overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 18 лютого 2005 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, у звязку з чим між ними постійно виникають суперечки та сварки. Вказала, що за таких обставин збереження шлюбу неможливе, а тому просить суд його розірвати. Сторони подали заяви у яких просять розглядати справу у їх відсутність, позивач позов підтримала, а відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі . Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі із 18 лютого 2005 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №174 /а.с. 9/. Сторони з листопада 2013 року проживають окремо і повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу не відповідає їх інтересам. Згідно до норм\~ ст. 51 Конституції України\~ та\~ ст. 24 Сімейного Кодексу України\~ шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом\~ ст. 55 СК України\~ дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3\~ ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3\~ ст. 105 СК України\~ шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 21 лютого 2009 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO], яких позивач просить залишити їй на виховання. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникають суперечки та сварки. Вказала, що за таких обставин збереження шлюбу неможливе, а тому просить суд його розірвати. Сторони в судове засідання 24.04.2015 року не з'явились, надали заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутність, позивач позов підтримала, а відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі /а.с. 21,22/. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі із 21 лютого 2009 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №212 /а.с. 4/. Сторони протягом шести місяців проживають окремо і повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу не відповідає їх інтересам. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 21 січня 2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, у звязку з чим між ними постійно виникають суперечки та сварки. Вказала, що за таких обставин збереження шлюбу неможливе, а тому просить суд його розірвати. Сторони надали заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутність, позивач позов підтримала, а відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі . Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі із 21 січня 2010 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №50 /а.с. 7/. Сторони з червня 2014 року проживають окремо і повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу не відповідає їх інтересам. Згідно до норм\~ ст. 51 Конституції України\~ та\~ ст. 24 Сімейного Кодексу України\~ шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом\~ ст. 55 СК України\~ дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3\~ ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3\~ ст. 105 СК України\~ шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, який зареєстрований 13 грудня 1988 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова, актовий запис №920. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що спільне проживання з відповідачем у них не склалося у звязку з тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства між ними припинені більше двадцяти років, а тому вважає, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу неможливе. Розлад між ними носить стійкий характер, відновлення подружнього життя неможливе. Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомили. Від позивача до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить розірвати шлюб з відповідачем. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Позивач перебуває у шлюбі з відповідачем з 13 грудня 1988 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова, актовий запис №920.. Примирення між сторонами неможливе. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені більше двадцяти років тому. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу. Враховуючи, що подальше сімейне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, то відповідно до ст. 112 СК України прохання позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як інвалід 2-ї групи з дитинства. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладеним 04 вересня 1988 року між нею та відповідачем. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], 1982 року народження. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникають суперечки та сварки. Вказала, що за таких обставин збереження шлюбу неможливе, а тому просить суд його розірвати. Сторони в судове засідання 16.02.2015 року не з'явились, надали заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутність, позивач позов підтримала, а відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. /а.с. 13,14/ Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі із 04 вересня 1988 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1833. /а.с. 6/ Сторони з жовтня 2004 року проживають окремо і повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу не відповідає їх інтересам. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, сплачений нею судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON],[INFO], уродженця та мешканця [ADDRESS] та мешканця [ADDRESS] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в частці від заробітку (доходу) і розмір яких повинен становити 1/4 частку на дитину, але менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення сином повноліття. Позивач зазначає, що із відповідачем раніше перебували у шлюбі, від якого мають двоє дітей повнолітня [PERSON], [INFO] та малолітній [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що відповідач є працездатним, працює офіційно та має можливість надавати кошти на утримання сина. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень не надав, повідомлявся про судове засідання належним чином. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позову виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що сторони раніше перебували у шлюбі, який розірваний 21 січня 2016 року, що підтверджується рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області /а.с.3/. Від даного шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.4-5/. Відповідно до довідки від 02 лютого 2016 року, виданої депутатом Гребінківської селищної ради Мєчти І.С. позивач проживає разом із [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]/а.с.7/ Відповідно до довідки від 04.02.2016 р., виданої Державним центром зайнятості Васильківської МРЦЗ позивач перебуває на обліку як безробітна з 21 липня 2015 року а.с.8/. Приймаючи до уваги вимоги позивача, матеріальне становище дитини, матеріальне становища позивача, яка є на даний час безробітною, з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.02.2016 року й до досягнення [PERSON], [INFO] повноліття. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, обов'язок по його сплаті слід покласти на відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітньої дочки [PERSON], до досягнення дитиною повноліття у розмірі 1/2 від всіх доходів відповідача, починаючи з дня подання позовної заяви, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 21 червня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між сторонами. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину (дочку) - [PERSON], [INFO]. В даний час вони з відповідачем проживають окремо і відповідач відмовляється добровільно надавати допомогу на утримання дитини. Тому позивач перебуває у скрутному фінансовому становищі. Вважає, що відповідач може надавати аліменти на її утримання, оскільки є працездатним, інших утриманців не має. Відповідач в судове засідання не з»явився. Про слухання справи був повідомлений належним чином. /а.с. 15/ Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 21.06.2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданим 22.04.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с. 5). Сторони по справі мають малолітню дитину [PERSON],[INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 06.07.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с. 4). Згідно ст.ст.180-184 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, в разі ненадання допомоги з них за рішенням суду стягуються аліменти у частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання позивачки не надає, хоча інших утриманців не має, працездатний, має дохід і в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 100000,00 гривеньза борговою розпискою, оскільки відповідачем не виконуються умови позики. Позивач у судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій просить справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали заяви, в яких просять справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги визнають. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 20 вересня 2016 року позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 100000,00 грн., що підтверджується розпискою та договором позики від 20.09.2016р. Вказані кошти відповідач зобов'язався повернути позивачу у строк до 20.09.2017р. Згідно до ч. 1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Пунктом 3 частини 1 статті 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст.1046 ЦК України встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками. Даний договір є реальним і вважається укладеними з моменту передання грошей. Обов'язки з договору позики виникають тільки для однієї сторони - позичальника, який зобов'язаний повернути позикодавцю суму позики. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 25 вересня 2017 року позивач пред'явила відповідачу претензію щодо повернення боргу, однак, до теперішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За таких обставин суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved