Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, в якому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 30 травня 2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між ними припинені рік тому з причини відсутності взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Не бачить сенсу у подальшому існуванні шлюбу. Позивач до суду не прибула, надала заяву, якою просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти ухвалення рішення у заочному порядку не заперечує. Відповідач про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином, проте до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, будь-яких клопотань від нього не надходило. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 травня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 30 травня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 268. Також встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 05 листопада 2016 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 959. За положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ч.1 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із доводів позову вбачається, що подружні стосунки між сторонами тривалий час не підтримуються та припинені з причини втрати взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, не бачить сенсу у подальшому його існуванні. Враховуючи наведене, а також положення ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, за якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить принципу його добровільності та інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про шлюб сторін, позивачка прізвище після реєстрації шлюбу не змінювала. Згідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 640 гривень, сплачений позивачкою за подання даного позову, покладається на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved