Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 39/200 ідеальних частин земельної ділянки площею 319 кв.м. за адресою [ADDRESS] в геометричних розмірах, встановлених згідно варіанту поділу № 4 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12.04.2011р. по периметру за ходом годинникової стрілки від точки А: 3,30; 29,01; 18,40; 16,75; 2,25 по житловому будинку (4,50; 1,30; 7,60; 7,15); 7,80, право власності на яку згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22.09.2011р. по справі № 2-425/11 (з врахуванням ухвал суду від 11.05.2017р. та 03.04.2019р.) визнано за [PERSON] , [PERSON] та яку виділено в натурі, залишивши іншу 39/200 ідеальну частин даної земельної ділянки у власності [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі ухвали 15 сесії 3 скликання Львівської міської ради від 13.12.2001р. № 1361 тодішнім співвласникам будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] для обслуговування житлового будинку виділено земельну ділянку площею 0,1000 га. Право спільної сумісної власності на таку земельну ділянку було оформлено державним актом на право власності на землю серії ЯА № 869633 від 01.02.2006р., який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договором оренди землі за № 01:06:438:00246. На підставі договору дарування від 18.04.2004р. [PERSON] та [PERSON] належні їм на праві власності 39/100 ідеальних частин будинку [ADDRESS] подарували позивачу. В подальшому, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22.09.2011р. визнано за [PERSON] , [PERSON] право власності на 39/100 ідеальних частин земельної ділянки, закріпленої за будинком [ADDRESS] загальною площею 0,1000 га, а також виділено в натурі [PERSON] , [PERSON] 39/100 ідеальних частин площею 319 кв.м. із земельної ділянки загальною площею 1000 кв.м., закріпленої за будинком [ADDRESS] в геометричних розмірах, встановлених згідно варіанту поділу № 4 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12.04.2011р. по периметру за ходом годинникової стрілки від точки А: 3,30; 29,01; 18,40; 16,75; 2,25 по житловому будинку (4,50; 1,30; 7,60; 7,15); 7,80, загальною площею 319 кв.м. Виготовлення технічної документації із землеустрою на виділену земельну ділянку для подальшої реєстрації розпочато на підставі договору від 03.04.2018р., укладеного з Львівською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру». Станом на даний час виготовлення технічної документації не завершено і як наслідок, право власності [PERSON] та [PERSON] не зареєстровано, а земельна ділянка в натурі не виділена. [PERSON] , який є її батьком, помер [INFO] , після чого у встановлений законом строк звернулась з заявою про прийняття спадщини. Мама позивача та чоловік спадкодавця третя особа [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь позивача, однак Четверта Львівська державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв`язку з відсутністю документів про реєстрацію за ним на права власності на 39/100 ідеальних частин земельної ділянки площею 319 кв.м., а також у зв`язку з тим, що право власності на таку земельну ділянку визнано за [PERSON] та [PERSON] , однак частка спадкодавця в спільному майні не визначена. Як наслідок, позбавлена можливості оформити спадщину в позасудовому порядку і тому, просить в судовому порядку визнати за нею право власності на 39/200 частки такої земельної ділянки, що становить Ѕ від тієї частки, право власності на яку визнано за [PERSON] , та [PERSON] на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22.09.2011р. Ухвалою судді від 10.07.2019р. відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в порядку загального позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Відзиву на позовну заяву, а також письмових пояснень щодо позову відповідач та третя особа не подали. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16.10.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Повноважний представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Третя особа в судове засідання також не з`явилась, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Враховуючи обсяг зібраних доказів, яких достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суд вважає можливим розглянути справу її відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.02.2006р. (а.с.19), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована за адресою [ADDRESS] . Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22.09.2011р., яке не оскаржувалось та набрало законної сили (а.с.7-9), за [PERSON] , [PERSON] визнано право власності на 39/100 ідеальних частин земельної ділянки, закріпленої за будинком [ADDRESS] загальною площею 0,1000 га. Цим же рішенням суду, з врахуванням ухвал про виправлення описок від 11.05.2017р. та від 03.04.2019р. (а.с.10, 11-12), які не оскаржувались та набрали законної сили, виділено в натурі [PERSON] , [PERSON] 39/100 ідеальних частин площею 319,0 кв.м. із земельної ділянки загальною площею 1000 кв.м., закріпленої за будинком [ADDRESS] в геометричних розмірах, встановлених згідно варіанту поділу № 4 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12.04.2011р.: по периметру за ходом годинникової стрілки від точки А: 3,30; 29,01; 18,40; 16,57; 2,25; по житловому будинку (4,50; 1,30; 7,60; 7,15); 7,80; загальною площею 319,0 кв.м. Іншу частину земельної ділянки, що становить 61/100 ідеальних частин земельної ділянки, закріпленої за будинком [ADDRESS] загальною площею 0,1000 га, з геометричними розмірами по периметру за ходом годинникової стрілки від точки А: 7,80; 1,60; 5,60; по житловому будинку (10,50; 11,45); 2.25; 16,75; 15,12; 30,00; 31,05 загальною площею 541 кв.м. залишено у власності відповідача [PERSON] . Також, зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] .. [PERSON] виділеною частиною земельної ділянки загальною площею 319,25 кв.м. на [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно спорудженої печі-коптильні та звільнення земельної ділянки від будівельного сміття, яке залишиться після демонтажу печі. Встановлено [PERSON] , [PERSON] безоплатний, безстроковий земельний сервітут щодо використання земельних ділянок шириною 1,00 м біля стін житлового будинку [ADDRESS] для можливості встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою здійснення ремонту стін будинку співвласниками житлового будинку. При цьому, позивач відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.13) на підставі договору дарування від 18.10.2004р. є власником 39/100 частин будинку [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] згідно копії свідоцтва про народження (а.с.17) є батьками позивача. Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.23-27), яке видано компетентними органами Федеративної Республіки Німеччина, апостильоване у відповідності до вимог Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Гаазька конвенція від 05.10.1961р.) та перекладене на українську мову, [PERSON] помер [INFO] . Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23\~постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. На основі аналізу вказаних правових норм під час розгляду цивільної справи № 149/167/19 (постанова від 22.01.2020р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював правовий висновок, згідно якого роз`яснив, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або відмова у видачі такого свідоцтва. Як вбачається з поданих матеріалів, у встановлений законом строк, а саме 09.04.2019р. позивач звернулась до Генерального консульства України в Гамбурзі з заявою про прийняття спадщини (а.с.15). В свою чергу, від 20.05.2019р. (а.с.16) третя особа відмовилась від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на позивача. Згідно відповіді Четвертої Львівської державної нотаріальної контори від 18.09.2019р. (а.с.20-21), позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що право власності спадкодавця на виділену йому земельну ділянку не зареєстроване. Крім того, право власності на таку земельну ділку визнано за [PERSON] та [PERSON] , однак частка спадкодавця у спільному майні не визначена. ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (п. п. 33, 34) вкотре повторив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata («вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень. У справі яка розглядається право власності на земельну ділянку визнано за спадкодавцем [PERSON] на підставі судового рішення, і як наслідок, таке право власності входить до складу спадщини. Разом з тим, у зв`язку з тим, що спадкодавець не оформив у встановленому законом права власності, набутого на підставі судового рішення, у позивача існують перешкоди в оформленні таких спадкових прав. Відтак, спадкові права позивача є порушені та з метою їх захисту суд вважає за необхідне в судовому порядку визнати за останньою право власності на земельну ділянку. Оскільки спірна земельна ділянка належала на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] , враховуючи принци рівності часток, який передбачено ч. 2 ст. 372 ЦК України, та порядку спадкування після смерті [PERSON] за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частки цієї земельної ділянки, а саме на 39/200 ідеальних часток. На підставі наведеного та

Outcome: approved