Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 18.08.2016 року близько о 20 год. 20 хв. відповідач, керуючи власним автомобілем [NUMBER], перебуваючи в стані алкогольного рухаючись по вул. Шевченка, 32, в с. Хохітва, Богуславського району Київської області, зі швидкістю близько 60 км/год., помітивши попереду себе велосипедиста [PERSON], який рухався у зустрічному йому напрямку, проявив неуважність та не врахувавши дорожньої обстановки, за якої велосипедист здійснював маневр переїзду на праву смугу відносно свого напрямку руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення керованого ним транспортного засобу з велосипедистом, чим порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 б), 2.9а), 10.1, 11,3,12.1 та 12.3 ПДР України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року. В результаті ДТП велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких 21.08.2016 помер в реанімаційному відділенні Богуславської ЦРЛ. В результаті даної ДТП позивачу заподіяні збитки в розмірі 48000 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку, а також витрати\~ на правову допомогу в сумі 5000грн.. В судове засідання представник позивача [PERSON] та позивачка\~ [PERSON] не з'явились. В заяві адресованій суду представник позивача [PERSON] просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки, хоч належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 ЦПК України судову повістку відповідачу було надіслано за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС Київської області від 20.08.2018 року підтверджено, що відповідач зареєстрований за адресою: [INFO]. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що вироком Богуславського районного суду Київської області від 13.12.2017 року\~ [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на пять років з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на три років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на два роки з покладенням обовязків, передбачених ст. 76 КК України за те, що 18.08.2016 року близько о 20 год. 20 хв. відповідач, керуючи власним автомобілем [NUMBER], перебуваючи в стані алкогольного рухаючись по вул. Шевченка, 32, в с. Хохітва, Богуславського району Київської області, зі швидкістю близько 60 км/год., помітивши попереду себе велосипедиста [PERSON], який рухався у зустрічному йому напрямку, проявив неуважність та не врахувавши дорожньої обстановки, за якої велосипедист здійснював маневр переїзду на праву смугу відносно свого напрямку руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення керованого ним транспортного засобу з велосипедистом, чим порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 б), 2.9а), 10.1, 11,3,12.1 та 12.3 ПДР України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року. В результаті ДТП велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких 21.08.2016 помер в реанімаційному відділенні Богуславської ЦРЛ. В результаті даної ДТП позивачу заподіяні збитки в розмірі 48000 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку, а також витрати\~ на правову допомогу в сумі 5000грн.. Встановлено, що відповідач [PERSON] стягувану суму визнав в повному обсязі, що підтверджується відповідною розпискою від 13.12.2017 року, відповідно до якої він зобовязався проводити кожного пятого числа поточного місця\~ відрахуванням з кінцевим терміном до 01.06.2018 року. Відповідач уникає відшкодування завданих збитків, не виявляє бажання врегулювати спір мирним шляхом. Задовольняючи позов суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 6 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред'являтися також за місцем завдання шкоди. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. А згідно ч. 1, 2, 5\~ ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Позивач суду довела, що відповідач не бажає добровільно відшкодувати спричинену шкоду. Відповідно до положень ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» - право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням транспортного засобу з установленим терміном дії. Відповідно до визначень ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Відповідно до пункту 2.1 статті 2 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Таким чином, позивач має право вимоги до відповідача про стягнення матеріальної шкоди в сумі 48 000,00 грн., що підтверджено матеріалами справи та власноручно написаною розпискою відповідача. В даному випадку, суд вважає , що позивач має право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать в тому числі - витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем було додано до матеріалів позовної заяви розрахунок витрат на првову допомогу адвоката відповідно до договору про надання правової допомоги від 07.08.2018 року, про надання їй правової допомоги, вартість якої складає 5000 грн., оплата підтверджена квитанцією. Таким чином, судові витрати, які понесла позивачка при зверненні до суду, також підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved