Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач, звернувшись з цим позовом до суду, просила стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. На обґрунтування позову зазначала що для забезпечення належного рівня утримання дитини потрібні гроші, а відповідач добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини не бажає. Також просила позов розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, про що подала заяву відповідного змісту. Відповідач позовні вимоги визнав, був згодний на сплату аліментів на утримання сина у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, також просив провести судовий розгляд за його відсутності, про що подав заяву до суду відповідного змісту. У судовому засіданні встановлено наступне. Позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, у 2018 р. шлюб було розірвано. [INFO] у сторін народився син [PERSON] що було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції в Одеській області, а.з.№103. Свідоцтво про народження [NUMBER] 12 серпня 2008 р.. Син проживає разом із позивачем і знаходиться на її утриманні. Син не хворіє, на диспансерному обліку не перебуває. Відповідач не хворіє, інших утриманців на собі не має, стягнень по виконавчим документам не має. Будь-яких інших обставин які впливають на прийняття рішення у судовому засіданні не встановлено. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін на підставі представлених доказів та доведення перед судом їх переконливості суд дійшов до висновку що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином і відповідач зобов`язаний утримувати свого сина. Згідно до положень ч.3 ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2019 р.», прожитковий мінімум для дитини віком від 6-ти до 18-ти років, станом на 01 січня 2019 р. складає 2 027 гривень. Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. Відповідно до ч.1,2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.1,3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України за № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі М .С. проти України, при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись ст.51 Конституції України яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів не може бути меншим ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць Згідно ст.191 СК України аліменти за рішенням суду стягуються з дня пред`явлення позову. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при пред`явлені позову, то згідно ч.1 ст.142 ЦПК України з відповідача у дохід держави повинні бути стягнені відповідні судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved