Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій зазначає, що вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.09.2003 року, від якого мають дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає із нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось, збереження їх сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Відповідач працює, повинен утримувати дитину. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття; сплачений судовий збір стягнути з відповідача. Позивач у судове засідання не з'явилась, однак в поданій до суду письмовій заяві просила розглядати справу за її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує, спору про розподіл сумісно нажитого майна не має. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач у судове засідання не з'явився, але подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, просив справу розглянути без його присутності, зазначив, що спору про розподіл сумісно нажитого майна не має, інших утриманців не має, стягнення за виконавчими документами з нього не провадяться Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2003 року, від якого мають дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає із позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с.14,15). Між сторонами немає взаєморозуміння, склалися різні погляди на життя, до примирення не спрямовані, проживають окремо, їх відносини припинили бути подружніми, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим. Спору відносно спільно нажитого майна у них немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON]. Дитина - [PERSON] знаходиться на утриманні матері, яка хоча і працює та отримує заробітну плату, але потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Відповідач матеріальну допомогу у добровільному порядку на утримання дитини не надає, хоча він має можливість надавати таку допомогу, оскільки працює апаратником повітроподілу ДП «Укрспецвагон» і має постійний заробіток, інших утриманців не має. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини між сторонами не досягнуто. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Розмір аліментів суд визначає у відповідності із ст. 183 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved