Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з моменту подачі цієї заяви і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги позивача визнає. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 07.10.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.7). Фактично шлюбні відносини у сторін припинені, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо один від одного, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не допомагає, хоча є працездатною особою, тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обов`язок батьків щодо утримання своєї дитини, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.91 р., передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до положень ч.1 ч.2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На цей час ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України з урахуванням усіх змін передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~рухомого та\~нерухомого майна,\~грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до вимог статей 181, 182, 183, 184 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи,\~що відповідач\~має працездатний\~вік,\~суд вважає,\~що він\~в змозі\~сплачувати аліменти,\~а тому\~виходячи з\~принципу справедливості\~та розумності,\~вважає за\~необхідне стягнути\~аліменти на\~утримання неповнолітньої дитини у\~розмірі 1/4\~частки його\~заробітку (доходу) щомісячно. При визначенні\~розміру стягуваних\~аліментів,\~суд виходить\~із встановлених\~під час\~судового розміру\~потреб дитини\~та відсутність\~об`єктивних\~даних про\~неможливість відповідача\~з поважних\~причин забезпечити\~такі потреби.\~Вирішуючи спір,\~суд керується\~пріоритетом інтересів\~дитини та\~вважає за\~можливе стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача аліменти\~на утримання\~дитини у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу). Відповідно до\~п.4\~ст.206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведені обставини, а також визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі та це визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України. Тому з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved