Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 1999 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі, але не проживають в житловому приміщенні більше ніж три роки без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачам не чинила. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, позбавляє можливості оформлення субсидії. Позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Правом надання відзиву на позов відповідачі не скористалась, тому суд вважає можливим зі згоди позивача, провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Суд, дослідив докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 10 червня 1999 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до відомостей, зазначених у наданих позивачем копіях паспорта, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою. Факт не проживання за зазначеною вище адресою відповідачів підтверджується довідками Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Трубосталь-2» за № 18/09/-19 від 18 вересня 2019 року та № 13/10-19 від 13 жовтня 2019 року, зі змісту яких вбачається, що відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] та фактично не проживають тривалий час (більш ніж три роки) та перебувають за межами країни. Оскільки відповідачі не проживають у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, то суд вважає за можливе визнати відповідача такою, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.

Outcome: approved