Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач звернулась до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, за яким просить надати її дозвіл на виїзд їх спільної з відповідачем дитини - [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказувала на те, що сторони по справі є батьками вказаної дитини, та на час вирішення справи дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, а відповідач у свою чергу, за поясненнями позивача жодної участі у житті дитини не приймає, від виконання батьківських обов'язків - ухиляється. При цьому позивач вказувала на те, що через ухилення відповідача від виконання його батьківських обов'язків та у тому числі - від надання дозволу на виїзд дитини за кордон та на виготовлення для такої дитини проїзних документів інтереси дитини зазначають істотних обмежень, оскільки фактично дитина позбавлена можливості подорожувати до інших країн та зростати культурно, розширювати свій кругозір. Вказуючи на викладені обставини та посилаючись на те, що через такі обставини інтереси дитини зазнають необґрунтованих обмежень позивач просила суд позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце його проведення повідомлені у встановленому законом порядку. Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлень, заяв, клопотань або заперечень не надав. Виходячи з наведених обставин суд дійшов висновку про настання передбачених ч.4 ст. 169 ЦПК України обставин та можливість вирішення справи за відсутності сторін, на підставі наявних серед її матеріалів доказів. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.11.2000 року, що було видано Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської рай адміністрації виконкому Одеської міської ради, сторони у справі мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Згідно наданих позивачем пояснень що не заперечувались відповідачем, останній ухиляється від надання дозволу на виїзд вказаної дитини закордон у супроводі матері, не надає згоди на виготовлення для дитини проїзних документів. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 13 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, і повертатися у свою країну. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний, право вільно залишати територію України. Відповідно до ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідності до ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 2 ст. 155 Сімейного кодексу України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За положеннями ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально засвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей], а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 154 Сімейного кодексу України, батьки мають право звертатися до суду, за захистом прав та інтересів дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з наведеного суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність їх задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved