Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою із вимогами до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання їх спільних дітей (а.с. 3 - 5). Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2018 року позов задоволено та розірвано шлюб між сторонами (а.с. 65). В обґрунтування своїх вимог про визначення місця проживання дітей позивач зазначила, що вона має з відповідачем двох спільних дітей. Старша дочка [PERSON] проживає разом із нею, а молодша [PERSON] із відповідачем, який чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною. Посилаючись на відсутність підстав для розлучення дитини із матір`ю, позивач просить визначити місце проживання обох дочок разом із нею. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов та просили задовольнити його вимоги з викладених у заяві підстав. Під час розгляду справи відповідач подав зустрічний позов у якому просить визначити місце проживання молодшої дочки [PERSON] разом із ним, а старшої [PERSON] разом із позивачем. В обґрунтування своїх вимог відповідач зазначив, що оскільки старша дочка виявила бажання проживати разом із матір`ю, він проти цього не заперечив. Також, зазначив, що молодша донька з кінця жовтня 2017 року проживає разом з ним у квартирі, що належить йому на праві власності. Донька знаходиться на повному утриманні батька. Донька відвідує Дитячий навчальний заклад № 12 м. Василькова Київської області (а.с. 42 - 47). Також, відповідачем надано відзив на позов у якому він аналізує зміст вимог позивача (а.с. 29 - 33). Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо вимог первісного позову та просив задовольнити вимоги зустрічного позову. Окремо слід зауважити, що вступне слово сторін та їх пояснення по суті спору, полягають у взаємну звинуваченні один одного у неналежному виконанні обов`язків подружжя і виховання дітей та за своїм змістом є вираженням особистого неприязного відношення сторін один до одного із негативною критикою дій опонента. Третя особа по справі, як орган опіки і піклування висловила думку про те, що відсутні виняткові обставини у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір`ю. На думку третьої особи, діти завжди проживають з матір`ю, тільки якщо батько не доведе у суді виняткових обставин неможливості цього та визначення місця проживання дітей разом з ним (а.с. 141 - 142). Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] , якого вона знає як добру і розумну людину. Пояснила, що його дитина [PERSON] проживає разом із татом; дівчинка завжди охайна, одіта в чистий одяг. У її присутності дівчинка сказала [PERSON] « Тато , я тебе люблю». Матір дівчинки вона ніколи не бачила. Двоюрідна сестра [PERSON] - [PERSON] допитана під час розгляду справи в якості свідка пояснила, що малолітня [PERSON] проживає разом із своїм татом. Пояснила, що [PERSON] комфортно почуває себе із татом. Дитина вирізняє дії тата, які мати не робить, а тато робить (готує їжу). Вислухавши вступне слово учасників справи, пояснення свідків та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. Сторони є батьками дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 грудня 2017 року і Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 грудня 2017 року (а.с. 7, 8). Із даних штампу в паспорті громадянина України серії [NUMBER] та Акту депутата Васильківської міської ради Мурашко Н.Ф. обстеження житлових умов від 14 березня 2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 9). Вказана квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності у рівних частках, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.04.2018 року (а.с. 26 - 27). Згідно із довідками КП «Васильківтепломережа», [PERSON] є власником особового рахунку № 2287-0 за адресою: [ADDRESS] ; станом на 01.04.2018 року заборгованість по оплаті за опалення складає 11 906 гривень 58 копійок (а.с. 23). На обліку у лікарів нарколога і психіатра [PERSON] не перебуває, що підтверджується відповідними медичними довідками Васильківської лікарні від 27 і 28 березня 2018 року (а.с. 117, 118). Довідками ТОВ «Бізнес тюнінг центр» від 24 квітня, 23 липня і 31 грудня 2018 року підтверджується той факт, що [PERSON] офіційно працевлаштована та позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 28, 119, 120, 121). Із довідки Васильківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Васильківської міської ради від 20.04.2018 року № 82 вбачається, що [PERSON] навчається у вказаній школі, має достатній рівень знань; [PERSON] відвідує додаткові заняття з англійської мови, багато читає; [PERSON] бере активну участь в житі класу та займається вихованням дички [PERSON] ; батько [PERSON] відвідав школу кілька разів, в один з яких образив вчителя, досягненнями доньки не цікавиться (а.с. 21). Актом № 56 обстеження умов проживання [PERSON] від 04.06.2019 року зафіксовано, що [PERSON] за своїм місцем проживання створила умови для проживання та виховання дитини (а.с. 178). Із даних штампу в паспорті громадянина України серії [NUMBER] та Акту депутата Васильківської міської ради Коваленка Ю.І. обстеження житлово-побутових умов від 18 квітня 2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 48, 52). Вказана квартира належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.03.2017 року (а.с. 51). Відповідно до змісту характеристики ЖСК «Маяк-2» від 11.06.2019 року № 2, [PERSON] , який самостійно виховує дочку [PERSON], користується повагою сусідів та має виключно позитивну характеристику (а.с. 181). За колишнім місцем роботи у Львівському державному університеті [PERSON] також характеризується позитивно, як сумлінний і кваліфікований фахівець, про що складено відповідну характеристик від 12.04.2018 року (а.с. 55). [PERSON] має інвалідність ІІ групи, що підтверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER] (а.с. 58). [PERSON] довічно отримує пенсію за вислугу років як інвалід армії, про що свідчить пенсійне посвідчення № [NUMBER] (а.с. 59). Згідно із довідкою Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 02.07.2018 року № 184, середньомісячний розмір пенсії складає 8 424 гривні 59 копійок (а.с. 81). Відповідно до копії довідки № 14 від 28.02.2018 року [PERSON] відвідувала Васильківський ДНЗ № 5 «Дзвіночок» з 29.06.2017 року по 02.02.2018 року (а.с. 10). Надалі [PERSON] відвідує Васильківський ДНЗ № 12 «Дюймовочка», що підтверджується довідкою закладу № 19 від 10.04.2018 року; приводить і забирає дитину батько (а.с. 35). Актом № 60 обстеження умов проживання [PERSON] від 11.06.2019 року зафіксовано, що [PERSON] за своїм місцем проживання створив умови для проживання та виховання дитини (а.с. 179). Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 26.06.2018 року № 214, яке в подальшому було змінено, за заявою [PERSON] їй визначено години спілкування із дочкою [PERSON] (а.с. 112, 113, 116). Проте, під час розгляду справи в судовому засіданні з власних пояснень сторін судом достовірно встановлено, що вказані рішення органу опіки та піклування не виконуються через особисті неприязні відносини між сторонами, які обопільно створюють один для одного такі обставини, які унеможливлюють спілкування [PERSON] із дочкою [PERSON] і [PERSON] із дочкою [PERSON] через різні причини. Також, під час розгляду справи, на підтвердження своїх доводів [PERSON] надав суду Висновок психологічного обстеження [PERSON] , відповідно до якого: базову потребу [PERSON] в безпеці й турботі забезпечує її батько; через те, що головна відповідальність за виховання і утримання [PERSON] лежить на [PERSON] , [PERSON] психологічно «належить» саме батькові, стосовно якого вона ( [PERSON] ) переживає реальні дочірні почуття і почуття відповідальності за свою поведінку; [PERSON] забезпечив стабільність життєвої ситуації і міру емоційного прийняття, які убезпечили [PERSON] від залучення до конфлікту лояльності; такий спосіб інтерпретації [PERSON] для [PERSON] подій, учасником яких є і сама [PERSON] та її батьки, забезпечує [PERSON] переживання психологічного комфорту і безпеки, що, в свою чергу, є головною умовою відповідного до віку її психічного розвитку; емоційно-позитивні стосунки [PERSON] з батьком, їх взаємна довіра і розуміння допомогли [PERSON] пережити фазу стабілізації нової для неї сім`ї (у складі батька та її самої); соціально-підтримуюче оточення [PERSON] утворює її батько; [PERSON] створив для [PERSON] простір в якому остання не переживає почуття ізольованості, самотності, а, навпаки, переживає позитивні почуття прийняття, власної значущості, безпеки, емоційного контакту з близькою їй людиною; позиція [PERSON] , його пояснення того, що відбувається, забезпечує [PERSON] переживання психологічного комфорту і безпеки; якість контакту, який існує між [PERSON] та її батьком свідчить, що для [PERSON] її батько є головним джерелом емоційного тепла та своєчасної підтримки; [PERSON] є тим дорослим, хто забезпечує [PERSON] потребу у неформальному спілкуванні і з яким у неї склалися довірчі стосунки; ставлення до матері [PERSON] у [PERSON] є специфічним: образ матері представлений у свідомості [PERSON] , однак вона не відчуває безперервності, позитивної забарвленості контакту з матір`ю; тому [PERSON] не була включена [PERSON] до кола дорослих людей, які утворюють стосовно неї соціально підтримуюче оточення; ознак, що дозволяють стверджувати про наявність впливу батька ( [PERSON] ) на формування у [PERSON] негативної думки про матір ( [PERSON] ) - не виявлено; також, не виявлено жодної з восьми ознак емоційного відчуження дитини, наявність яких дозволяє стверджувати, що один з батьків психологічно впливає на дитину, формуючи у неї негативну думку про іншого батька (а.с. 124 - 136). Допитана в судовому засіданні [PERSON] , яка здійснювала вказане психологічне обстеження [PERSON] , підтвердила обставини викладені у складеному нею висновку та пояснила, що вона досліджувала відносини дитини і батька, стосунки дорослого і дитини, яке відбувалося в ігровій формі. [PERSON] говорила про складні стосунки батьків, які сварились. Батько пішов, а вона хотіла до тата і мама «викинула її як кошеня» у коридор. [PERSON] неодноразово переживала неприємні ситуації із мамою; прямо не говорила, що мама погана, але в різних ситуаціях говорила про те, що дитині не подобається. Пояснила, що тиску на дитину батько не здійснював; батько також сварить [PERSON]. Зазначила, що внутрішні «ваги» [PERSON] на стороні батька і дитина прийняла рішення на його користь. Вирішуючи спір по суті, суд використовує наступні норми законодавства. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Суд враховує, що у цій справі обидва батьки бажають належно виконувати свої батьківські обов`язки, підстав вважати їх такими, що неналежно виконують ці обов`язки, у суду немає. Також, обидва батьки мають самостійний дохід, при цьому станом на час розгляду справи у суду відсутні відомості про зловживання кимось із батьків спиртними напоями або наркотичними засобами, обидва батьки позитивно характеризуються за місцем проживання та роботи, випадків демонстрації кимось із батьків аморальної поведінки судом не встановлено. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно із статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 року № 9-1580/0/4-17, а також із змісту інформації, викладеної на офіційному веб-сайті Європейського суду з прав людини за посиланням https://hudoc.echr.coe.int/eng#\«languageisocode»:[«ENG»],«respondent»:[«UKR»],«documentcollectionid2»:[«GRANDCHAMBER»,«CHAMBER»],«itemid»:[«001-175140»]\ вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам кожної із дітей відповідатиме постійне проживання дитини разом із тим з батьків, з яким дитина проживає на час постановлення даного рішення. Зокрема, [PERSON] в першу чергу відносить до кола своєї сім`ї батька та за місцем її проживання створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. Примусове передання дитини [PERSON] на постійне проживання із матір`ю, з якою у дитини станом на час розгляду справи відсутній постійний емоційний, сімейний зв`язок та до якої дитина не відчуває такої сильної прихильності, як до батька, очевидно не відповідатиме інтересам дитини. Посилання сторони позивача у судових дебатах на Принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, суд не приймає до уваги, оскільки вказана Декларація не є юридично обов`язковим документом та у розумінні Закону України «Про міжнародні договори України» не є міжнародним договором. Натомість, Конвенція про права дитини, в якій закладено принцип інтересів дитини понад усім, ратифікована постановою ВР від 27.02.91 року. Крім того, Велика Палата ВС відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Велика Палата ВС зауважує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Отже, первісний позов слід задовольнити частково, а зустрічний позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: partial