Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку [ADDRESS], інша ? частина належала відповідачеві [PERSON], на частину земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS], на частину земельної ділянки площею 0,1873 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] та на частину земельної частки (паю), яка знаходиться у колективній власності КСП «Нове життя» на території Малополовецької сільської ради. 19.09.2016 року позивач отримала свідоцтво на право на спадщину за законом на ? частину зазначеного житлового будинку, проте, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 0,25 га та 0,1873 га у зв'язку з тим, що вони знаходяться у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] Також їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні частки (пай) у зв'язку з тим, що відсутній факт прийняття спадщини померлим [PERSON] після смерті його матері [PERSON] На підставі зазначеного просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на ? частину земельної ділянки площею 0,25 га; ? частину земельної ділянки площею 0,1873 га; ? частину земельної частки (паю), яка знаходиться у колективній власності КСП «Нове життя» на території Малополовецької сільської ради. В судовому засіданні позивачка та її представник надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву, в якій проти позовних вимог не заперечує та просить розглядати справу без його участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві був складений відповідний актовий запис за № 1207(а.с. 8). Реалізовуючи своє право на спадщину позивач звернуласьдо нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщинита отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] проте у видачі свідоцтва про право власності на земельні ділянки площею 0,25 га та площею 0,1873 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] їй було відмовлено, оскільки земельні ділянки знаходяться у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], що унеможливлює визначення складу спадкового майна без визначення розміру часток (а.с. 17). Також їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні частки (паї), які розташовані за адресою: Київська область, Фастівський район, Малополовецька сільська рада у зв'язку з відсутністю факту прийняття спадщини померлим [PERSON] після смерті [INFO] року його матері [PERSON] (а.с. 18). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Об'єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст.179 ЦК України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Згідно з п. 1 ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відповідно до державного акта на земельну ділянку, серії [NUMBER], [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,2500 га в [ADDRESS] співвласником зазначеної земельної ділянки також є [PERSON] (а.с. 9,10) Відповідно до державного акта на земельну ділянку, серії [NUMBER], [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1873 га в [ADDRESS] співвласником зазначеної земельної ділянки також є [PERSON] (а.с. 11,12). За правилами ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 1ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, зі змісту зазначених норм матеріального права випливає, що спільна власність може бути двох видів: з визначенням часток учасників (спільна часткова) і без визначення таких часток (спільна сумісна). Майно не може одночасно перебувати у спільній сумісній власності та спільній частковій власності. Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Крім того, згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Таким чином, враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що між відсутній договір щодо визначення розміру часток у спільному майні, суд виходячи із принципу рівності часток кожного із співвласників спільного сумісного майна, вважає, що частка кожного у спільному майні складає по 1/2 частці у спірних земельних ділянках. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» громадяни є власниками виключно тих земель, які вони одержали після розпаювання. Земельний сертифікат - це документ, що засвідчує право позивача на земельну частку й містить відомості про її вартість та розмір в умовних гектарах і не підтверджує право позивача на конкретну земельну ділянку. Відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду від 20.02.2006 року за [PERSON] визнано право власності на ? частку земельної ділянки (паю), яка перебуває у колективній власності КСП «Нове життя»Малоснітинської сільської ради (а.с. 20), проте за життя право власності за ним не було зареєстровано, оскільки в жовтні 2015 року оформив замовлення на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), однак завершити процес оформлення права власності не встиг через смерть. Відповідно до роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Системний аналіз наданих позивачем доказів, дає змогу суду достовірно встановити, що ? спірної земельної ділянки (паю), яка перебуває у колективній власності КСП «Нове життя»Малоснітинської сільської ради, належала чоловіку позивачку [PERSON] відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду від 20.02.2006 року,а відтак після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять усі права та обов'язки на зазначену частину земельної ділянки. Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцям за законом, має право на спадкування земельних ділянок та земельної частки (паю), тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності на них в порядку спадкування за законом,оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності визначені у Державних актах про право власності на землю розміру часток співвласників та при відсутності підтвердження факту прийняття спадщини померлим не існує. На підставі вищевикладеного, з урахуванням відсутності заперечень зі сторони відповідача щодо позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved