Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду вказаним позовом, яким просить визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] з господарчими будівлями та спорудами від 10.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 885. В судовому засіданні представник позивачки - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представники відповідачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги не визнали, у задоволенні позову просили відмовити посилаючись на те що саме на момент укладення оскаржуваного договору, чинного законодавства, в тому числі положень ст.ст. 640, 657 ЦК України в редакції Цивільного Кодексу від 06.06.2011 року, та ст.ст. 203, 2015 ЦК України, не було порушено, а також зазнчили, що [PERSON] не є належним позивачем по справі оскільки її права оскаржуваним договором не порушено. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представник Таїровської селищної Ради Овідіопольського району в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Третя особа - [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явився. Суд, дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін встановив, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 17 березня 2007 року [PERSON] та [PERSON] в письмовій формі висловили намір придбати земельну ділянку та побудувати будинок з метою його подальшого продажу визначивши, що частки від продажу будинку розподілять порівну, про що склали відповідну угоду. Згідно рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 травня 2011 року в справі № 2-1261/11 за [PERSON] визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який складається з позначених на плані під літ «А-2» - житлового будинку загальною площею 342,5 м2, житловою площею 71,4 м2, підсобною площею 271,1 м2; під літ. «А» - цокольного поверху; під літ. «а» - ганку; під літ. «а-1» балкону; № 1-12,І, ІІ - споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Після набрання законної сили вищевказаним рішенням суду, відповідно до договору купівлі-продажу від 10.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 885, та договору про внесення змін до останнього від 23.06.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 999, [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами під [ADDRESS], який знаходиться за вказаною вище адресою, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 18.07.2011 року № 30647749. Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2012 року № 7/5 в редакції наказу від 28.07.2010 року № 169/5, який діяв на момент укладення договору, та додатком № 2 до нього, було затверджено тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, відповідно до положень якого рішення суду є правовстановлюючим документом. На підставі зазначених вище письмових доказів суд приходить до висновку, що посилання позивачки в позовній заяві, та її представника в судовому засіданні на відсутність права власності у продавця за оскаржуваним договором на нерухоме майно є безпідставними та спростовується матеріалами справи. Після укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2011 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 травня 2011 року було скасовано, справа № 22ц-9023/11. Положеннями ст. 208 ЦПК України передбачено, що судові рішення викладаються у двох формах: ухвали та безпосередньо рішення. Згідно статті 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням в цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право особи на звернення до суду, за захистом її прав, свобод та інтересів є одним із найважливіших прав, гарантованих Конституцією України. Окрім загального конституційного права на судовий захист, цивільне процесуальне законодавство також передбачає норми, які встановлюють можливість звернення до суду особи, котра вважає свої права та інтереси порушеними. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Рішенням ВСУ від 25.12.2013 року передбачено, що з врахуванням ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. З ухвали Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2011 року, справа № 1512/2-1010/11 про затвердження мирової угоди в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], за участю третіх осіб: [PERSON], ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Порто Франко» про поділ майна подружжя встановлено, що сторони дійшли згоди що спільний будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: [ADDRESS], мають бути продані саме [PERSON] ([INFO]). Ухвала набрала законної сили 07 червня 2011 року. Договір про наміри від 17.03.2007 року, досліджений в судовому засіданні не є доказом порушення прав позивачки оскільки не впливає на законність укладення оскаржуваного договору. Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що [PERSON] не є належним позивачем по справі оскільки оскаржуваним договором її права свободи та інтереси жодним чином не порушені. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог в зв'язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed