Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що з 2012 року вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] в них народився син [PERSON] . З 09.03.2020 їхні фактичні шлюбні відносини припинено. Син проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати позивача. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача кошти на своє утримання (аліменти), у розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою суду від 10 листопада 2020 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав суду заяву згідно з якою просив розглядати справу за його відсутності, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №323 (а.с. 10) [INFO] народився [PERSON] , батьком якого записаний відповідач у справі, а позивач - матір`ю. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 2 ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 4 статті 84 Сімейного Кодексу України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку.. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі. Частиною 1 статті 142 ЦПК передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. З наведеної норми процесуального закону вбачається, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, на такого учасника справи покладається обов`язок компенсувати судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору лише у розмірі 50 відсотків, адже інші 50 відсотків компенсуються позивачеві за рахунок державного бюджету. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», слід стягнути з відповідача на користь держави понесені судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Outcome: approved