Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності та просить суд визнати договір Н1-212 купівлі-продажу нерухомості від 07 вересня 1998 року житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Бабаї, вулиця Карла Маркса, будинок 59 (колишній 133), укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], укладений на Харківській товарній біржі та зареєстрований в КП «ХРБТІ» та імя [PERSON] та записаний в реєстраційну книгу КП «ХРБТІ» № 8 під реєстровим номером № 837 10.10.1998 року дійсним, визнати за позивачем, [PERSON] право власності на житловий будинок житловою площею 43,40 кв.м., загальною площею - 68,70кв.м., з прибудовами літ «а-2» та «А1 -1» та наступними надвірними будівлями сараєм літ. «В», льохом літ. «Вп», гаражом літ. «Л», оглядовою ямою літ. «Лп». душем літ. «Н», ямою вигрібною літ. «Я», колонкою питною літ. «К» та №1, 4-3 огородженням, який знаходиться за адресою: Харківська область. Харківський район, селище Бабаї, вулиця Карла Маркса, будинок 59. В обґрунтування позову зазначає, що 07 вересня 1998 року нею, через брокера брокерською контори № 277 [PERSON] було придбано у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] які діяли через брокера брокерської контори №277 [PERSON], житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Бабаї, вул. Карла Маркса,. 59 (колишній 133) шляхом укладання договору НІ - 212 купівлі-продажу нерухомості який був укладений на Харківській товарній біржі. Цей договір було зареєстровано в КП «Харківське міжміське бюро технічної інвентаризації» на її імя. Укладений з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу фактично був виконаний його сторонами після досягнення домовленостей з усіх істотних питань, але зазначені особи ухилились від нотаріального посвідчення такого договору. Крім того, позивач посилається на те, що нею в 2007 році були самочинно побудовані побутова прибудова літ. «а2» розміром 2.10x2.6м, загальною площею 3,40м.кв. та переобладнано в будинку літ. «А-1» приміщення 1-4 житловою площею 11,0кв.м. та в 2000р. збудований літній душ літ. «Н». В подальшому рішенням виконкому Бабаївської селищної ради Харківського району та області від 10.04.2012р. за №76 було надано дозвіл на збереження вишчевказаих обєктів самочинного будівництва, а рішенням Бабаївської селищної ради Харківського району та області XI сесії УІ скликання від 26.04.2012 року їй було надано дозвіл виготовити технічну документацію із землеустрою, що до встановлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,1300га за рахунок земель житлової та громадської забудови розташовану в смт. Бабаї, вул. Карла Маркса, 59. Посилаючись на те, що право власності на належний будинок не визнається іншими особами, позивач просить суд задовольнити позов. Позивач в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, згідно якої, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутньості. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, суд знаходить за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення позивача в позовній заяві до суду, дослідивши докази, прикладені до позовної заяви в підтвердження позову, суд приходить до наступного. 07 вересня 1998 року позивачем, [PERSON] через брокера брокерською контори № 277 [PERSON] були придбаний у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] які діяли через брокера брокерської контори №277 [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями який знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Бабаї, вул. Карла Маркса, будинок 59 (колишній133) шляхом укладання договору НІ - 212 купівлі-продажу нерухомості який був укладений на Харківській товарній біржі. Цей договір був зареєстрований в «Харківське міжміське бюро технічної інвентаризації» на імя позивача. що підтверджено реєстраційним штампом на договорі купівлі - продажу будинку. Реєстраційний штамп містить відомості про реєстрацію майна на імя позивача та записано в реєстраційну книгу «Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації» №8 під реєстровим номером 837 10.10.1998 року. Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями було придбано позивачем за особисті кошти, а після придбання будинку позивач оселилась в ньому, мешкала та з 4 травня 2000 року була зареєстрована, що підтверджується копією паспорту позивача. Згідно договору НІ - 212 купівлі-продажу нерухомості позивачем був придбаний житловий будинок житловою площею 32,4 кв.м. з надвірними будівлями літнью кухнею літ. «Б», сараєм, погребом літ. «В», сараєм літ. «Д», вбиральнею літ. «У», №1-3 огородженнями, колодцем літ. «К». які знаходяться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Бабаї, вул. Карла Маркса, будинок 59 (колишній133). Укладений позивачем з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу фактично було виконано сторонами після досягнення домовленостей з усіх істотних питань, що відповідає вимогам Закону України «Про товарну біржу», але тим самим, укладаючи договір на товарній біржі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ухилилися від нотаріального посвідчення такого договору. Викладене призвело до того, що право власності позивача на належний будинок не визнається іншими особами, незважаючи на те, що позивачем право власності зареєстровано в КП «Харківське міжміське бюро технічної інвентаризації» . Судом встановлено, що в 2007 році позивачем були самочинно побудовані побутова прибудова літ. «а2» розміром 2.10x2.6м, загальною площею 3,40м.кв. та переобладнано в будинку літ. «А-1» приміщення 1-4 житловою площею 11,0кв.м. та в 2000р. збудований літній душ літ. «Н». В подальшому рішенням виконкому Бабаївської селищної ради Харківського району та області від 10.04.2012р. за №76 позивачеві було надано дозвіл на збереження вищевказаних обєктів самочинного будівництва. Таким чином згідно технічного паспорту виготовленого КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 03.04.2012р. з наступними відмітками в даний час спірний житловий будинок має житлову площу 43,40 кв.м., загальну площу - 68,70кв.м., прибудови літ.»а2» та «А- 1» та наступні надвірні будівлі - сарай літ.»В», льох літ. «Вп», гараж літ. «Л», з оглядовою ямою літ. «Лп», душ літ. «Н», яму вигрібну літ. «Я», колонку питну літ. «К» та №1, 4-3 огородження. Викладене підтверджується копією технічного паспорту, виготовленого КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 03.04.2012 року . Крім того, рішенням Бабаївської селищної ради Харківського району та області XI сесії УІ скликання від 26.04.2012 року позивачу було надано дозвіл виготовити технічну документацію із землеустрою, що до встановлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,1300га за рахунок земель житлової та громадської забудови розташовану в смт. Бабаї, вул. Карла Маркса, будинок 59, що підтверджується Рішенням Бабаївської селищної ради Харківського району та області XI сесії УІ скликання від 26.04.2012 року. Правовідносини між позивачем та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відбулися в період дії Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, тому суд, при вирішенні позову застосовує норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 224 ЦК України (в редакції1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, які зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, що діяла на момент укладання договору, при нотаріальному посвідченні договору про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на майно у осіб, які його посвідчують. Право власності на жилий будинок, квартиру може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів, як договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. В інструкцію вносились зміни у 1996 році, 1997р., але цей пункт залишений без змін. Тобто до 2004 року договір купівлі-продажу нерухомості, посвідчений на біржі, приймався нотаріусами, як правовстановлюючий документ . У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемни Але, у відповідності до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах, істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Таким чином, істотними умовами укладення договору купівлі-продажу є його предмет та ціна, а допустимими доказами домовленості сторін щодо цих істотних умов є лише письмові докази. Тобто, укладаючи договір купівлі-продажу, сторони досягнули згоди щодо усіх істотних умов та відповідним чином зафіксували своє волевиявлення, шляхом укладення договору купівлі-продажу та його часткового виконання. Згідно ч. 3,4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» №1952-ІУ від 01.07.2004 року, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб. Підставою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, відповідно до п. 10 додатку №1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Мін'юсту №7/5 від 07.02.2002 р. є рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved