Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом, зазначивши, що ЛМКП «Теплокомуненерго» постачає теплову енергію та гаряче водопостачання в квартиру відповідачів. Відповідачі надані послуги оплачують не регулярно, у зв'язку з чим з 01.10.2006 року по 01.12.2012 року утворилась заборгованість за фактично спожиту послугу у розмірі 10206 гривень 05 копійок. Відповідно до ст. 67 ЖК України до комунальних послуг відноситься теплозабезпечення. Споживач послуг зобов'язаний щомісяця оплачувати комунальні послуги, як це передбачено ст. 68 ЖК України. Заяв від відповідача з приводу відсутності теплової енергії та гарячої води в квартирі на адресу позивача не надходило, тому оплата нараховувалась по встановленому тарифу. У зв'язку з невиконанням відповідачами зобов'язання утворилась заборгованість за надані позивачем послуги. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на користь ЛМКП «Теплокомуненерго» заборгованість з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних складає в сумі 12 079 гривень 77 копійок та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, але до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили, надали заяви про примінення строків позовної давності до вимог позивача. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши представлені письмові докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 67 ЖК України наймачі житлового приміщення зобов'язані оплачувати комунальні послуги, у тому числі послуги з теплозабезпечення. Як вбачається з матеріалів справи, позивач постачає теплову енергію та гаряче водопостачання в квартиру відповідача, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В порушення вимог ст. 68 ЖК України відповідач оплачує надані послуги не регулярно. За період з 01.10.2006 року по 01.12.2012 року утворилась заборгованість за фактично спожиту послугу у розмірі 10206 гривень 05 копійок. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості абонента, який є в матеріалах справи /а.с. 7/. Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Статтями 20 та 21 вказаного закону визначені обов'язки споживача і виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, обов'язком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Пунктами 18-21 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 встановлено, що плата за вказані послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Обов'язок споживача вносити плату за комунальні послуги у встановленому порядку також визначений положеннями статей 68 і 162 Житлового кодексу України. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 даного кодексу, якою визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Водночас, на відміну від механізму що діяв до 13 листопада 1996 року, проектом Житлового кодексу України не передбачено встановлення обмеження строку дії та розміру пені. Крім того, Цивільним процесуальним кодексом України передбачено спрощений порядок розгляду вимог про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, а саме відповідно до ст. 96 Цивільного процесуального кодексу України вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг розглядаються в наказному провадженні. Також даною статтею Цивільного процесуального кодексу України передбачено стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, у зв'язку з чим вимоги позивача щодо стягнення індексу інфляції та 3% річних суд вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню. Неправомірним вважатиметься майбутнє нарахування та стягнення пені і з позиції Цивільного кодексу України. Адже відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Стаття 549 цього кодексу визначає пеню як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. У свою чергу, стаття 547 Цивільного кодексу чітко передбачає, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Таким чином, з юридичної точки зору нарахування та стягнення пені буде можливим лише в тому випадку, коли між окремими мешканцями будинку та підприємством, що надає житлово-комунальні послуги, буде укладено договір з урахуванням положень щодо відповідальності за несвоєчасну оплату наданих послуг. Однак разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи наведене, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення заборгованості за надані послуги з 01.03.2010 року по 01.12.2012 року в сумі 6497 гривень 58 копійок, а також витрати від інфляційних в сумі 717 гривень 70 копійок, та три проценти річних в сумі 571 гривень 18 копійок. Крім того підлягає стягненню з відповідача судовий збір, що був оплачений при подачі позову у сумі 147,95 грн. в межах суми задоволеного позову, в силу 88 ЦПК України.

Outcome: partial