Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення коштів на утримання майна посилаючись на те, що вона та відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] . [PERSON] належить 1/6 частина квартири, а [PERSON] 5/12 частин. Однак, відповідачі з лютого 2017 року в квартирі не проживають, участі в оплаті послуг по утриманню житла не приймають. За даний час нею здійснено оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 11 598,83 грн. Згідно часток власності просила стягнути з [PERSON] на її користь кошти у розмірі 1 933,14 грн., та з [PERSON] кошти у розмірі 4 832,85 грн. Крім того, просила стягнути з [PERSON] інфляційні втрати у розмірі 774,33 грн., та моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Моральну шкоду обґрунтувала тим, що через не сплату [PERSON] коштів на утримання майна, вона (позивач) не могла користуватись коштами, які нею сплачені, переносила душевні та психологічні страждання. Позивач до суду не з`явилась, представник позивача подав заяву в якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Уточнив розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з [PERSON] - 243,40 грн. Відповідачі до суду не з`явились, про день, час та місце розгляду справи сповіщались згідно норм процесуального законодавства. Відзив на позовну заяву не подавали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 17.01.2020 року. 20.01.2020 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 23.01.2020 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідачів. 28.04.20209 року надійшли відповіді з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 07.10.2020 року позовні вимоги в частині вимог до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми основного боргу залишено без розгляду. В суді встановлено, що 16.09.1998 року Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 15.07.2016 року зареєстровано право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , за [PERSON] згідно Договору дарування від 15.07.2016 року. 24.10.2014 року зареєстровано право власності на 1/12 частину квартири [ADDRESS] , за [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину від 24.10.2014 року. 21.07.2020 року представник позивача подав заяву, де заначив про те, що відповідачами було сплачено кошти за житлово-комунальні послуги у заявленому розмірі, у зв`язку чим в цій частині вимоги позивача залишено без розгляду. По даній справі позивач просить сягнути з [PERSON] інфляційні втрати у розмірі 243,40 грн. та моральну шкоду - 1000 грн. Вимоги до [PERSON] відсутні. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 322 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво-, або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 20 вказаного Закону встановлено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. За змістом ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у строки встановлені умовами договору. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлено, що [PERSON] з лютого 2017 року по грудень 2019 року не здійснювала оплат за житлово-комунальні послуги, тоді як позивач їх проводила за відповідачів, що дає підстави для стягнення з неї на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 243,40 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. По даній справі позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн., яку обґрунтовує тим, що вона не могла користуватись власними грошима, які нею були сплачені, переносила душевні та психологічні страждання. Враховуючи докази надані позивачем, вимоги законодавства, обгрунтування позивача, та суму боргу відповідача [PERSON] та те, що з неї стягнуто інфляційні втрати, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково, в розмірі 100,00 грн. Всього з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 343,40 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. По даній справі відповідач [PERSON] не надав жодного доказу на підтвердження своїх доводів та заперечень. Вимоги до відповідача [PERSON] відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача [PERSON] (вимоги до відповідача [PERSON] відсутні) в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial