Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з нею, а також стягнути з відповідача 840,80 гривень судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 12 серпня 2005 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації щлюбів, актовий запис №1950. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У провадженні Сколівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (справа №453/835/20). У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей (справа №760/22812/20). Вказала, що сини повинні проживати з матір`ю саме за адресою [ADDRESS] . Вона постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, має з синами психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Позивач вважає, що визначення місця проживання дітей з нею буде відповідати саме інтересам дітей, позитивно сприятиме їх психологічному та фізичному розвитку. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 листопада 2021 року визначено для розгляду справи головуючого суддю Жовноватюк В.С. Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 09 березня 2021 року. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 03 лютого 2021 року для розгляду визначено головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року вказану справу прийнято до провадження. 09 березня 2021 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 05 березня 2021 року №108-2749. В судовому засіданні позивач уточнила свої вимоги, та підтримала позовні вимоги лише щодо визначення місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з нею за адресою [ADDRESS] , та просила їх задовольнити, покликаючись на те, що старшому синові виповнилося п`ятнадцять років. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечував проти визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з матір`ю та стягнення з нього судового збору. Однак зауважив, що квартира за адресою [ADDRESS] належить йому на праві власності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 12 серпня 2005 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації щлюбів м. Києва, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.08.2005 року серія [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох синів - малолітнього [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 15 травня 2012 року) та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом РАЦС Сколівського РУЮ Львівської області). У провадженні Сколівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (№453/835/20). У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Як встановлено в судовому засіданні, діти проживають разом з позивачем [PERSON] у квартирі за адресою [ADDRESS] . Щодо проживання дітей з матір`ю за вказаною адресою відповідач у судовому засіданні не заперечував, а тому доказуванню вказана обставина не підлягає, адже суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності зазначеного позивачем твердження. Зі слів відповідача [PERSON] квартира, в якій проживають позивач [PERSON] та їх спільні діти, належить йому на праві власності, що в свою чергу не заперечувала позивач. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування від 05 березня 2021 року №108-2749 після роз`їзду батьків малолітній [PERSON] , 2012 р.н., залишився проживати з матір`ю за адресою. [ADDRESS] , де відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 16.02.2021, складеного працівниками служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, створені належні умови для проживання, розвитку та відпочинку малолітнього. За інформацією, наданою 17 лютого 2021 року спеціалізованою школою № 115 м. Києва, де навчається [PERSON] , вихованням дитини займається матір. Батько бере участь у вихованні, спілкується з класоводом, цікавиться успішністю і розвитком [PERSON] . [PERSON] працює, ознак наркологічних захворювань не виявлено. Під час бесіди зі співробітниками служби 16 лютого 2021 року [PERSON] повідомив, що йому подобається жити з матір`ю, вона забезпечує його потреби, з батьком він періодично спілкується та проводить дозвілля. [PERSON] бажає надалі проживати з матір`ю. Батько дитини, [PERSON] , у своїй заяві до служби від 16 лютого 2021 року зазначив, що він не заперечує щодо визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю. А тому, орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , 2012 р.н., з матір`ю, [PERSON] .. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як убачається зі статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Оскільки між сторонами фактично відсутній спір про визначення місця проживання дитини, адже відповідач визнав позовні вимоги на стадії підготовчого судового засідання, наявні підстави для ухвалення судвого рішення. Враховуючи викладене, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Визначення місця проживання малолітнього сина саме з матір`ю, враховуючи вік дитини, буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересам дитини та позитивно сприятиме її психологічному та фізичному розвитку. Разом з тим, підстав для визначення місця проживання дитини разом з матір`ю у певному житлі, а саме у квартирі за адресою - [ADDRESS] , суд не вбачає, адже відповідно до ст. 29 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає (в даному випадку з матір`ю). І таке місце проживання може бути змінене. Адже ст.33 Конституції України гарантує особі свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Зміст вказаної статті полягає в можливості, що надається і охороняється державою, вільно пересуватися та вибирати місце проживання чи перебування без обмежень. Свобода пересування - це зміна місця перебування, у тому числі проживання. Держава визнає і зобов`язується охороняти право людини на свободу пересування, що спрямоване на створення гарантій проти невиправданого обмеження можливостей людини переміщатися по території країни, а також виїжджати за її межі та повертатися до неї. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 840,80 грн в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: partial