Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, [PERSON], у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою за адресою м.\~Дніпропетровськ, вул. Ново-Орловська, 22/42; усунути їй перешкоди в користуванні вказаною квартирою шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. Позивач у судове засідання не зявилась, натомість надала суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутністю або інформації про поважність причин неявки від неї не надходило. [PERSON] у судове засідання не зявився, натомість надав суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник ГУ ДМС України в Дніпропетровській області у судове засіданні не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або інформації про поважність причин неявки не надходило. У звязку з неявкою у судові засідання відповідача, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивач є власником квартири за адресою м. Дніпропетровськ, вул.\~Ново-Орловська, 22/42, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.07.1999р., посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.8). Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідач, [PERSON], є колишньою дружиною сина позивача, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, а відтак відповідно до ч.1\~ст. 405 ЦК України мала право користування вказаним житлом як член її сімї та бути зареєстрованою за відповідною адресою, що підтверджується довідкою №\~3152 від 02.07.2015р. виданою КП «ЖЕП № 34» (а.с.12). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач понад рік не проживає в квартирі № 42 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Ново-Орловська, 22, що підтверджується актами складеними 25.06.2015р. КП «ЖЕП № 34», підписаними мешканцями квартир № 43, 44, які проживають за тією ж адресою. Таким чином, оскільки відповідач не є власником (співвласником) квартири № 42 розташованої в м.\~Дніпропетровську по вул. вул. Ново-Орловська, 22, та не проживає у ній понад один рік, суд доходить висновку, що вона втратила право користування нею, а право власності позивача у даній справі підлягає захисту, оскільки згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, цивільним процесуальним законодавством не передбачено право суду при вирішенні спору зобовязувати вчинити певні дії третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. З огляду на викладене, а також враховуючи, що ГУ ДМС України в Дніпропетровській області залучено до участі у справі як третя особа без самостійних вимог на предмет спору, а не як відповідач, суд доходить висновку про відсутність підстав для зобовязання ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку у спірній квартирі. Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial