Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із позовом до відповідача про стягнення з неї суми боргу за договором позики від 26.10.2013 року в розмірі 2780 грн. та понесених судових витрат, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрат по сплаті послуг адвоката в розмірі 250,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 26.10.2013 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] було передано [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 2780,00 грн. На підтвердження отримання відповідачем від позивача вищезазначеної суми [PERSON] надала розписку, яку написала власноруч в присутності двох свідків, де зазначила строк повернення грошей - до 27.01.2014 року. Однак в зазначений строк відповідач не повернула грошові кошти, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. На дзвінки на мобільний телефон [PERSON] не відповідає, жодним чином зв'язок не підтримує, що свідчить про те, що вона не має наміру повертати [PERSON] грошові кошти. Від позивача надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчить її підпис в рекомендованому поштовому повідомленні, яке повернулось на адресу суду, відомостей про поважні причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення справи або про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення, вручене належним чином, тому суд визнає її неявку в судове засідання неповажною та вважає можливим розглядати справу за її відсутністю, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про розгляд справи за її відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Встановлено, що між сторонами справи 26.10.2013 року було укладено договір позики у формі розписки, що підтверджується копією розписки./а.с.5/. Згідно умов договору [PERSON] отримала в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 2780,00 грн., з терміном повернення до 27.01.2014 року . Розписка підписана відповідачкою, що підтверджує факт отримання нею грошей, тобто позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Однак, відповідачка в добровільному порядку грошей не повертає, тобто не приступила до виконання зобов'язання, коштами користується до теперішнього часу. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормою ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, за ч.1 якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оскільки відповідач не повернув у визначений строк борг, суд вважає, що сума боргу підлягає стягненню з нього на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене, оскільки судові витрати були належним чином підтверджені позивачем наданою квитанцію (а.с.1), згідно ст. 88 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, судовий збір в сумі 243,60 гривень. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати зі сплати послуг адвоката в розмірі 250,00 гривень. За змістом ст.ст.79, 84 ЦПК до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. На даний час граничний розмір визначається на підставі Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Виходячи з матеріалів справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаної вимоги, оскільки позивачкою не додано до позову достатні та належні докази понесених нею витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги в розмірі 250 гривень, (довідка про надання послуг зі складання позовної заяви із зазначенням затраченого часу та розрахунок адвоката, акт прийому-передачі послуг, який визначає зміст правової допомоги), а надані позивачкою документи - довідка, не свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оскільки вказана довідка не є документом, оформленою у встановленому законом порядку, а такими документами можуть вважатись квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку). Крім того, підтверджень того факту, що адвокат [PERSON] має право на заняття адвокатською діяльністю або є фахівцем в галузі права до матеріалів справи не додано. На підставі вищенаведеного, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 3023,60 грн. (2780,00 грн. сума заборгованості за розпискою + 243,60 грн. сума судового збору). На підставі викладеного,

Outcome: partial