Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», в якому на імя позивача відкритий рахунок та видана картка № 4149497850925183. Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» на вказаному рахунку станом на 19 серпня 2016 року наявні грошові кошти в розмірі 298\~500,46 грн., проте з 10 червня 2016 року повивач позбавлена можливості розпоряджатись власними грошовими коштами, що знаходяться на її рахунку, через односторонню відмову відповідача виконувати розпорядження позивача щодо перерахунку коштів по електронній системі «Приват24» та видачі готівки з цього рахунку. У звязку із зазначеним [PERSON] просила визнати протизаконними та протиправними всі дії ПАТ КБ «Приватбанк» з 10 червня 2016 року щодо відмови [PERSON] проводити видаткові операції за карткою/рахунком 4149497850925183; зобовязати відповідача проводити позивачу всі видаткові операції за карткою/рахунком 4149497850925183; стягнути з відповідача на користь позивача 298\~500,46 грн. боргу, 2691,40 грн. три проценти річних, 89,71 грн. пені, а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав заперечував проти їх задоволення в повному обсязі, при цьому пояснив суду, що картка/рахунок, відкритий у відповідача на імя позивача дійсно був заблокований, причини чого представнику ПАТ КБ «Приватбанк» не відомі, зазначив, що рахунок з часом обовязково розблокують. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі Як встановлено судом, [PERSON] є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», в якому на імя позивача на підставі договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» відкритий картковий рахунок № 4149497850925183; відповідач зобовязався проводити прибуткові та видаткові фінансові операції за вказаним рахунком /а. с. 6-42, 43/. Дані обставини визнані представниками сторін в судовому засіданні. [PERSON] в липні 2016 звернулась на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про повідомлення причин блокування з 10 червня 2016 року картки/рахунку № 4149497850925183, а також про відновлення безперешкодної роботи вказаного карткового рахунку. Дана заява отримана відповідачем 14 липня 2016 року /а. с. 48-49/. З аналогічною заявою [PERSON] зверталась до відповідача і в серпні 2016 року, на які надано відповіді, що такі запити прийняті та відповідь буде підготовлена пізніше /а. с. 50, 51/. Згідно з довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» № 4MQD-2D43-BJMV-USRP від 19 серпня 2016 року на картці № 4149497850925183 наявні грошові кошти в розмірі 298\~500,46 грн. /а. с. 52/. Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частинами 1, 3 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Частиною 1 ст. 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Враховуючи вищевикладене, а також те, що представник відповідача в судовому засіданні визнав факт блокування відповідачем карткового рахунку позивача №4149497850925183, не навів причин таких дій, суд вважає за можливе визнати протизаконними та протиправними дії відповідача з 10 червня 2016 року щодо відмови позивачу проводити видаткові операції за карткою/рахунком №4149497850925183; зобовязати відповідача проводити позивачу всі видаткові операції за карткою/рахунком 4149497850925183, а також стягнути з відповідача на користь позивача 298\~500,46 грн. Положеннями ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до вимог п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних в розмірі 2691,40 грн. та пені в розмірі 89,71 грн., приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт безпідставного блокування відповідачем відповідного рахунку позивача, внаслідок чого останній позбавлений можливості вільно розпоряджатись власними грошовими коштами, суд також вважає за можливе задовольнити позовні вимоги і в цій частині. При цьому суд виходить з того, що сума невиконаного грошового зобовязання становить 298\~500,46 грн., період прострочення: з 15 липня 2016 року (дата отримання відповідачем першого звернення позивача) по 01 листопада 2016 року (як заявлено в позові), що складає 110 днів. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Таким позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати розподілити відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved