Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за договором, посилаючись на те, що 26.11.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. У порушення вимог договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку чином станом на 30.03.2013 року має заборгованість у розмірі 21929,28 гривень, що складає 6653,83 гривень заборгованість за кредитом, 10537,57 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 3455,53 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи у розмірі 250 гривень - штраф (фіксована частка), 1032,35 гривень - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по договору в розмірі 21929,28 гривень та судові витрати 229,40 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву та просить її задовольнити у повному обсязі. Щодо заяви про застосування строків позовної давності не погодився, надавши суду скриншот програмного забезпечення, з якого видно, що строк дії картки - по лютий 2013 року Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, подав суду заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на ті обставини, що останній платіж він вніс у грудні 2008 року, а з позовом банк звернувся лише у червні 2013 року, а відтак, позивач пропустив строк звернення до суду із позовом. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н від 26.11.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном поверення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами, а також Правилами користування платіжною карткою складає між ними банківський договір. На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконував, передбачені умовами договору платежі не вносив, у зв'язку з чим станом на 30.03.2013 року має заборгованість у розмірі 21929,28 гривень, що складає 6653,83 гривень заборгованість за кредитом, 10537,57 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 3455,53 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи у розмірі 250 гривень - штраф (фіксована частка), 1032,35 гривень - штраф (процентна складова). 22.10.2014 року [PERSON] викладено письмові заперечення проти позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Доводи відповідача полягають в тому, що у даному спорі повинні бути застосовані строки позовної давності, що є підставою для відмови у позові. За правилами ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У заяві відповідач виклав свої заперечення проти позовних вимог позивача, мотивуючи це пропуском трирічного строку на звернення до суду із позовом, із посиланням на відповідні норми цивільного законодавства. Вказану заяву відповідач підтримав у судовому засіданні. Тому суд при вирішенні справи по суті виходить із того, що відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності. У відповідності до п.3.1 Умов та правил надання банківських послуг датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки банку» заяви. Згідно з п. 3.1.1, розділу ІІ «Користування карткою» Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.(а.с.12) Пунктом 3.1.3 розділу ІІ «Користування карткою» Умов та правил надання банківських послуг, встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Так, згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, висловленої в постанові суду від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14), зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Суд бере до уваги позицію Верховного Суду України, висловлену на засіданні Судової палати у цивільних справах 24 вересня 2014 року (при розгляді справи № 6-103цс14), предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Верховний Суд України також зазначає, що судами залишено поза увагою те, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці, і що останній платіж здійснено в листопаді 2008 року, дія картки закінчилась 30 жовтня 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у вересні 2013 року. Суди апеляційної й касаційної інстанцій, погоджуючись із доводами позивача щодо неодноразової пролонгації кредитного договору, не звернули уваги на те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 13 жовтня 2006 року не виконав. В силу вимог статті 360-7 ЦПК України позиції, висловлені Верховним судом України, є обов'язковими для всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до частини 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини 5 статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. З розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви в якості письмового доказу представником позивача, видно, що вперше сальдо простроченої заборгованості з'явилося 02.12.2008 року, тобто, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а до суду позивач звернувся лише у червні 2013 року (а. с. 1,3-7). Згідно частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи та пояснень відповідача вбачається, що відповідачем було заявлено письмово про застосування позовної давності - до ухвалення судового рішення. На думку відповідача, саме з цієї дати позивач нарахував на прострочену заборгованість відсотки, що видно з розрахунку, наданого позивачем. Оскільки позивач звернувся з даним позовом до суду лише 11.06.2013 року, в задоволенні позову слід відмовити . Позивач посилається як на доказ на копію скриншоту, з якої видно, що строк дії картки - до 02/13, а тому вважає, що не пропущено позовної давності для звернення до суду з позовом про захист порушених прав, оскільки позивач звернувся до суду 11.06.2013 року - до спливу позовної давності, перебіг строку якої розпочато з дня закінчення дії картки - з останнього дня лютого 2013 року. Така позиція не відповідає обставинам справи та суперечить позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 19 березня 2014 року в справі № 6-20цс14. В цій постанові вказано: «Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі, яка переглядається, судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору (пунктами 3.1, 3.3) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Як установлено судами попередніх інстанцій, відповідач перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим з 10 січня 2006 року у неї утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до неї 25 березня 2013 року. У зв'язку з наведеним висновок суду про початок перебігу позовної давності з 27 грудня 2010 року - з визначеної судом дати закінчення дії кредитного договору - та відсутність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованих на час звернення до суду платежів ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу». За таких обставин в даній справі початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, а саме, з 02.12.2008 року - коли вперше з'явилося сальдо простроченої заборгованості та банком було нараховано на прострочену заборгованість відсотки (а. с. 4 зв.). Оскільки позивач звернувся за захистом своїх прав 13.06.2013 року, з пропуском строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України, це є підставою для відмови у задоволені позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed