в останньої виник обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст. 61 цього Кодексу. Згідно п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі.

Outcome: dismissed