Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

позивач звернувся із позовною заявою до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, про визнання факту перебування у трудових відносинах. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебував у трудових відносинах з Національним медичним університетом ім. О.О. Богомольця на посаді Першого проректора з науково-педагогічної роботи станом на момент подачі позову. Позивач просить визнати виконуючим обов`язки ректора Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця за посадою на період відсутності ректора до призначення ректора за конкурсом. Так як 23.04.2018 МОЗ України звільнило з посади ректора НМУ ім. О.О. Богомольця [PERSON] призначивши позивача в.о. ректора «до проведення конкурсу на заміщення вакантної посади». 16.08.2018 позивачу стало відомо про те, що 14.08.2018 МОЗ видало наказ № 42-о, яким обов`язки в.о. ректора покладено на директора інституту післядипломної освіти НМУ ім. О.О. Богомольця [PERSON] , а позивача, відповідно, звільнено від виконання обов`язків в.о. ректора шляхом визнання наказу від 23.04.2018 № 18-о «Про покладення обов`язків» таким, що втратив чинність. Окружним адміністративним судом м. Києва 05.09.2018 було винесено ухвалу про забезпечення позову у справі № 826/14303/18 шляхом зупинення дії Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 14.08.2018 № 42-о «Про покладення обов`язків», а саме, заборонити МОЗ України призначати в.о. ректора НМУ ім.. О.О. Богомольця та вчиняти будь-які інші дії щодо покладення обов`язків ректора НМУ ім.. О.О. Богомольця на будь-яку особу, окрім випадків, визначених ЗУ «Про вищу освіту». Відтак, на офіційному сайті МОЗ України, який є органом управління відносно НМУ ім. О.О. Богомольця, а також на сайті НМУ ім. О.О. Богомольця, з`явилися повідомлення, що позивача було звільнено з посади Першого проректора наказом в.о. ректора [PERSON] від 04.09.2018. Крім того, позивач вказує, що його незаконно було виключено з ЄДР, як підписанта. Відповідно, це перешкоджає позивачу виконанню своїх посадових обов`язків на посаді Першого проректора та в.о. ректора та створює правову невизначеність. 04.09.2018 позивач вказує, що його не було ознайомлено з наказом про звільнення, натомість 05.09.2018 позивача було ознайомлено з наказом в.о. ректора Кучина Ю.Л. № 23 від 05.09.2018 «про внесення змін до наказу НМУ від 26.0н6.2014 366 «Про делегування прав», в п.1 якого зазначено « Залишити першим проректором з науково-педагогічної роботи [PERSON] право підпису наказів..» Ухвалою суду від 04.12.2018 позовну заяву [PERSON] до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця про визнання факту перебування у трудових відносинах - залишено без руху. 29.08.2019 позивач подав через канцелярію суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 29.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами позовного (спрощеного) провадження. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем перебування вказаним в позовній заяві, проте поштова кореспонденція до суду не поверталася. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 23.04.2018 МОЗ України звільнило з посади ректора НМУ ім. О.О. Богомольця [PERSON] призначивши позивача в.о. ректора «до проведення конкурсу на заміщення вакантної посади». 16.08.2018 позивачу стало відомо про те, що 14.08.2018 МОЗ видало наказ № 42-о, яким обов`язки в.о. ректора покладено на директора інституту післядипломної освіти НМУ ім. О.О. Богомольця [PERSON] , а позивача, відповідно, звільнено від виконання обов`язків в.о. ректора шляхом визнання наказу від 23.04.2018 № 18-о «Про покладення обов`язків» таким, що втратив чинність. Судом, досліджено копію наказу №42-о від 23.08.2018 з якого вбачається факт того, що на позивача були покладені обов`язки в.о. ректора Національного медичного університету імені Р.О. Богомольця до призначення ректора НМУ ім. О.О. Богомольця та копію наказу від 14.08.2018 № 42-о, відповідно до якого, з 15.08.2018 виконання обов`язків ректора НМУ ім. О.О. Богомольця було покладено на [PERSON] , та вважати таким, що втратив чинність наказ від 23.04.2018 №18-о «Про покладення обов`язків». На підставі досліджених наказів, що містяться в матеріалах справи, суд не вбачає порушення відповідачем прав позивача. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку про те, що позивачем в надано достатні та обґрунтовані докази на підтвердження обставин, на які він посилається. Однак позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення його прав, відповідно, судом не встановлено, яким саме чином порушено право позивача, яке підлягає відновленню, а тому суд вважає що позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed