Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом, де з урахуванням поданих уточнень зазначила, що є власником 17/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 27.12.2003 року, а також власником земельної ділянки, що розташована під її частиною житлового будинку, а також є прилеглою до неї. Відповідачі є власниками будинку по 83/200 частин кожний. Позивач зауважує, що на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 27.04.2005 року № 285 їй надано дозвіл на розроблення проектів розширення, реконструкції існуючих індивідуальних житлових будинків, прибудов та господарських будівель. На підставі вказаного рішення позивачем здійснено прибудову до належної їй частини будинку. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації прийнята Державною архітектурно-будівельною інспекцією і 18.11.2016 року зареєстрована за № 142163231898 серії ЖТ. З боку відповідачів чиняться перешкоди у реалізації права на вільне використання та розпорядження власником належного йому майна, яке полягає у відмові інших співвласників подати до державного реєстратора заяву про згоду на реєстрацію прибудови. Оскільки відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, позивач просить поновити її права шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належними 17/100 частинами житлового будинку [ADDRESS] та визнанням права на реєстрацію права власності на здійснені прибудови на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта без письмової згоди співвласників будинку. Відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позову. Відповідач [PERSON] подав відзиві на позовну заяву, в якому зазначив, що прибудинковими спорудами позивач вийшла за межі належної їй земельної ділянки, чим порушила права третіх осіб. В судовому засіданні сторони підтримали власні доводи. Суд, заслухав пояснення учасників, дослідив письмові докази та прийшов до наступного висновку. Позивач [PERSON] є власником 17/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 27.12.2003 року. Також позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0170 га згідно державного акту серії ЯЛ № 348362 від 19.11.2010 року, кадастровий номер 3019612529. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] є співвласниками будинку по 83/200 ідеальних частини на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 14.01.2009 року. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 27.04.2005 року № 285 [PERSON] надано дозвіл на розширення належної частини будинку по [ADDRESS] за рахунок нежитлової прибудови зовнішніми розмірами 3.30 * 12.20 м. Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області 18.11.2016 року зареєстровано подану Самойлюк [PERSON] М. декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 17.01.2019 року позивачу відмовлено у державній реєстрації прав власності у зв`язку з неможливість встановити наявність згоди інших співвласників. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. За положеннями ч.2 ст. 331 ЦК України право власності\~на новостворене\~нерухоме майно\~(житлові\~будинки,\~будівлі,\~споруди тощо)\~виникає з\~моменту завершення\~будівництва (створення\~майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Частиною 1 статті 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як зауважувалось вище, позивачем завершене будівництво нежитлової прибудови, декларація про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстрована Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області. Відповідно до п.45 «Порядку державної\~реєстрації речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень»,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~Українивід 25\~грудня 2015\~р.\~№ 1127,для\~державної реєстрації\~права власності\~у зв`язку\~із зміною\~суб`єкта такого\~права в\~результаті реконструкції\~об`єкта нерухомого\~майна,\~у тому\~числі в\~результаті переведення\~об`єкта нерухомого\~майна із\~житлового у\~нежитловий або\~навпаки подаються: документ,\~що посвідчує\~право власності\~на об`єкт\~нерухомого майна\~до його\~реконструкції (крім\~випадків,\~коли право\~власності на\~такий об`єкт\~вже зареєстровано\~в Державному\~реєстрі прав); документ,\~що відповідно\~до вимог\~законодавства засвідчує\~прийняття в\~експлуатацію закінченого\~будівництвом об`єкта; технічний\~паспорт на\~об`єкт нерухомого\~майна; письмова\~заява або\~договір співвласників\~про розподіл\~часток у\~спільній власності\~на реконструйований\~об`єкт нерухомого\~майна (у\~разі,\~коли державна\~реєстрація проводиться\~щодо майна,\~що набувається\~у спільну\~часткову власність); договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, реконструкція якого здійснювалась у результаті спільної діяльності). Відповідно до\~ст.\~358\~ЦК України\~право спільної\~часткової власності\~здійснюється співвласниками\~за їхньою\~згодою. Співвласники\~можуть домовитися\~про порядок\~володіння та\~користування майном,\~що є\~їхньою спільною\~частковою власністю. Кожен\~із співвласників\~має право\~на надання\~йому у\~володіння та\~користування тієї\~частини спільного\~майна в\~натурі,\~яка відповідає\~його частці\~у праві\~спільної часткової\~власності.\~У разі\~неможливості цього\~він має\~право вимагати\~від інших\~співвласників,\~які володіють\~і користуються\~спільним майном,\~відповідної матеріальної\~компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Суд звертає увагу, що права співвласників майна, в даному випадку житлового будинку, хоча і залежать від розміру часток у такому праві, що виявляється зокрема у обсязі виділення в натурі при поділі, отримання доходу з майна, його утримання, є рівними за суб`єктивним критерієм, тобто можливістю висловлювати позицію та надавати свою згоду у відповідних випадках. Необхідність отримання згоди іншого співвласника на реалізацію прав відносно майна, зокрема здійснення прибудови, не можна вважати абсолютною, та, на думку суду, в кожному випадку повинно визначатись з урахуванням характеру можливих порушень інтересів такого власника. В судовому засіданні встановлено, що порядок користування житловим будинком є таким, що склався. Вказане підтверджується змістом договору дарування від 27.12.2003 року, згідно якого в користування обдарованої [PERSON] перейшли приміщення вітальні 1-5, коридор 1-6, жила кімната 1-7 пл. 17,6 кв.м., кімната 1-4 пл. 10.4 кв.м., технічним паспортом, виготовленим станом на 28.02.2012 року, де згідно експлікації приміщень до плану визначено дві квартири. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що приміщеннями, які визначено за договором дарування від 27.12.2003 року, фактично користується позивач. Відповідачі з даного приводу заперечень не висловлювали. Крім того. відповідач [PERSON] в судовому засіданні зауважив, що будівництво прибудови здійснювалось за його згодою, власними силами та за кошти позивача. Є необхідним зазначити, що відповідно до п.2.1. «Порядку видачі будівельного\~паспорта забудови\~земельної ділянки,\~затвердженого Наказом\~Міністерстварегіонального розвитку,\~будівництва та\~житлово-комунального\~господарства України\~05.07.2011\~\~№ 103,видача будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг. Будівельний паспорт надається уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження пакета документів, до якого входять, крім іншого, засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову. Оскільки питання реєстрації (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації з органу державного архітектурно-будівельного контролю супроводжується адміністративної процедурою та завершується винесенням рішення (п. 4.ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»), наявність порушень під час будівництва, в тому числі пов`язаних із оформленням дозвільних документів, може бути підставою оскарження рішення про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації (п. 6 ст. 39 Законі). Відповідачами рішення органу державного архітектурно-будівельного контролю не оскаржувалось. Суд також зауважує, що відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачами не вказувалось на обставини порушення вимог діючого законодавства при реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зокрема у зв`язку з неподанням заяви про згоду інших співвласників при видачі будівельного паспорта. Відсутні також\~нормативні підстави\~об`єднувати одним\~документом за\~визначенням та\~порядком складання\~заяви про\~згоду співвласників,\~що подаються\~при отриманні\~будівельного паспорта\~та,\~в подальшому,\~до державного\~реєстратора.\~Для державної\~реєстрації прав\~заявник подає\~оригінали документів,\~необхідних для\~відповідної реєстрації,\~та документ,\~що підтверджує\~сплату адміністративного\~збору за\~державну реєстрацію\~прав (п.7\~Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). З огляду на визначене ч.4 ст. 357 ЦК України положення про незмінність часток у праві власності внаслідок прибудови, яка є власністю тієї особи, яка її виконала, суд відхиляє зауваження відповідача [PERSON] про можливе порушення його прав в разі подальшого поділу будинку. Розмір часток у праві власності на будинок залишається у встановлених рівнях, поділ будинку здійснюється без урахування прибудови, яка є власність одного співвласника. Заперечення даного відповідача з мотивів виникнення спору у користуванні земельною ділянкою не може вказувати на порушення прав як співвласника житлового будинку. Сторони не заперечували, що прибудова здійснена з боку частини будинку, якою користується позивач, перешкод у доступі іншої квартири відповідачі не мають. Прибудова розташована на земельній ділянці, що перебуває у власності позивача [PERSON] В разі порушення з боку даної особи меж земельної ділянки іншими спорудами, відповідачі мають право звернутись до суду за захистом своїх прав відновленням меж земельної ділянки, знесення самочинно збудованих споруд. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність порушення прав відповідачів як співвласників житлового будинку проведеним будівництвом, та, з огляду на дотримання балансу інтересів всіх співвласників, вважає необхідним задовольнити позов.

Outcome: approved