Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з наведеним позовом, у якому вказуючи на безпідставність реєстрації місця проживання відповідача у приналежній їй квартирі, просила суд захистити її права як власника зазначеної квартири [ADDRESS], шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням такої квартири. Так позивач вказувала на те, що зазначена квартира належить їх на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №97.12-765 від 05.12.1997 року, та 11.11.2002 року нею з відповідачем було укладено договір оренди житлового приміщення, у звязку з чим місце проживання відповідача було зареєстровано у встановленому законом порядку за зазначеною адресою. 11.11.2005 року строку дії вказаного договору оренди закінчився, та з тих пір відповідач у спірній квартирі на проживає, жодної участі у її утриманні чи експлуатації не приймає, та його місце знаходження позивачу не відомо. З викладених обставин позивач зауважувала про те, що відповідач, по при покладений на нього законодавством обовязок з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] на знявся, а тому позивач просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву відповідно до якої просив розглянути справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. У звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд в порядку статті 169 ЦПК України за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне: На вирішенні суду перебуває цивільна справа за вимогами про захист прав власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів безстороннім та належним судом, утвореним відповідно до закону. Звертаючись до суду за захистом свого права позивач самостійно обирає спосіб захисту його права та інтересу. Цивільно-правові відносини, що виникають у звязку з порушенням права власності позивача врегульовані положеннями ст. 317, 319, 386, 391 ЦК України, за якими визначено, що власнику належать права володіння користування та розпорядження приналежним йому майном на власний розсуд. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, [PERSON] є власником квартири № 54, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова 51/1, на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна №97.12-765 від 06.12.1997 року, що було укладено на Одеській спеціалізованій Біржі Нерухомості та у наступному зареєстровано у Одеському БТІ 17 грудня 1997 року за №527 стр.49кн.236пр. Договором оренди № б/н, від 11.11.2002 року, [PERSON] передала [PERSON] [PERSON] вищевказаний об'єкт нерухомості у користування строком до 11.11.2005 року (а.с.9) У звязку з укладенням такого договору [PERSON] [PERSON] набув права проживання у вказаній квартирі на період дії договору оренди. З такої підстави місце проживання відповідач, було зареєстровано у вказаній квартири у встановленому законом порядку, про що свідчить долучена до матеріалів справи довідка АВДР ГУ ДМС України в Одеській області від 18.07.2016 року (а.с.15) та довідка ЖБК «Чорноморський» №807 від 11.07.2016 року, про склад родини жильців квартири № 54, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова 51/1 (а.с.10). Відповідно до ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. У відповідності до ст. 168 ЖК України укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Так строк дії вищевказаного договору оренди квартири сплив 11.11.2005 року, та на вказану дату [PERSON] [PERSON] звільнив вказане приміщення, та з того часу за зазначеною адресою не зявлявся та жодної участі в утриманні спірного житлового приміщення не приймав. Така обставина справи випливає з наданих позивачем письмових пояснень а також підтверджується наданим до матеріалів справи актом про не проживання від 12.07.2016 року (а.с.4). З наведених правових положень та вказаних фактичних обставин справи вбачається, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням квартири № 54, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова 51/1, одночасно з закінченням дії вказаного договору оренди. Відповідно до ст. 7 Закону від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що наведений закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши вимогу про визнання такої особи такою, що втратила право користування відповідним житловим приміщенням. При цьому вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такою особою жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. (справа № 6-57цс11), що відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування судами першої інстанції. З викладеного вбачається, що обраний позивачем [PERSON] спосіб захисту її прав як власника шляхом визнання судом відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою є таким, що кореспондує порушеному праву позивача, а з такого заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню. З викладеного та

Outcome: approved