Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з названим позовом, в якому просить суд про встановлення факту її проживання однією сім'єю без укладення шлюбу з [PERSON] з 1998 року по 13.10.2015 року та визнання у звязку з цим фактом спільною сумісною власністю її та [PERSON] рухомого майна у вигляді побутової техніки, визнання права власності на половину цього майна та про включення її до кола спадкоємців за законом першої черги спадкування після смерті [PERSON]І, померлого 13 жовтня 2015 року, обґрунтувавши свої вимоги тим, що у вказаний період вона проживала разом з [PERSON] як чоловік та жінка, разом з ним вела спільне господарство, вони мали спільний грошовий бюджет, разом купували продукти харчування та побутову техніку, також [PERSON]І хворів на онкологічну хворобу та потребував догляду та допомоги, яку вона надавала йому в повному обсязі, що може бути підтверджено в судовому засіданні з боку свідків. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі за підстав, викладених у позові. Відповідачі та їхній представник заперечували проти їх задоволення у звязку з недоведеністю, при цьому відповідачі, кожен окремо, пояснили, зокрема, що позивач хоча й мала відносини з їхнім батьком [PERSON], однак такі відносини слід розцінювати, принаймні, як дружні, а не як такі, що існували між чоловіком та дружиною, оскільки вони постійно відвідували батька та не бачили, щоб позивач проживала з ним однією сім'єю, як такою, тобто вела з батьком спільне господарство, мала з ним спільний бюджет тощо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що добре знає позивача, оскільки є її подругою з 1997 року, що [PERSON] також знала, але як сусіда вона живе на 1 поверсі, а [PERSON] жив на 5 поверсі, що перші 5 років позивач та [PERSON] проживали в квартирі позивача, а останні 12 років і до смерті [PERSON] в його квартирі, що вони жили, як чоловік та дружина, мали спільний бюджет та разом вели спільне господарство, разом відмічали свята вона часто гостювала у них, тому може це стверджувати, що позивач приймала активну участь у похоронах [PERSON], який мав захворювання легенів, а коли [PERSON] лежав у лікарні, позивач відвідувала його, возила йому продукти харчування, що [PERSON] та позивач під час сумісного проживання придбавали побутову техніку в магазині «Ельдорадо», в якому працював її син, однак особисто вона цього не бачила, що син [PERSON] [PERSON], на початку грудня 2016 року прийшов до неї в її квартиру у стані алкогольного спяніння та вимагав, щоб вона казала, що [PERSON] та позивач разом не проживали, у звязку з чим вона телефонувала за номером 102, однак працівники поліції на її виклик не відреагували. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що знає позивача біля 40 років, що вони є подругами, що [PERSON] також знала біля 30 років, але як сусіда вона живе на першому поверсі, а [PERSON] жив на пятому поверсі, що позивач та [PERSON] проживали в квартирі позивача, а останні 12 років і до смерті [PERSON] в його квартирі в цивільному шлюбі, що вона впевнена в цьому, оскільки добре знала [PERSON], який товаришував з її чоловіком, що позивач та [PERSON] разом вели спільне господарство, купували побутову техніку, відмічали свята та робили ремонт в його квартирі вона також допомагала робити ремонт, що між позивачем та дітьми [PERSON] відповідачами в справі були дуже добрі відносини, вони всі разом приймали участь в похованні [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що добре знає дітей [PERSON] відповідачів у справі, а також знала [PERSON] за життя на протязі пяти років до його смерті, так як була його сусідкою та їхні квартири розташовані одна напроти одної, що позивач дуже часто приходила до [PERSON], однак із ним не проживала як дружина, що вона взагалі вважала їх відноше6ння сусідськими, що вона може таке стверджувати, оскільки з 2014 року по 2014 рік перебувала в декретній відпустці, не працювала, тому постійно знаходилась в своїй квартирі, що коли [PERSON] хворів, то до нього приходили і його діти, і сусіди, що вона також була в квартирі [PERSON], коли той хворів, для надання йому допомоги, і хоча не дуже часто, однак позивача там жодного разу не бачила, чи доглядала позивач за [PERSON] вона не знає, однак чула через стіну, як позивач кричала на нього, а також, як позивач стукала у двері квартири [PERSON], однак він їй не відчиняв, тому вважає, що навіть ключів від квартири у позивача не було. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про встановлення факту її проживання однією сім'єю без укладення шлюбу з [PERSON] з 1998 року по 13.10.2015 року та визнання у звязку з цим фактом спільною сумісною власністю її та [PERSON] рухомого майна у вигляді побутової техніки, визнання права власності на половину цих речей та про включення її до кола спадкоємців за законом першої черги спадкування після смерті [PERSON]І, померлого 13 жовтня 2015 року, позивач послалась на положення ст. 74 СК України. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Отже при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, про що розяснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.\~74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що встановлені в ч. 2 ст.\~3 СК України винятки, згідно з якими подружжя вважається сімєю, стосуються тільки офіційно зареєстрованих шлюбів. Заслухавши показання свідків, суд приходить до висновку, що свідчення [PERSON] та [PERSON] є тотожними та майже не відрізняються між собою, при цьому жоден із цих свідків не показав, яким же чином позивач та [PERSON] вели спільне господарство та не пояснили свою обізнаність щодо існування у позивача та [PERSON] спільного бюджету, а також бере до уваги ті обставини, що ці свідки є давніми подругами позивача, тому їх показання суд уважає такими, що викликають сумніви, тоді як свідок [PERSON] є нейтральною особою по відношенню як до позивача, так і відповідачів та дала такі показання, які суд уважає більш ретельними, послідовними, а відтак такими, що сумнівів не викликають. Отже, зважаючи на все викладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні з боку позивача не було надано достатніх та безперечних доказів на підтвердження факту її проживання за вказаний нею період із [PERSON] однією сімєю в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість цієї частини вимог. Позаяк решта вимог про визнання спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] рухомого майна у вигляді побутової техніки, визнання права власності на половину цих речей за позивачем та про включення її до кола спадкоємців за законом першої черги спадкування після смерті [PERSON]І, померлого 13 жовтня 2015 року, є похідними від вимог про встановлення факту проживання позивача з [PERSON] з 1998 року по 13.10.2015 року однією сімєю як чоловіка та жінки без шлюбу, а відтак цю частину позовних вимог суд також уважає необґрунтованими. Отже, з урахуванням усього наведеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Виходячи з викладеного,

Outcome: dismissed