Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, яким вона просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1500 грн. Позов обґрунтований тим, що з квітня 2016 року відповідач не проживає з позивачем та не регулярно надає грошові кошти на утримання дитини. В той же час, позивачеві необхідно 1500 гривень на місяць на утримання дитини, однак вона не має змоги працювати, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та отримує лише соціальну допомогу від держави. У зв'язку з вищевикладеним позивач змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити, та додаткового пояснив, що позивач особисто придбала відповідачеві карту «Таксі», щоб він мав змогу підробляти у службі таксі, тобто у відповідача є додатковий дохід, який він приховує від позивача. Відповідач в судовому засіданні визнав позов частково, пояснивши, що він регулярно сплачує аліменти позивачеві, однак інколи затримується з їх виплатою, оскільки затримують виплату його заробітної плати. Крім того відповідач заперечував проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі та повідомив, що він офіційно не працевлаштований у службі таксі, іноді може там підробляти, але дохід від цього незначний та дуже не регулярний. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 12.08.2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис №1231, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу подружжя має дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13.11.2013р. Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с.5). Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 30.05.2016 року у справі № 635/8481/15-ц було задоволено позов [PERSON] та розірвано шлюб між ним та [PERSON]. Факт проживання дитини [PERSON] разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], засвідчено довідкою №443, виданою 01.04.2016р. дільницею № 69 КП «Жилкомсервіс» (а.с.5-а). За даними ГУДМС України в Харківській області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Як вбачається з довідки ПРАТ «ВТП «Укренергочормет» від 04.08.2016 року № 726/23 відповідач працює на посаді начальника лабораторії АЦНК у ПРАТ «ВТП «Укренергочормет» та отримує заробітну плату. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ, гарантоване право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині держави, так і за кордоном (ч.3 ст.27 Конвенції). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу), який буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, передбачені ч.1 ст.182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому у відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на користь позивача на утримання їх спільної дитини, судом прийнято до уваги всі вищевказані обставини, які мають значення для правильного вирішення цього питання. В той же час, що стосується доводів позивача, про те, що відповідач працює у службі таксі та отримує додатковий дохід, то суду не було надано доказів на підтвердження отримання відповідачем інших доходів, окрім заробітної плати за постійним місцем роботи, а також розміру такого можливого доходу. Виписка з рахунку позивача за період з 22.03.2016 року по 21.09.2016 року про придбання нею карти таксі не є таким доказом. Таким чином, оцінивши всі з'ясовані у судовому засіданні обставини справи та перевіривши їх доказами, а також прийнявши до уваги вищевказані вимоги ч.1 ст.182 СК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини аліментів у розмірі 1 / 3 (однієї третьої) частини від суми всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, позивач може звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, відповідно до ст.185 СК України. Згідно вимог Закону України «Про судовий збір», ст. 88 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підстави вищевикладеного,

Outcome: partial