Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS], судові витрати стягнути з відповідача. Позов мотивує тим, що є власником житлового будинку [ADDRESS]. Крім неї у вказаному житловому будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідач зареєстрована, але після розірвання шлюбу з [PERSON] з вересня 2015 року не проживає з малолітньою дитиною [PERSON] в будинку [ADDRESS]. На день звернення з позовом до суду відповідач проживає за іншою адресою. Реєстрація відповідача у вказаному будинку позбавляє позивача можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатись належним їй майном. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив задовольнити, а справу розглянути без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду по справі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином згідно вимог статей 74, 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала. В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, яка була повідомлена належним чином, і яка про причини своєї неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала, суд відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 5-7/. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до довідки Камбурліївської сільської ради за вих. № 156 від 21.03.2017 року в домоволодінні [PERSON] зареєстровані, але не проживають [PERSON] та [PERSON] /а.с. 4/. Відповідно до ст. ст. 64, 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Статтею 405 ЦК Українипередбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік. Стаття 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки житловий будинок, у якому зареєстрована відповідач, належить позивачу на праві власності, проте відповідач з вересня 2015 року фактично в ньому не проживає, що не спростовано матеріалами справи, суд вважає, що заявлена позовна вимога про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає. Враховуючи, що відповідач з дочкою, добровільно покинули спірне приміщення і з 2015 року в житловому будинку не проживають, суд вважає, що вони втратили право користування житловим приміщенням. При таких обставинах, малолітню дитину відповідача слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням: житловим будинком [ADDRESS]. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved