Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 3902,50 грн. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди, мотивуючи позов тим, що 20.11.2013 року, на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова, у ФОП «[PERSON].» було проведено обшук та вилучено сигарети на загальну суму 3902,50 грн. Звернувшись до начальника міліції, позивач дізналась, що вилучені у неї сигарети були здані в камеру схову та втрачені під час подій, що мали місце в ніч на 19.02.2014р. Відтак, внаслідок такої бездіяльності їй була завдана матеріальні шкода в сумі 3902,50 грн. Крім того, вважає, що внаслідок такої бездіяльності їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних змінах у психічній сфері внаслідок усвідомлення факту порушення її прав, що завдало їй душевних, психічних та фізичних страждань. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить задоволити. Суд ухвалив, слухати справу у відсутності позивача. Представник відповідача Галицького РВ Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області в судовому засіданні позов заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області в судовому засіданні позов заперечив з мотивів викладених у письмових запереченнях. Прокурор в судовому засіданні позов заперечив з мотивів безпідставності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши надані суду докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Судом встановлено наступне. 08.11.2013 року слідчим суддею Галицького районного суду м.Львова, в межах кримінального провадження №12013150050003380, надано дозвіл на обшук в магазині ФОП «[PERSON].» за адресою: [ADDRESS], з метою відшукання і вилучення сигарет марок «Класик червоний», а також інших сигарет ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» та документів, згідно яких вищевказані сигарети потрапили на реалізацію в магазин, які мають значення для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин. що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню /а.с.6/. Згідно протоколу обшуку від 20.11.2013 року, при обшуку магазину ФОП «[PERSON]» у [ADDRESS] було виявлено та вилучено сигарети різних марок на загальну суму 3902,50 гривень /а.с.9-14/, які були придбані останньою у постачальника - ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна», що підтверджується відповідними накладними /а.с.15-24/. 06.10.2014 року [PERSON] звернулась до начальника Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області із заявою про надання їй інформації щодо вилученого в неї товару, у відповідь на яку, листом від 21.10.2014 року, їй повідомлено, що тютюнові вироби, які були вилучені 20.11.2013р. за адресою: [ADDRESS] були здані в камеру зберігання та втрачені під час подій, що мали місце в ніч на 19.02.2014 року /а.с.7,8/. Як видно із поданого представником відповідача Положення про Галицький РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, відділ відповідно до покладених на нього завдань, зокрема забезпечує збереження знайдених, вилучених у затриманих та заарештованих осіб і зданих до відділу документів, речей, цінностей та іншого майна, уживає заходів до повернення їх законним власникам (п.4.20) /а.с.93-98/. Пунктом 19 ст.10 Закону України «Про міліцію» передбачено, що міліція, відповідно до своїх завдань зобов'язана, зокремазабезпечувати збереження знайдених, вилучених у затриманих і заарештованих осіб і зданих у міліцію документів, речей, цінностей та іншого майна, вживати заходів до повернення їх законним власникам. Міліція несе відповідальність за збереження зданих цінностей і майна. Згідно ч.2 ст.100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов'язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Як вбачається із п.п.4,5,7 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104, речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання. Речові докази, в тому числі документи, які за своїми властивостями (габаритами, кількістю, вагою, об'ємом) не можуть зберігатися разом з матеріалами кримінального провадження, зберігаються у спеціальних приміщеннях органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, що обладнані сейфами (металевими шафами), стелажами, оббитими металом дверима, ґратами на вікнах, охоронною та протипожежною сигналізацією (далі - обладнані приміщення), крім матеріальних носіїв секретної інформації, які передаються в установленому законом порядку на зберігання до режимно-секретного підрозділу органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ. У разі відсутності обладнаного приміщення виділяються спеціальні сейфи (металеві шафи) достатнього розміру (далі - спеціальний сейф). З вищенаведених норм Закону випливає обов'язок сторони кримінального провадження, в даному випадку сторони обвинувачення, забезпечити схоронність речових доказів до вирішення питання про їх долю. Постановою старшого слідчого СВ Галицького РВ ГУ МВС України у Львівській області Плахотнюк Л.М. від 17.11.2014 року закрито кримінальне провадження №12013150050003380 від 28.09.2013р. за ч.1 ст.199 КК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення /а.с.56/. Суд доходить висновку, що оскільки кримінальне провадження, в межах якого було вилучено вищезазначені тютюнові вироби, було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, то речові докази, згідно з вимогами КПК України, повинні були б повернути їх власникам. Однак, як встановлено в судовому засіданні, вилучені у [PERSON] тютюнові вироби були втрачені внаслідок подій в ніч на 19.02.2014 року в м.Львові, а відтак позивачу внаслідок бездіяльності сторони кримінального провадження було завдано матеріальної шкоди у зв'язку з неповерненням вилучених сигарет на суму 3902,50 грн. (вартість вилученої продукції), а тому в цій частині позов підлягає до задоовлення. При цьому органом досудового розслідування не встановлено осіб, які винні або безпосередньо знищили ці речові докази. Щодо вимог позивача про відшкодування їй моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року визначено, що Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 5 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Разом з тим, позивач не надала суду жодного належного доказу, який би підтверджував, те що внаслідок втрати вилучених у неї сигарет, їй завдано моральної шкоди, а також не довела обґрунтованість позовних вимог в цій частині іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог в частині моральної шкоди, оскільки позивачем жодних не надано належних доказів на підтвердження завдання їй такої шкоди, а тому в цій частині вимог слід відмовити. Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди, з підстав наведених вище. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved