Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/6 частини усіх його видів заробітку, доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідно віку до досягнення чином повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями у матеріалах справи. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача по справі, враховуючи відсутність відповідних заперечень, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON] [INFO] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 06.08.2004 року. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітнього [PERSON] [INFO] Дитина за ствердженням позивача проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач за ствердженнями добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що і змусило її звернутися до суду із позовом. Самостійно утримувати дитину позивач невзмозі, а тому просила задовольнити її вимоги. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно з ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. При цьому згідно ст.182 Сімейного кодексу України судом враховано, що дитина проживає з матір'ю, мати дитини здійснює догляд за нею, фінансові можливості матері є обмеженими. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Таким чином, враховуючи, що позивач наполягала на присудженні аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, доходу відповідача щомісяця, та від відповідача до суду не надходило заперечень щодо позовних вимог, суд вважає за можливе задовольнити позов шляхом стягнення аліментів саме у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку з 06.10.2014 року та до31.01.2032 року. Суд роз'яснює, що відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved