Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач, звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона разом з дитиною [PERSON] [INFO], батьком якого є відповідач , проживає на тимчасово окупованій території АРК [PERSON] та не має можливості без згоди батька дитини виїхати за територію АРК [PERSON] на материкову частину України так і за кордон. Так як відповідач не приймає участі у вихованні дитини , не цікавить розвитком сина , фактично постійно проживає на межами України . Тривалий час не підтримує з ними стосунків, відмовляється надавати дозвіл на виїзд сина у визначеному законом порядку . А вона , в свою чергу , бажає піклуватись про здоровя дитини , його духовний , моральній та культурний розвиток та має бажання виїжджати на материкову частину України , та з метою відпочину культурного розвитку та вивчення іноземних мов планує поїхати до країн ближнього та дальнього зарубіжжя для чого необхідно згода батька , просила суд надати дозвіл на виїзд за межі тимчасово окупованої території Автономної Республіки [PERSON] та міста Севастополя їй та сину , без згоди та супроводу батька , на материкову частину України до повноліття дитини , та за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дитиною повноліття , а також дозволити їй або її представнику , оформити без згоди батька документи для тимчасового виїзду з дитиною до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлений позов і просила суд задовольнити його посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та уточнила позовні вимоги в частині тих країн куди вона планує вивезти дитину в період до 01 січня 2016 року . А саме : до Республіки Узбекистан де проживають її близькі родичі . Так як дитина захоплюється палеонтологією , вона має намір відвідати музеї які мають цікаві експонати які розташовані на території Франції , а також на території Єгипту. [PERSON] того , так як дитина народилась на території Італії і там проживають родичі , а також мати відповідача вона має намір відвідати Італію. Термін поїздок не буде перевищувати більше двох тижнів. Відповідач до судового засідання не зявився про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 74,76 ЦПК України. Представник відповідача , за договором адвокат [PERSON] в судовому засіданні визнав позов частково та не заперечував проти задоволення позову в частині надання дозволу на виїзд позивача ,разом з дитиною , за межі АРК [PERSON]. В частині позовних вимог про надання дозволу на виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дитиною повноліття , а також дозволити позивачу або її представнику , оформити без згоди батька документи для тимчасового виїзду з дитиною до досягнення дитиною повноліття просив суд відмовити за необґрунтованістю. Посилаючись на підстави викладені в письмовому запереченні поданому суду в порядку ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Комсомольської в м. Херсоні ради ,за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні покладалась на розсуд суду . Заслухавши сторони , представника третьої особи що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено що, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. [PERSON] того , згідно абз.8 п.п.2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затвердженого постановою КМ України від 27 січня 1995 р. N 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Згідно скороченого витягу з актового запису про народження виданого Муніципалітетом Феррара Провінції Феррара від 05 вересня 2005 року слідує що 15 дня місяця серпня року 2005 народився [PERSON] , батько [PERSON] мати [PERSON] , що також підтверджено довідкою Генерального консульства України в Мілані від 01 грудня 2005 року про реєстрацію особи [PERSON] який народився 15 .08.2005 року в м. Лагосанто (Італія) громадянином України. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 19 травня 20015 року було обстежено будинок 5 по вул. Новоселов в с. Мазанка Сімферопольського району АРК [PERSON] в якому проживають позивач разом з матірю [PERSON] та малолітнім [PERSON] і умови для проживання дитини задовільні. Згідно до копії наказів про прийняття на роботу ТОВ «ИТВИК» від 02 червня 2005 року та ТОВ поліграфічний центр «Нова Єра» від 20 травня 2015 року позивач працює ревізорами , що також підтверджується записами в трудовій книжці виданій на позивача. Як слідує з характеристики на [PERSON] виданої Мазанської школою Сімферопольського району АРК [PERSON] дитина навчається у 4 класі , багато читає , цікавиться історією та палеонтологією. Мама цікавиться навчанням дитини та співпрацює з вчителями. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України « Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя , достатній для її фізичного , інтелектуального , морального , культурного , духовного і соціального розвитку і батьки несуть відповідальність за створення умов , необхідних для всебічного розвитку дитини , відповідно до законів України. [PERSON] того ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає що виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини . На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки , мають право і зобовязані виховувати дитину , піклуватись про її здоровя , фізичний , духовний і моральний розвиток , навчання , створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини , готувати її до самостійного життя та праці, а ч.2 ст. 15 цього ж Закону закріплює обовязок батьків , які проживають окремо від дитини , брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею , якщо судом визнано що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Вище зазначене не суперечить і доповнює вимоги п.3 ст.9 та ст. 18 Конвенції про права дитини , ратифікованою Постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року , і яка набрала чинності 27 вересня 1991 року , згідно до якої держави учасниці поважають право дитини , яка розлучається з одним чи обома батьками , підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками , за винятком коли це суперечить найкращим інтересам дитини, та докладають всіх можливих зусиль до того , щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини , так як батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини . Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, а також принципу 6 Декларації прав дитини , прийнятій Генеральною Асамблеєю Обєднаних Націй 20 листопада 1959 року відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння . Вона повинна , якщо це можливо зростати , під опікою і відповідальністю своїх батьків і , в усякому разі , в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості . Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем в інтересах неповнолітнього обґрунтовані , та з урахуванням положень абзацу 2 ч.2 ст. 16 ЦК України , відповідно до якого , суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, суд вважає необхідним захистити право неповнолітнього [PERSON] на свободу пересування , шляхом надання дозволу на виїзд за межі тимчасово окупованої території Автономної Республіки [PERSON] та міста Севастополя без згоди та супроводу батька , на материкову частину України до повноліття дитини , а також шляхом надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України без згоди та супроводу батька до Республіки Узбекистан , Країн-членів Європейського Союзу та Єгипту з терміном перебування у цих державах до 15 діб , на період до 01 січня 2016 року. З урахуванням вимог Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», , Правил перетинання державного кордону громадянами України затвердженого постановою КМ України від 27 січня 1995 р. N 57 та підстав на які посилається позивач в частині обґрунтування позовних вимого про надання їй дозволу або її офіційному представникові , без годи батька оформлювати документи на тимчасовий виїзд дитини або супровід дитини до повноліття дитини відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: partial