Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 281 235,32 грн. та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.12.2014 року позивач продав [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за ціною 54 000 грн., та за цією ж адресою дві земельні ділянки: площею 0,25 га, кадастровий номер 3220288703:25:020:0034, і площею 0,1504 га, кадастровий номер 3220288703:25:020:0035, за ціною відповідно 75 660 грн. та 30 345 грн. Загальна сума отриманих позивачем коштів за відчуження нерухомості - 160 005 грн., що станом на день продажу становило суму 10 146,16 дол. США за курсом НБУ - 15,77 грн. за 1 дол. США. Позивач стверджує, що відразу після продажу вказаного майна кошти в сумі 10 146,16 дол. США ним було передано відповідачу для купівлі останнім власної окремої квартири у місті Києві та безоплатного відчуження (дарування) відповідачем на його (позивача) користь належної відповідачу частки у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідач виконав домовленість лише в частині купівлі у 2015 році власного окремого житла, а саме однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Проте при цьому відповідач свою частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] на його користь безоплатно не відчужив та на неодноразові усні звернення його та членів його сім`ї відповідач відповів відмовою. Позивач вважає отримання відповідачем грошових коштів в сумі 10 146,16 дол. США, що на дату подачі позову за курсом НБУ (за 1 дол. США - 27,7184 грн.) становить 281 235,32 грн., є безпідставним набуттям майна, яке відповідач зобов`язаний повернути відповідно положень ст. 1212 ЦК України (а.с. 20-23). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 24). Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали з доданими процесуальними документами для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 10.06.2021 року у задоволенні заяви позивача [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено (а.с. 36-37). Ухвалою суду від 10.06.2021 року задоволено заяву позивача про виклик свідків (а.с. 38). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за вказаною у позові адресою місця проживання, при цьому поштова кореспонденція була повернута без вручення з довідками Укрпошти за закінченням строку зберігання та відмови в отриманні рекомендованого поштового відправлення. Відзив на позов відповідач у визначений термін не надав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Згідно норми частини 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, з урахуванням думки представника позивача судом протокольно постановлена ухвала про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.12.2014 року позивач уклав з [PERSON] три договори купівлі-продажу, зокрема: - договір купівлі-продажу житлового будинку, посвічений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Подаваленко М.С., зареєстрований у реєстрі за № 555, відповідно якого позивач відчужив належний йому на праві власності житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] за ціною 54 000 грн. (а.с. 9), - договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Подаваленко М.С., зареєстрований у реєстрі за № 556, відповідно якого позивач відчужив належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 3220288703:25:020:0034, за ціною 75 660 грн. (а.с. 10), - договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Подаваленко М.С., зареєстрований у реєстрі за № 557, відповідно якого позивач відчужив належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,1504 га, кадастровий номер 3220288703:25:020:0035, за ціною 30 345 грн. (а.с. 11). Загальна сума отриманих позивачем коштів за відчуження вищевказаних об`єктів нерухомості складає у розмірі 160 005 грн. За вимогами позову позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 281 235,32 грн. з посиланням на те, що всі одержані ним від продажу будинку та земельних ділянок кошти він передав відповідачу з яким була усна домовленість про те, що відповідач купить собі власне окреме житло та безоплатно відчужить належну відповідачу частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] на користь позивача, однак відповідач, придбавши собі житло, відмовляється відчужувати свою частку у вказаній квартирі. Відповідно свідоцтва про право власності на житло від 06.11.2007 року виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної власності у рівних долях [PERSON] , позивачу [PERSON] , відповідачу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Судом були допитані свідки зі сторони позивача. Свідок [PERSON] засвідчила, що позивач є її чоловіком, відповідач її середній син, який осінню 2014 року попросив батька продати хату та дати йому гроші за його частку у їхній спільній квартирі для купівлі окремого житла. Вони неспроможні були їздити в село та доглядати за хатою, тому продали майно за яке покупець сплатила кошти близько 10 000 дол. США які вони привезли додому. Вечором приїхав відповідач якому на його прохання дали гроші від продажу чоловікового будинку та землі в сумі 10 000 дол. США. Її син [PERSON] з ними не живе з 2009 року, однак залишається зареєстрований, за житло не платить. Квартиру собі відповідач купив у 2014 чи в 2015 році. Перереєструвати свою частку у їхній квартирі відповідач відмовляється, від спілкування уникає, на телефонні дзвінки не відповідає. Дату передачі коштів [PERSON] вона не пам`ятає, розписки від відповідача не брали. Свідок [PERSON] засвідчив, що позивач є його батько, відповідач - середній брат. В кінці грудня 2014 року у [PERSON] з батьками була усна домовленість, що батько продасть майно в селі, оскільки відповідач планував купувати житло. За продаж свого майна батько отримав 10 000 дол. США. Ці гроші віддали відповідачу, який розписки не писав. [PERSON] з дружиною купили квартиру на [ADDRESS] , у тому числі за кошти, які віддав батько відповідачу. Зніматися з реєстрації відповідач відмовився, повертати нічого не хоче. Раніше була розмова, що гроші батьки поділять між ними трьома порівну. [PERSON] попросив допомогти йому грошима купити житло та була умова, що відповідач випишеться і залишить свою частку у їхній спільній квартирі, як придбає собі житло. Він не був присутній коли [PERSON] просив гроші та при передачі відповідачу грошей. З відповідачем не спілкуються п`ять років, на контакт [PERSON] не іде. Свідок [PERSON] засвідчив, що він є сином позивача та братом відповідача. В їхній сім`ї без його участі була домовленість, що [PERSON] віддадуть кошти за будинок взамін на частину квартири по вул. Двінська , що належить відповідачу. Гроші його батьки віддали [PERSON] в кінці грудня 2014 року, поклавши на стіл, які відповідач забрав та сказав, що до них докладе ще і купить собі квартиру, розписки [PERSON] не писав. Особисто йому не відомо скільки тоді було грошей та в яких купюрах передавались відповідачу. [PERSON] купив собі з дружиною квартиру в Деснянському районі. Він неодноразово звертався до відповідача, щоб той віддав свою частину квартири, як обіцяв, на що [PERSON] говорив, що зайнятий на роботі та не має часу. Отже, судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи та показами свідків, що між сторонами у справі будь яких письмових правочинів не укладалось. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у своїх постановах від 17 квітня 2019 року по справі № 759/1206/17, від 14 квітня 2020 року по справі № 495/2442/16-ц. В розумінні вищенаведених положень законодавства кошти, набуті відповідачем, з яким позивач не пов`язаний договірними правовідносинами щодо такого майна, є безпідставно набутим майном, яке він зобов`язаний повернути позивачу, тому на спірні правовідносини поширюється дія норми ст. 1212 ЦК України. Разом з тим, суд також враховує наступні обставини. На доведення позовних вимог позивачем надано три вищевказані договори купівлі-продажу нерухомого майна від 30.12.2014 року, за змістом яких позивач отримав кошти на загальну суму 160 005 грн. При цьому ціна позову заявлена у розмірі 281 235 грн. 32 коп., виходячи з суми 10 146,16 дол. США, що було еквівалентно за курсом НБУ станом на дату укладення позивачем правочинів - на 30.12.2014 року. При цьому свідок [PERSON] пояснив, що він не був присутнім про передачі позивачем грошей відповідачу; свідок [PERSON] засвідчив, що йому не відомий розмір отриманої відповідачем суми коштів та в якій саме валюті (національній чи в доларах США) передавались гроші; свідок [PERSON] пояснила, що за відчуження нерухомого майна позивач отримав близько 10 000 дол. США, відповідачу передали 10 000 дол. США. Проте, за відсутності будь яких фінансових документів щодо розміру отриманих відповідачем від позивача грошових коштів суд не може прийняти до уваги як належні та достовірні докази вищевказані покази свідків стосовно передачі [PERSON] суми коштів на підтвердження факту отримання останнім саме суми 10 146 дол. США 16 центів. Відповідно положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не можеґрунтуватися на припущеннях. За викладених обставин позов задоволенню не підлягає за недоведеністю факту отримання відповідачем від позивача коштів у заявленому до стягнення розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача у зв`язку з відмовою в позові повністю.

Outcome: dismissed