Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

позивач звернувся у суд із позовом до відповідача у якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] ; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що їй на праві приватної власності належить спірна квартира. У цій квартирі, окрім власника зареєстрована її дочка, яка не проживає у ній більше тринадцяти років, не сплачує платежі за житлово-комунальні послуги, не бере участі в утриманні майна. У відповідності до ст. ст. 319, 405 ЦК України просить позов задовольнити. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. Представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідачем подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає, адже не має наміру користуватися спірним майном. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, місце і час розгляду справи, відповідачем не подано відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи думку представника позивача з цього питання, наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджено відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 лютого 2016 року № 53414325. Суд приймає до уваги обставину реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою - [ADDRESS] , яка визнається відповідачем та підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА від 20 липня 2021 року, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. ст. 319, 321 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Із матеріалів справи суд не встановив жодних домовленостей між сторонами щодо права на користування цим майном. На підставі аналізу вищенаведених норм та встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що самостійного права на житло відповідач не має, а його право на користування спірною квартирою є похідним від права користування колишнього члена сім`ї одного із співвласників спірної квартири, а саме позивача. За таких обставин суд прийшов до переконання, що оскільки позов не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також враховуючи добровільність визнання відповідачем обставин, які стосуються вимоги про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщення у відповідності до вимог ст. ст. 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, суд прийшов до висновку про необхідність визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме квартирою [ADDRESS] , а відтак позов необхідно задовольнити повістю. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 139 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн, згідно з квитанції наявної у матеріалах справи. Оскільки, відповідачем подано до суду про визнання позову до розгляду справи по суті, що підтверджено матеріалами справи, суд прийшов до переконання, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить у розмірі 454,00 грн. Разом із тим, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 454,00 грн.

Outcome: approved