Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з нею - [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини від заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, для кожної дитини, щомісячно, починаючи з моменту подання позову та до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13.03.2017 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За вказаним рішенням місце проживання доньки [PERSON] визначено разом із нею, місце проживання [PERSON] визначено разом із батьком, однак з жовтня 2019 року син прийшов жити до неї та знаходиться на повному її утриманні. На даний час вона не має можливості зареєструвати місце проживання дітей за місцем їх фактичного проживання, бо відповідач не надає згоду на їх зняття з місця їх реєстрації та реєстрації за її адресою. Вона повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про них, займається їх вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей. Відповідач не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні дітей. Позивач зазначає, що вона є підприємцем, зараз перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Бусуєк Л.А. надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірителя, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Позивач з 27.08.2005 року перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.03.2017 року шлюб між сторонами було розірвано та визначено місце проживання дітей: малолітньої [PERSON] разом з матір`ю, неповнолітнього [PERSON] - з батьком. 09.02.2018 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , їй було присвоєно прізвище [PERSON] . До вересня 2019 року включно діти проживали відповідно до визначеного рішенням суду місця проживання. З жовтня 2019 року [PERSON] за власним бажанням прийшов на постійне проживання до матері - [PERSON] і з того часу мешкає з позивачем та її чоловіком. Позивач виховує сина та повністю його утримує. З того часу відповідач [PERSON] не допомагає позивачу утримувати дітей. На даний час діти фактично проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Викладене підтверджується характеристикою ЛНВК «ЗНЗ-ДНЗ №8» Лозівської міської ради Харківської області від 11.09.2020 року та не заперечується відповідачем. Крім того, 26.08.2020 року спеціалістами служби у справах дітей та Лозівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді обстежено умови проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що складено відповідний акт, згідно якого діти [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю та вітчимом, для виховання та розвитку дітей створені належні умови. Зі слів [PERSON] з`ясовано, що він близько 10 місяців мешкає у родині матері, повертатися до батька не висловив бажання. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1,3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. З системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи викладене, виходячи з інтересів дітей, суд вважає за необхідне визначити місце проживання [PERSON] за місцем проживання матері. Частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ст.ст. 182-183 СК України розмір аліментів, які стягуються на утримання дитини, встановлюється судом з урахуванням: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [INFO] народила сина [PERSON] , в зв`язку з чим перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Відповідач є дієздатним, має можливість утримувати дітей. Таким чином, виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, а також позиції відповідача щодо визнання позову, суд вважає, що є підстави для призначення аліментів в заявленому розмірі з дати пред`явлення позову згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Відповідно до ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. за вимогу про визначення місця проживання дитини, а також на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. за вимогу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 2,3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зазначені положення позивачем виконано, надано суду належні і допустимі докази на обґрунтування вищевказаних витрат, а тому її вимоги про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 гривень підлягають задоволенню.

Outcome: approved