Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом в якому просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме : квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона мешкає у кв. [ADDRESS] . Зазначена 3-х кімнатна квартира є комунальною, їй належить 61/100 частини вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу. В частині квартири, яка їй належить зареєстровані вона та її колишній чоловік [PERSON] рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкові від 18.04.2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірваний за ініціативи відповідача. Вже багато років вони не спілкуються. 01.01.2006 року він забрав свої речі з квартири [ADDRESS] і по теперішній час в квартирі не проживає. З моменту, коли [PERSON] пішов з квартири і до теперішнього часу, він квартирою не цікавиться, ніяких претензій і вимог з приводу проживання за місцем його реєстрації він не пред`являв. Крім того, він не бере участі в поточних ремонтах вказаної квартири. Відповідач добровільно залишив квартиру, його речей у квартирі немає, оплату комунальних послуг він не здійснює. Вважає, що за таких обставин [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 червня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання в судове повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи - Департамент реєстрації Харківської міської ради надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили ухвалити рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права. Третя особа- [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов, зазначила, що вона є донькою позивача та відповідача та власницею 39/200 частин квартири [ADDRESS] . Відповідач 01.01ю2006 року не проживає у спірній квартирі, у нього інша родина рече його в квартирі немає, комунальні послуги за цією адресою він не сплачує, квартирою не цікавиться. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши доводи позивача , допитавши свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як визначено ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу № 7-102 укладеному на Харківській товарній біржі 24.05.1996 року, [PERSON] придбала 61/100 частини квартири [ADDRESS] . Договір зареєстрований у КП «КП «БТІ» 24.05.1996 року. Належність на праві власності [PERSON] 61/100 частини квартири [ADDRESS] також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, у довідці зазначено, що 39/200 зазначеної квартири належить [PERSON] . Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.04.2014 року, позовна заява [PERSON] задоволена, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 20.05.2021 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З відповіді АТ «Укрпошта» № 01-20/246 від 02.06.2021 р. вбачається, що передплата на періодичні видання на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у 2021 році не здійснювалася. Також позивачем надано квитанції про сплату комунальних послуг за спірною адресою, де платником зазначена [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона сусідка [PERSON] , їй відомо, що з 2009 року [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона донька сторін. Їй відомо, що з 2006 року батько не проживає у квартирі [ADDRESS] , у нього інша родина. В квартирі його речей немає, комунальні послуги він не сплачує. Претензій щодо квартири він ніколи не пред`являв. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним право користування та розпорядження своїм майном. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно, різновидами якого житловий будинок), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] з 2006 року не проживає у спірній квартирі, що також підтверджується показами свідків. Крім того, після розірвання шлюбу у 2014 році він перестав бути членом сім`ї власника житлового приміщення, речей відповідача у квартирі не має, він не сплачує комунальні послуги, а тому не має жодних законних підстав на володіння або розпорядження цим житлом. Враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved