Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення суми, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.09.2013 відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з відповідача на користь [PERSON] стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 44\~461,73 гривень, моральну шкоду 1\~000 грн. та судові витрати у розмірі 574,28 грн. Позивачем предявлено виконавчі листи до виконавчої служби за місцем знаходження відповідача, однак останній продовжував нехтувати своїми зобовязання та станом на 01.02.2016 позивач кошти за рішенням суду не отримав. Позивач вважає за належне додатково стягнути інфляційні витрати та 3% річних від простроченої суми за весь період в розмірі 37\~101,59 гривень та 2\~762,16 гривень відповідно. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити його позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, крім того, зазначила, що стягнуті кошти є відшкодуванням завданої шкоди та на ці відносини не може розповсюджуватись вимоги ст. 625 ЦК України, тому в задоволенні позову просила відмовити. Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Жовтневого районного суду м Дніпропетровська від 19.09.2013, яке було частково змінено ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.01.2014, на користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 44\~461,73 гривень, моральну шкоду 1\~000 грн. та судові витрати у розмірі 574,28 грн. (а.с. 6-10). Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. 15.12.2014 постановою Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ було відкрито виконавче провадження за заявою [PERSON] (а.с.13). Згідно листа Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ № 1549 від 03.02.2016 залишок заборгованості станом на 03.02.2016 складає 46\~036,01 грн. Після набуття рішення законної сили у [PERSON] виникло зобовязання щодо виконання судового рішення та перерахування позивачу стягнутих за рішенням грошових коштів. Статтею 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобовязання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобовязання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобовязання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності. Враховуючи викладене,

Outcome: approved