Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до Бахмутської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті свекрухи [PERSON], яка померла 9 лютого 2015 року. Стверджує, що померлій на праві власності належала квартира №1, яка розташована у будинку №62Б по вул.Миру (Артема) у місті Бахмуті (Артемівську) Донецької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 листопада 1994 року, посвідченого нотаріусом Першої Артемівської державною нотаріальної контори [PERSON], номер реєстру 297/94. Зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори зі заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру, оскільки у заповіті помилково зазначений будинок №62 замість належного будинку №62Б. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру №1, що розташована у будинку №62Б по вул.Миру у м.Бахмуті Донецької області. Представник позивача в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання вимог заяви. Просить позов задовольнити. Представник відповідача Бахмутської міської ради Донецької області в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи без його участі Проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представників сторін, від яких надійшли відповідні заяви, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. З урахуванням ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що 9 лютого 2015 року померла [PERSON] в селі Стряпівка Артемівського району Донецької області, про що виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Артемівського району Донецької області складено відповідний актовий запис №02 та видано свідоцтво про смерть серії І-НО №793384 (а.с.13). За заповітом від 2 квітня 2002 року, посвідченим нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер 2-1432 (а.с.12), [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], на випадок своєї смерті заповіла належну їй на праві особистої власності квартиру [ADDRESS] невістці [PERSON]. Згідно з інформаційною довідкою за Спадкового реєстру від 22 лютого 2017 року №46855320 (а.с.49-50) заповіт не скасований. 4 березня 2015 року Державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON] заведено спадкову справу після смерті [PERSON], померлої 9 лютого 2015 року, на підстави заяви [PERSON]. Інших заяв від інших спадкоємців не надходило. На даний час свідоцтво про право на спадщину не видане (а.с.48-50). Крім того, 31 січня 2017 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно [PERSON] у звязку з розбіжностями номеру будинку, зазначеного в заповіті та в документах на право власності на вказану квартиру (а.с.56). Установлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України серії ВС №825519, виданого на імя [PERSON], вона з 7 грудня 1994 року зареєстрована у квартирі №1, розташованій по вул.Артема, 62Б, у м.Артемівську Донецької області (а.с.8-9). Зазначене підтверджується також довідкою №231, виданою 27 лютого 2015 року приватним підприємством «Квартал» (а.с.15), згідно з якою остання проживала за цією адресою до дня смерті; інших зареєстрованих на день смерті [PERSON] у квартирі не було. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим 23 листопада 1994 року нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер 297/94 (а.с.10, 47). Відтак, суд вважає встановленим, що при посвідченні та складенні заповіту від 2 квітня 2002 року нотаріусом зроблено помилку у номері будинку, в якому проживала [PERSON], та, відповідно, така ж помилка у номері будинку, який заповідач заповіла своїй невістці [PERSON] Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що передбачено ст.1216 Цивільного кодексу України. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст.1235 Цивільного кодексу України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392\~Цивільного кодексу України). З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визнавши за спадкоємцем за заповітом право власності на майно квартиру №1, розташовану у будинку №62Б по вул.Миру (колишня назва Артема) у м.Бахмуті (колишня назва Артемівск) Донецької області, - в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої 9 лютого 2015 року.

Outcome: approved