Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та повнолітньої дитини, що продовжує навчання посилаючись на те, що з 19.02.1998 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не слалося, і вони були змушені припинити фактичні шлюбні відносини з лютого 2017 року. Діти проживають з нею, відповідач окремо від них. Витрати на утриманні дітей несе вона самостійно. Тієї суми грошей, які відповідач надає їй щомісячно на утримання дітей, їй не вистачає. Їх син [PERSON] навчається на денній формі навчання в Державному університеті телекомунікацій, що потребує немалих коштів для оплати його навчання. Молодший син з метою повноцінного розвитку, відвідує додаткові заняття з приватним репетиром, що також потребує додаткових витрат. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням збільшити матеріальну допомогу на дітей для забезпечення достатнього рівня життя, проте згоди не досягли. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 5 000,00 грн., які і просила з нього стягнути. В судовому засіданні позивач підтримала обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що вона працює медсестрою, на двох ставках, щоб забезпечити дітей. Відповідач з травня 2018 року давав 1 000,00 грн. на утримання дітей, а осанні два місяці 1 200,00 грн. Однак цих коштів не достатньо. Він здає квартиру в оренду за 7 500,00 грн. Кошти на утримання він давав лише на молодшого сина, за старшого сказав, щоб він йшов працювати. Відповідач на утриманні нікого не має, його мати живе з донькою, сестрою відповідача. В судове засідання відповідач не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального права, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Даний позов зареєстровано в суді 27.09.2018 року. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 04.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 03.01.2019 року надійшов відзив відповідача, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Клопотання по суті спору сторонами не подавалися. В суді встановлено, що сторони на даний час перебувають в шлюбі з 19.02.1998 року. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Встановлено, що діти знаходяться на утриманні матері. З довідки № 62 від 04.09.2018 року встановлено, що [PERSON] є студентом ІІ курсу факультету Інформаційних технологій за спеціальністю «Інформаційні системи та технології» Університету телекомунікацій, денної форми навчання, за рахунок фізичних осіб, термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2021 року. Відповідач, зі слів позивача, надавав кошти на утримання в розмірі 1 000,00 грн., згодом в розмірі 1 200,00 грн., та вважає, що старший син має працювати. Даних коштів позивачу на утримання двох дітей не вистає. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.ст. 198-200 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей до досягнення 23 років, які продовжують навчання та потребують матеріальної допомоги. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Розмір аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених в ст. 182 СК України. Законодавець передбачив обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до закінчення такого навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років під умовою можливості надання такої допомоги, тобто законодавець обов'язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, поставив у залежність від матеріального стану батьків. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Позивач просить стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, у розмірі 5 000,00 грн. починаючи з дня подачі позову до суду. Проте, позивачем не надано доказів можливості сплачувати відповідачем аліменти у вказаному розмірі. Не надано доказів і витрати позивача, пов'язаних із додатковими заняттями неповнолітньої дитини. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1 500,00 грн., та на утримання повнолітньої дитини - 1 500,00 грн. Доказів неможливості сплачувати аліменти на дітей у розмірі 3 000,00 грн. відповідач не надав. Аліменти на утримання неповнолітньої дитини слід стягувати до повноліття дитини, а аліменти на утримання повнолітньої дитини до часу закінчення навчання - до 30.06.2021 року (23 роки виповниться 14.03.2022 року). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial