Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS] разом з господарськими будівлями та спорудами. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] з 2007 року почала мешкати в житловому будинку [ADDRESS] . Будинок належав [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті спадщину фактично прийняла але не оформила донька померлого [PERSON] . Позивач повністю розплатилась за будинок з відповідачем, яка фактично прийняла спадщину. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, оскільки вважає, що є правові підстави для визнання за нею права власності на будинок. Ухвалою від 26 червня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в прохальній частині позовної заяви просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач 03 серпня 2020 року надала суду заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, підтвердила обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с.30) Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У п. 24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~12\~червня 2009\~року N\~2\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства\~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції» судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пунктом 1 ч. 2 ст.\~16\~ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Предметом спору (змістом позовних вимог) є визнання права власності на житловий будинок. Підставою набуття права власності позивачем зазначається набувальна давність. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України). Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно з п. 8 Перехідних положень\~ЦК України правила статті 344\~Цивільного кодексу\~України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Беручи до уваги, що ЦК України\~набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, проаналізувавши зазначені вимоги закону, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, факт добросовісного, відкритого користування [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] разом з господарськими будівлями та спорудами на протязі більше 10 років є доведеним, разом з тим визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву. На підставі викладеного,

Outcome: approved