Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. В обґрунтування позову зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 19.03.2002 по 01.12.2006рік. Від шлюбу вона та відповідач мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з нею за адресою: [ADDRESS] та перебуває на повному її утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Крім того, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої дитини разом з нею за кордон для відпочинку та оздоровлення. Виїзд дитини разом з нею за кордон сприятиме розширенню світогляду сина, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку його особистості, фізично та морально зміцнить, пристосує до комунікабельності, вивченню мов, розширить світогляд. Просить: надати дозвіл на неодноразовий тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], до виповнення йому 16-ти річного віку, у супроводі його матері - [PERSON], [INFO], за межі України до держав Європейського союзу, держав Шенгенського простору, зокрема до Федеративної Республіки Німеччини, Королівства Бельгії, Французької Республіки, Велике Герцогство Люксембург, Королівство Нідерландів, Португальської Республіки, Королівства Іспанії, Італійської Республіки, Республіки Австрії, Грецької Республіки, Королівства Данії, Фінляндської республіки, Ісландії, Королівства Норвегії, Королівства Швеції, Естонської Республіки, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Польської Республіки, Чеської Республіки, Словацької Республіки, Республіки Словенії, Угорщини, Республіки Мальта, Швейцарської Конфедерації, Князівство Ліхтенштейн, Республіки Хорватія, Румунії, Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, а також Російської Федерації, Турецької Республіки, Республіки Грузії, Республіки Білорусь, Арабської Республіки Єгипет та Об'єднаних Арабських Еміратів, Мальдівської Республіки, Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка, Малайзії, Республіки Індія, Республіки Болгарії, Австралії, Ізраїлю, Тунісу, Канарських островів, країн Південної та Північної Америки, Китаю, В'єтнаму, країн східної Азії - без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON], [INFO]; надати дозвіл позивачу на виготовлення та оформлення в компетентних державних органах проїзні документи дитини - [PERSON], [INFO], до виповнення йому 16-ти річного віку, та оформлення всіх документів, пов'язаних із перетином державного кордону України без згоди батька дитини - [PERSON], [INFO]. Позивачка надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленному законодавством порядку, про причини неявки суду не повідомлені. У зв'язку з цим суд, з урахуванням думки позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, відповідно до ст.224 ЦПК України, ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, надіслала до суду листа, в якому просила розглянути справу у відсутності її представника. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з таких мотивів. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач з 19.03.2002р перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого 22.08.2007 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції АРК, шлюб сторін розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №501 від 01 грудня 2006 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], (запис про народження №128 від 26.03.2002р. в Книзі записів актів громадянського стану про народження, що стверджується свідоцтвом про народження, виданим 26.03.2002 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції АРК, [NUMBER]) . Відповідач не надає згоди позивачці на виготовлення документів на виїзд та виїзд дитини за кордон України. Відповідно до ст.313 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон), документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст.4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. Відповідно до ст.4 Закону та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року та ратифікованої Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За приписом ст.150 ч.2 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, його фізичне, духовний та моральний розвиток. З встановлених у ст.150 СК України обов'язків батьків щодо дитини, випливають відповідні права дитини на отримання належного фізичного, духовного та морального розвитку від батьків. Суд вважає надання дитині можливості відпочинку, у тому числі за кордоном, оздоровлення дитини, можливість розширення світогляду дитини при відвідуванні іншої країни, виконанням позивачкою, як матір'ю своїх батьківських обов'язків на підставі ст.150 СК України. Бездіяльність відповідача щодо ненадання дозволу на виїзд за кордон суперечить його обов'язкам встановленим у ст.150 СК України та правам дітей. За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України,з відповідача на користь позивачки підлягає стягненю сплачений позивачкою при зверненні з позовом в суд судовий збір в сумі 551,20грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved