Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що згідно зі свідоцтва про право власності на житло від 21.04.1994, їй, її матері [PERSON] , братові [PERSON] та її сестрі [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] , а [INFO] помер її брат [PERSON] . До нотаріальної контори з метою прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкові справи не заводилися. За життя співвласників частки у праві спільної сумісної власності визначені не були, договір про виділ вказаного майна не укладався. Згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.03.2006, винесеної державним виконавцем ДВС у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу на вищевказану квартиру накладено арешт та заборона на її відчуження, за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листа №12-172 від 04.09.1996, виданим Центрально-Міським райсудом м. Кривого Рогу за яким боржником був брат позивача [PERSON] . З відповіді Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг вона дізналася, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа №12-172 від 04.09.1996, виданим Центрально-Міським райсудом м. Кривого Рогу перебувало на виконанні у відділі та було завершено, після чого матеріали виконавчого провадження було передано на зберігання до архіву. Однак, незважаючи на те, що виконавче провадження закінчено, арешт на квартиру та заборона відчуження державним виконавцем не скасовано та продовжує діяти, що порушує її конституційні права як співвласника майна та унеможливлює вільну реалізацію спадкових прав на частки квартири, що належали померлим. У зв`язку з чим, позивач просить суд зняти арешт та заборону на відчуження з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладені постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження серії АМ №148286 / оригінал серії АА №997673/ від 23 березня 2006 року, винесеною державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Панфіловою Н.В. за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листа №12-172 від 04.09.1996. У судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст.ст. 280-281 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Представник третьої особи Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про право власності на житло від 21.04.1994 (а.с. 8) вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується відповіддю КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №379 від 12.05.2020. Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 570 (а.с. 10) свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №473 (а.с. 11) та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 131 (а.с. 12) позивач на момент отримання свідоцтва про право власності на житло мала прізвище « [PERSON] » та після розірвання шлюбу 09.04.2001 змінила своє прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Зі змісту постанови державного виконавця ДВС у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Панфілової Н.В. від 23.03.2006 (а.с. 14) встановлено, що в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №12-172, на все майно, що належало [PERSON] було накладено арешт та заборону здійснювати відчуження. Стягувачем у даному провадженні була [PERSON] . Як вбачається з листа Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 02.05.2019 (а.с. 15), оскільки [PERSON] не є стороною виконавчого провадження, де боржником є [PERSON] , а тому, не має підстав для надання будь-якої інформації, та рекомендовано звернутися до суду. Разом з цим, зазначено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №12-172 від 04.09.1996, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувало на виконанні у Центрально-Міському відділі ДВС м. Кривий Ріг та було завершено, після чого, матеріали виконавчого провадження були передані на зберігання до архіву. Відповідно до п. 9.9 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становлять три роки, після чого вони підлягають знищенню. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №993, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №1102 (а.с. 6,7) співвласники вищевказаної квартири [PERSON] та [PERSON] померли. Згідно з листа Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 22.04.2020 вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] з заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний термін ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Таким чином, арешт накладений на майно порушує спадкові права позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та законно володіти спадковим майном, враховуючи те, що підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає,а тому, право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір сплачений за подання позовної заяви до суду у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved