Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок, що розташований в м.Олександрія, Кіровоградської області по вул. Залізнична, 84 в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що 27.07.2013 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема і на будинок, що розташований в м.Олександрія, Кіровоградської області по вул. Залізнична, 84. Після смерті батька вона звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини , але у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно їй було відмовлено з тих причин, що нею не було підтверджено належним чином право власності померлого на житловий будинок. Тому вона вимушена звернутися для захисту своїх прав до суду. Представник позивача в судове засідання не з»явилась, надіслала клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача, зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явилась, надіслала клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази , суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 13 грудня 2013 року (справа № № 6-137цс13) право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1965 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року, кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином житлового будинку цей громадянин набув статусу власника житлового будинку. В судовому засіданні встановлено, що 27 липня 2013 року помер батько позивача [PERSON] (а.с. 7-9). Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно - житловий будинок, що розташований в м.Олександрія, Кіровоградської області по вул.Залізнична, 84, що належав [PERSON] на підставі договору про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 03.07.1964 року, акту про прийняття в експлуатацію будинку від 19.04.1973 року , рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.09.2008 року , на підставі якого в Олександрійському МБТІ за спадкодавцем було зареєстровано право вдасності на спірний будинок (а.с. 12-16, 18-23). Після смерті батька [PERSON] звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. Окрім неї із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також звернулась [PERSON], яка у визначений законом строк подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. Постановою нотаріуса № 1863/02-31 від 07 вересня 2017 року [PERSON] було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадкове майно житловий будинок, з тих підстав, що позивачем не було підтверджено належним чином право власності померлого на житловий будинок (а.с. 17). Та обставина, що житловий будинок що розташований в м.Олександрія, Кіровоградської області по вул. Залізнична, 84 увійшов до складу спадкового майна після смерті [PERSON] та належав померлому на праві приватної власності , підтверджується договором про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 03.07.1964 року, актом про прийняття в експлуатацію будинку від 19.04.1973 року , рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.09.2008 року , на підставі якого в Олександрійському МБТІ за спадкодавцем було зареєстровано право власності на нього (а.с. 12-16, 18-23). Оскільки позивач в іншій спосіб, окрім як, вернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування за законом , захистити своє порушене право не може , то суд вважає за необхідне її вимоги задовольнити. Враховуючи, що спір виник не з вини відповідача, судові витрати суд залишає по фактично понесеним.

Outcome: approved