Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач звернувся Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що він позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 68183,50 грн., що підтверджується розпискою відповідача про отримання вказаної суми грошових коштів. Згідно розписки відповідач зобов`язувався повернути позичені кошти в строк до 28 вересня 2017 року, але на момент звернення до суду з позовом взяті на себе зобов`язання не виконав. 29 вересня 2017 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію з вимогою повернути суму боргу, претензію було отримано позивачем 06 жовтня 2017 року, разом з тим відповідач суму боргу не повернув. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 70700,66 грн., що складається з: 68183,50 грн. основна сума боргу, 431,50 грн - три відсотки річних від простроченої суми, 653,81 - відсотки за користування коштами, 1431,85 - інфляційні втрати. Відзив на позовну заяву на адресу Шевченківського районного суду м. Києва не надходив. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року позивачем було надано оригінал боргової розписки від 01 вересня 2017 року. Відповідно до ст.. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступне. 01 вересня 2017 року [PERSON] надав [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 68183,50 грн., строком до 28 вересня 2017 року, підтвердженням чого є розписка [PERSON] про отримання вказаних грошових коштів, оригінал якої долучено до матеріалів справи. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного вбачається, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів, згідно з борговою розпискою, а тому у суду наявні достатні правові підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved