Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернувся з цим позовом до суду до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 147968,83 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 89043,96 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 30063,01 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту 18935,23 грн. та пені за несвоєчасне повернення відсотків 9926,63 грн. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 20.02.2013 між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Правекс-Банком» та [PERSON]. було укладено кредитний договір № 499RNCA130510001, згідно якого позивач надав відповідачу споживчий кредит в сумі 115300,00 грн. для своєчасної оплати вартості транспортного засобу зі сплатою 15,00% річних, на строк до 20 листопада 2018 року. Цей кредит разом з процентами за користування кредитом [PERSON] зобовязувався повертати щомісячними платежами. Посилаючись на те, що відповідач, незважаючи на неодноразові повідомлення про необхідність виконання умов договорів, не виконує взяті на себе зобовязання, позивач просить стягнути з нього борг за кредитним договором станом на 26.10.16 р. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він позов підтримав, у випадку неявки до суду відповідача був не проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу заочно за відсутності відповідача за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином в строки встановлені договором або законом. У разі невиконання, або неналежного виконання зобовязань в односторонньому порядку, сторона винна в порушенні зобовязання, крім обов'язку виконати взяті зобовязання, повинна нести цивільну відповідальність відповідно умов договору або закону. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та відповідачем [PERSON] дійсно 20 лютого 2013 року був укладений кредитний договір № 499RNCA130510001, за яким відповідач отримав для оплати транспортного засобу 115300,00 грн. під 15,0% річних на строк до 20 листопада 2018 року включно. Відповідно до умов укладеного кредитного договору (п. 4.4.) відповідач зобовязувався погашати отриманий кредит та проценти щомісячно у строк до 20 числа наступного місяця. Розрахунок заборгованості за Кредитним договором ПАТ КБ «Правекс-Банк» свідчить, що станом на 26.10.16 р. у відповідача [PERSON] перед позивачем була наявна заборгованість на загальну суму 147968,33 грн., з якої прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів 50245,58 грн.; поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів 38798,38 грн., поточна заборгованість по відсотках 218,96 грн., прострочена заборгованість по відсотках 29844,05 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 18935,23 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків 9926,63 грн. Наявність простроченої заборгованості перед позивачем свідчить про неналежне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі порушення позичальником умов кредитного договору, де встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами в разі прострочення повернення чергової частини боргу позикодавець вправі вимагати дострокового повернення позики, що залишилася зі сплатою процентів, а також вимагати розірвання цього договору. Повідомленням укрпошти підтверджується факт, що позивач позбавлений можливості врегулювати спір у позасудовому порядку, оскільки на території проживання відповідача проводиться АТО, з ними відсутній поштовий звязок. За таких обставин суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 89043,96 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 30063,01 грн.. Що стосується стягнення пені, суд вважає необхідним зазначити таке. Положеннями ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач мешкає у населеному пункті, внесеному до переліку, на території якого проводиться антитерористична операція (див. розпорядження КМУ №1053 від 30.10.14 р. та розпорядження КМУ №1275-р. від 02.12.2015р.). Як вбачається із розрахунку заборгованості пеня була нарахована після 14 квітня 2014 року, що не відповідає наведеній вище нормі закону, отже в їх стягненні з відповідача слід відмовити. Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача на загальну суму 119106,97 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, враховуючи, що позов позивача задоволений частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial