Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач звернувся із вищевказаним позовом до суду, в якому вказує, що з відповідачем уклали шлюб 20червня 1992 року зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 194. Від шлюбу дітей на мають. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, з 1993 року сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Просить про розірвання шлюбу та стягнути понесені ним судові витрати з відповідачки. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує повністю, на заявлених вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с. 31). Відповідач в підготовче та судові засідання (07.11.2019р., 18.11.2019р., 09.12.2019р.) не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином через веб-сайт судової влади України (а.с. 23,30,35). Про причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала, правом надання відзиву не скористалася. Тому, зі згоди позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що сторонизнаходяться у шлюбі з 20 червня 1992 року зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 194, що підтверджується повторною копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] (а.с. 6). Від шлюбу спільних дітей не мають. Оскільки встановлено, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, любов та повага один до одного, вони разом не проживають з 1993 року, спільного господарства не ведуть, тому збереження шлюбно-сімейних відносин між сторонами неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ч.3,4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved