Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що відповідач є батьком двох неповнолітніх дітей, матір яких 16 березня 2012 року померла. Долею цих дітей не цікавиться, участі в їх вихованні не приймає, однією сім'єю з ними не проживає вже більше 6 років, не допомагає їм та місце перебування його невідомо, тому просить позбавити його батьківських прав та стягнути з нього на їх утримання аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але, змінюючи вимоги, просить лише позбавити останнього батьківських прав. Представник органу опіки та піклування з вимогами позову погодився та не заперечує проти їх задоволення. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач, у судове засідання не з'явився та про причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши представників позивача та органу опіки та піклування, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жабракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] (а.с.7.8). Як свідчить з висновків опікунської ради вилучення дитини, а саме [PERSON] із сім'ї вітчима [PERSON] та продовження терміну перебування дитини в притулку для неповнолітніх є доцільним (а.с.5,6 ). Підтримуючи позовні вимоги, представники позивача та органу опіки та піклування зазначили, що відповідач, на даний час з дітьми не проживає, а місцезнаходження його невідоме. Останній раз його бачили в день похоронів своєї дружини [PERSON] у березні 2012 року. Однак ніяких заходів попередження щодо неналежного виконання обов'язків по вихованню дітей відносно нього ніхто не приймав. У відповідності до вимог ст.159 ЦПК України суд повинен під час розгляду справи дослідити докази у справі безпосередньо. Враховуючи наведену норму процесуального закону, суд не приймає до уваги письмові пояснення свідків (а.с.21,22) та й на підставі ст.59 ЦПК України вважає їх недопустимими, оскільки вони одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ст.180 ЦПК України). У ст.164 СК України підстави для позбавлення батьківських прав подані вичерпно і жодні інші обставини не можуть призвести до позбавлення батьківських прав. Тому відсутність відповідача за місцем проживання як це зазначається у позові, не може вважатись, на думку суду, як ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Слід також зазначити, що для позбавлення батьківських прав мало переконатися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки за умови винної поведінки ухиляються від їх виконання. А це означає, що вони наполегливо, систематично, не звертаючи увагу на всі заходи попередження, продовжують не виконувати свій батьківський обов'язок. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №3 від 30 березня 2007 року звернув увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось з батьків або обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки і піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено того факту, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками та внаслідок своєї саме винної поведінки ухиляється від виховання дітей.

Outcome: dismissed