Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою що втратила право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS], зазначивши, що відповідач є колишнім власником спірного будинку. 17 жовтня 2007 року позивач відповідно до договору купівлі продажу купила у відповідача вищевказаний будинок. З 2007 року відповідач в будинку не проживає, до будинку не з'являється, претензій щодо проживання в будинку не пред'являє, а тому може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, не повідомила суд про причини неявки, про місце та час судового засідання була повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим заочно розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, про місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв позивача про слухання справи за її відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. 17 жовтня 2007 року за договором купівлі-продажу позивач придбала у власність будинок [ADDRESS]. Продавцями вказаного будинку були [PERSON] та [PERSON] [PERSON] знявся з реєстраційного обліку, однак відповідач [PERSON] до теперішнього часу з реєстраційного обліку не знялась, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні будинку. Згідно довідки голови квартального комітету № 82 від 23 липня 2014 року [PERSON] дійсно зареєстрована в [ADDRESS], однак з 2007 року за вказаною адресою не мешкає. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з 2007 року та по теперішній час, відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає, її речей та іншого майна в будинку немає, вимог щодо проживання у вказаному будинку відповідач ніколи не пред'являла, до будинку не з'являлась. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача такою, що втратила право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved