Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що він є власником земельної ділянки, розташованої в садовому товаристві «Карпатські зорі» по вул. Довбуша, ділянка № 4 в м. Коломия, на якій розташований належний йому садовий будинок. Його дочка [PERSON] (д.п.Прусак) [PERSON] 25 жовтня 2003 року зареєструвала шлюб із [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану по місту Коломия [PERSON] міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 482. Після одруження дочка з чоловіком почали жити в належному йому садовому будинку. Від спільного проживання в шлюбі у них народилося двоє дітей [PERSON] та [PERSON]. З часом між донькою та зятем, з ініціативи останнього, стали виникати певні непорозуміння та сварки і скандали, в результаті яких відповідач застосував до доньки фізичну силу. Після чергової його протиправної поведінки останній вигнав його дочку разом з дітьми із будинку, де вони проживали. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 вересня 2016 року шлюб між ними розірвано. Він з дочкою часто звертались до відповідача щодо добровільного переїзду з вищевказаного садового будинку, оскільки будинок йому не належить та в ньому не зареєстроване його місце проживання. Однак, відповідач не дослуховувався до його слів, всі зауваження та прохання лише супроводжувалися агресивною поведінкою, різного роду образами та нецензурними словами в його сторону та його доньки. Крім того, він також звертався до [PERSON] відділу поліції з приводу усунення перешкод в користуванні майном, що стверджується відповідними копіями заяви та пояснення. В поясненні [PERSON] від 15 серпня 2016 року зазначено, що він не має наміру переїжджати з вищевказаного будинку в звязку з тим, що протягом останніх 12 років, поки він там проживав, ним було вкладено всі свої кошти в ділянку. До того ж в поясненні зазначено, що [PERSON] бажає вирішувати дане питання в судовому порядку. У висновку інспектора поліції від 20 серпня 2016 року зазначено, що для вирішення даного питання по суті необхідно звернутись до суду. Він не бажає надалі слухати в свою сторону нецензурну лайку, образи та погрози, оскільки дані конфліктні ситуації погано впливають на його стан здоров»я та його доньки. Виходячи із зазначеного посилаючись на житлове та цивільне законодавство, зокрема статтю 157 ЖК УРСР, яка передбачає можливість виселення членів сім»ї власника жилого будинку, без надання іншого жилого приміщення, у випадках передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, зокрема систематичне порушення правил соціалістичного співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними та ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні і ст. 319 ЦК України, яка передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, просить постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення без надання іншого житла [PERSON] із належного йому [PERSON] садового будинку, що розташований на земельній ділянці за адресою: вул. Довбуша,4 м. Коломия Івано-Франківської області в садовому товаристві «Карпатські зорі». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Він також зазначив, що 15 вересня 2016 року шлюб між відповідачем та дочкою позивача [PERSON] розірвано і фактично відповідач втратив статус члена сімї позивача. Спільне проживання відповідача з позивачем, а також його членами сімї є неможливим, оскільки як стверджується матеріалами перевірки з поліції, а також поясненнями свідка [PERSON] спільне проживання є неможливим та навіть небезпечним у звязку з тим, що відповідач вчиняє скандали та застосовує фізичну силу до інших осіб. Спірний садовий будинок, який на даний час не введений в експлуатацію, належить позивачу, оскільки розташований на його земельній ділянці. Позивач як власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Тому вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, відповідач заявив, що не збирається добровільно виселятись із спірного будинку у звязку з тим, що протягом його подружнього життя із [PERSON], а саме останніх дванадцяти років, коли він там проживав, ним було вкладено значні кошти на утримання та ремонти спірного садового будинку, стверджує, що заробляв кошти за кордоном, брав безпосередню участь у ремонті будинку та приведенні його в належний стан та готовий знову прийняти проживати в спірний будинок свою колишню дружину [PERSON] разом з дітьми, вважає, що сім`я розпалася через втручання батьків колишньої дружини, стверджує, що не вчиняв негідної поведінки відносно [PERSON] та дітей, просить у задоволенні позову відмовити. Беручи до уваги пояснення сторін, проаналізувавши та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи із наступного. Як видно із досліджених письмових доказів, позивач 11 липня 2007 року купив земельну ділянку для ведення садівництва, що розташована по вул. Довбуша, діл. № 4 садове товариство «Карпатські зорі» в м. Коломия Івано-Франківської області, загальною площею 0,0600 га, що стверджується даними договору купівлі-продажу, посвідченого 11 липня 2007 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2087. 21 грудня 2007 року позивачу видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 896220 на земельну ділянку площею 0,0600 га., призначену для ведення садівництва, яка розташована в садовому товаристві «Карпатські зорі» вул. Довбуша, ділянка № 4, м. Коломия Івано-Франківської області на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу від 11 липня 2007 року. Довідка судового експерта [PERSON], від 01 листопада 2016 року стверджує, що садовий будинок розміщений на земельній ділянці площею 0,0600 га по вул. Довбуша, 4 в м. Коломиї в садовому товаристві «Карпатські зорі», що належить позивачу, відповідає Державним будівельним нормам, є придатним для проживання. Проектної документації на садовий будинок не надано, у звязку з її відсутністю. Даними свідоцтва про народження серії ІІ-НМ №440971, виданого 14 червня 1983 року міським відділом ЗАГС м. Коломия, стверджується що [PERSON] є дочкою [PERSON]. Згідно зі свідоцтвом про одруження [PERSON] 25 жовтня 2003 року зареєструвала у відділі реєстрації актів громадянського стану [PERSON] міського управління юстиції Івано-Франківської області шлюб із [PERSON], актовий запис №482. Відповідно до даних свідоцтв про народження серії 1-НМ №214159 від 12 серпня 2004 року та серії 1-НМ №164473 від 21 жовтня 2010 року [PERSON] та [PERSON] вказані батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 30 липня 2016 року [PERSON] зверталась із письмовою заявою до [PERSON] з проханням вжиття заходів до її чоловіка [PERSON], який того дня вчинив з нею сварку, обзивав її нецензурною лайкою, застосував до неї та їх дітей фізичну силу. Позивач 09 серпня 2016 року звертався з письмовою заявою та поясненнями до [PERSON] з проханням виселення його зятя, який проживає без прописки із вищезазначеного садового будинку. В поясненнях також вказано, що дочка позивача проживала у спірному будинку на протязі 9 років та у звязку з побиттям її та онуків примусово залишила це житло та не має місця проживання. З письмових пояснень [PERSON] від 15 серпня 2016 року вбачається, що за адресою: м. Коломия, вул. Довбуша, 4, «Карпатські зорі» проживає протягом тривалого часу, близько 12 років. Дружина [PERSON] бажає щоб він поїхав із вказаного будинку, мотивуючи відсутністю його реєстрації місця проживання в ньому. За роки проживання в цьому будинку він всі кошти вкладав в цю земельну ділянку тому не має наміру покидати вказаний будинок. 20 серпня 2016 року начальником [PERSON] затверджено висновок по зверненні [PERSON] щодо проживання без прописки на його земельній ділянці зятя [PERSON]. У висновку вказано, що факти, наведені в заяві підтвердились, однак, в даному випадку існують цивільно-правові відносини, тому для вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 07 серпня 2016 року ОКП «Коломийське МБТІ» [PERSON] видано технічний паспорт на незавершене будівництво садового будинку № 4 масив «Карпатські зорі» м. Коломия, садове товариство «Мічурінець». Позивачу 28 грудня 2016 року керівником субєкта господарювання [PERSON] видано технічний паспорт на садовий (дачний) житловий будинок садового товариства «Мічурінець» № 4, масив «Карпатські зорі» в м. Коломия. Згідно із довідкою № 6, виданою 13 січня 2017 року садівницьким товариством «Мічурінець», позивач є членом вказаного товариства, користується земельною ділянкою площею 0,0900 га, місце розташування:Івано-Франківська область, місто Коломия, садівницьке товариство «Мічурінець», масив «Карпатські зорі», садова ділянка № 4. Відповідно до довідки садового товариства «Мічурінець» № 1 від 12 січня 2017 року на вищевказаній земельній ділянці розташований садовий будинок загальною площею 121,1 кв.м., який належить позивачу, і на даний час не введений в експлуатацію. Згідно з випискою з інвентаризаційних матеріалів № 56655, виданою 15 серпня 2016 року ОКП «Коломийське МБТІ», згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року в [PERSON] МБТІ право власності в м. Коломия, на будинок № 4, садове товариство «Мічурінець», масив «Карпатські зорі» не зареєстровано. Звертаючись до суду з позовною заявою позивач просить захистити його право, як власника майна, шляхом усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення без надання іншого житла [PERSON] із належного позивачу вищевказаного садового будинку, що порушує право позивача на власність та користування майном. Статтею 55 Конституції України\~встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказані норми передбачають усунення будь-яких порушень права власності. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Суд погоджується з позивачем в тому, що право власності є непорушним і що він вправі вимагати від будь-кого усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження своєю власністю. Проте основні посилання позивача зводяться до виселення відповідача із належного йому будинку за правилами житлового законодавства України - неможливість спільного проживання із відповідачем, з яким від до речі не проживав і не проживає. Відповідно до вимог ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною 1 ст. 116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження, які застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача. Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сімї на підставі ст. 116 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст. 29 ЦПКУкраїни про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами. У матеріалах справи даних про те, що до відповідача, систематично, тобто не менше двох разів, застосовувалися будь-які заходи запобігання чи громадського впливу, немає. Відповідно до правил ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, ні позивачем, ні його представником вказаних вимог закону не виконано і не надано доказів на підтвердження систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, або систематичного порушення правил співжиття, як це передбачено ст. 116 ЖК України. Тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити з звязку з їх безпідставністю. На підставі наведеного та ст.ст. 116, 157 ЖК УРСР, ст.ст. 321, 383, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed