Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

позивач звернувся із позовними вимогами до відповідача, розмір яких уточнив ході розгляду справи та просить стягнути із відповідача заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.09.2013 року по 31.01.2015 року в сумі 1588 грн. 49 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач являючись власником та проживаючи в [INFO], в силу вимог ст. 68 ЖК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобовязаний нести витрати по оплаті наданих житлово-комунальних послуг, зокрема послуг по утриманню будинку та прибудинкової території. Оскільки будинок перебуває на балансі та обслуговуванні ЛКП «№503», яке в свою чергу надавало відповідачу послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується рядом укладених угод із спеціалізованими підприємствами, що надають послуги з дератизації та дезінфекції, освітлення місць загального користування, вивезення сміття, аварійними службами, а тому у відповідача наявне зобовязання по сплаті вказаних послуг саме перед позивачем. Однак з 01.09.2013 року по 31.01.2015 року включно відповідачем надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території не оплачувалися, виникла заборгованість у вказаному розмірі, а тому з врахуванням того, що судовий наказ від 15.05.2015 року скасовано за заявою відповідача, просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обємі з аналогічних підстав. Відповідач в судовому засіданні відносно позову заперечив, суду пояснив, що дійсно він проживає у [INFO], яка перебуває у його власності. В той же час вважає, що в нього не існує жодного обовязку по оплаті заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки він жодного договору про надання таких послуг з позивачем не укладав, ініціативи про укладення такого договору не проявляв. Крім цього зазначив, що факт укладення позивачем ряду договорів спрямованих на обслуговування будинку та прибудинкової території жодним чином не може свідчити про надання йому таких послуг, оскільки він особисто цими послугами не користується, сміття виносить двічі на рік на релігійні свята Великдень та Різдво, освітлень місць загального користування не потребує. А тому просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє з таких підстав. Судом безспірно встановлено, і дані обставини підтверджуються довідкою ЛКП «№503» (а.с.5), що відповідач [PERSON] проживає та є власником квартири [ADDRESS]. Як вбачається із представленого розрахунку від 22.06.2015 року (а.с.6) за період з 01.09.2013 року по 31.01.2015 року включно заборгованість [PERSON] за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території становить в розмірі 1588 грн. 49 коп. В розумінні ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач [PERSON] є споживачем, як фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, якою у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.13 Закону являється послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Заперечуючи свій обовязок по оплаті вказаних житлово-комунальних послуг відповідач посилається на факт відсутності між сторонами договірних відносин, а також ті обставини, що він такими послугами не користується. Дійсно, згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Однак, відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, про те що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. При цьому слід врахувати, що у відповідності до положень ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» відповідач зобов'язаний брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. В ході судового розгляду судом встановлено, що такі послуги з утримання будинку №5 по вул. Тарнавського в м. Львові та прибудинкової території протягом спірного періоду позивачем надавалися, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами про надання послуг з вивезення твердих та великогабаритних побутових відходів, на виконання робіт з ліквідації аварій та пошкоджень на внутрішньобудинкових мережах, про надання послуг з профілактичної дезінфекції, про постачання електричної енергії з освітлення приміщень загального користування будинку та прибудинкової території тощо (а.с.13-22). А тому суд приходить до висновку, що позивач як належний балансоутримувач будинку, надавши у встановленому законом порядку протягом 2013-2015 року послуги з утримання будинку №5 по вул. Тарнавського в м. Львові та прибудинкової території, несе витрати, а відповідач проживаючи у цьому будинку, такі послуги отримує і не оплачує свою частку в утриманні будинку та прибудинкової території, безпідставно допустив заборгованість в заявленому розмірі, у звязку із чим позов слід задоволити у повному обсязі. Судові витрати слід покласти на відповідача. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на ті обставини, що він такими послугами не користувався, як такі, що в силу положень ст. 60 ЦПК України не доведені жодними доказами.

Outcome: approved