Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею, право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS]. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], в 2003 році, за погодженням із [PERSON], що є власником житлового будинку [ADDRESS] одержала дозвіл та почала проживати у вищевказаному будинку. З моменту вселення в житловий будинок, позивач безперервно проживала за адресою: [ADDRESS], що підтверджується матеріалами справи. Власник житлового будинку, [PERSON], тривалий час проживає в іншому житловому приміщенні, при цьому житловим будинком [ADDRESS] користується позивач, утримує його в належному стані, користується присадибною земельною ділянкою, сплачує всі комунальні послуги, проводить як косметичні так і капітальні ремонти. В матеріалах справи мається заява відповідача [PERSON], яка не заперечує проти визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS]. Вказані обставини справи встановлені матеріалами справи. До попереднього судового засідання позивач звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1,2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіє майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Як встановлено судом, позивач добросовісно проживає в житловому будинку [ADDRESS], з моменту передачі нерухомого майна не допустила легковажності або самонадійності чи необережності по відношенню до можливого завдання шкоди будинку, відкрито володіє нерухомим майном, оскільки звернень державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб з приводу незаконного проживання в будинку не отримувала, безперервно володіє нерухомим майном з вищевказаного періоду більше десяти років, тобто без переривання строків його володіння за підстав передбачених законом, а тому вважається такою, що правомірно за набувальною давністю набула право власності на вказане нерухоме майно. Крім того, відповідачем - [PERSON] до попереднього судового засідання позов визнано, про що подано до суду відповідну письмову заяву. Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ст. 174 ЦПК України, вважає ухвалити рішення у попередньому судовому засіданні по суті позовних вимог.

Outcome: approved