Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу зареєстрованого 24.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 204. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач наполягає на розірванні шлюбу з тих підстав, що вони припинили сумісне проживання з 21.10.2018 року, спільного господарства не ведуть. Між ними втрачене почуття любові та взаємоповаги. Майнового спору між ними немає. Тому, просить суд розірвати шлюб, що відповідає їхнім взаємним інтересам. Вказує, що збереження шлюбу неможливо, і це буде суперечити їхнім інтересам. Також, просить стягнути з відповідача судові витрати. Від сторін до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, а відповідач визнав позов в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], шлюб між сторонами було зареєстровано 24.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 204. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя і тоді суд відповідно ст. 112 СК України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. При встановлені таких обставин, при яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вимогами ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Суд вважає, що підтримання позивачем позовних вимог вказує на те, що вона не згодна примиритися з відповідачем, а також не згодна на збереження шлюбу. Між сторонами втрачене почуття любові та взаємоповаги, шлюбні стосунки між ними припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав. Майнового спору між сторонами немає, таким чином причини розірвання шлюбу об'єктивні, подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи . Позивачем при поданні даного позову було сплачено судовий збір на суму в розмірі 704,80 грн. що підтверджується оригіналом квитанції за № 0.0.1174491345.1 від 01.11.2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання позову), ставки судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 704,80 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином та враховуючи вказані норми ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат, тобто суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн. За таких підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved