Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом та просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 87950,02 грн., з яких: 70 000,00 грн. сума - основного боргу, 12383,00 грн. - інфляційні втрати та 5567,02 грн. - 3% річних, а також судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 22.08.2017 року до нього звернувся відповідач з проханням позичити йому 52 000,00 грн. Позивач погодився, за умови, що відповідач поверне вказану вище суму до 01.10.2017р. На цих умовах, було укладено договір позики та на підтвердження передачі грошей відповідач власноручно написав розписку позивачу і отримав кошти. Крім того, 04.09.2017р. до нього звернувся відповідач з проханням позичити 18000,00 грн. Позивач погодився, за умови, що відповідач поверне вказану вище суму до 01.10.2017р. На цих умовах, було укладено договір позики та на підтвердження передачі грошей відповідач власноручно написав розписку позивачу і отримав кошти. Однак відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконав. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути позичені кошти, однак відповідач кошти не повертає, що і змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 11.06.2020 року по даній справі було відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з письмовими клопотаннями та заявами до суду не зверталися. Відповідач 27.07.2020р.надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі, вказує, що визнає факт отримання коштів від позивача, згідно написаних ним розписок від 22.08.2017р. в сумі 52000 грн. та 04.09.2017р. в сумі 18000 грн. Проте, наголошує, що повернув позивачу отримані ним кошти разом із відсотками відповідно до написаних ним розписок від 22.08.2017р. та 04.09.2017р. А саме, 09.11.2018р. відповідач перерахував позивачу [PERSON] через термінал АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кошти в сумі 38500 грн., що підтверджується дублікатом квитанції за №Р24А508889488А82268 від 09.11.2018р. Крім того, 21.12.2018р. відповідач перерахував позивачу [PERSON] через термінал АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кошти в сумі 45000 грн., що підтверджується дублікатом квитанції за №Р24А532727086А44491 від 21.12.2018р. Оскільки, відповідач порушив строки повернення боргу позивачу в сумі 70000 грн. до передбачених термінів боргових розписок до 01.10.2017р., тому по усній домовленості між сторонами відповідач повернув позивачу 83500 грн. Після отримання коштів, в телефонній розмові [PERSON] повідомив відповідачу, що боргові розписки знищив. В боргових розписках не вказано місце виконання боргу, на цій підставі позивачеві були перераховані кошти в сумі 83500 грн. на його банківський рахунок. Так як, кошти позивачем були прийняті, то фактично позивач погодився прийняти кошти отримані ним на його картковий рахунок. Вважає, що ним зобов`язання повністю виконанні перед позивачем належним чином, а тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставними. Позивач своїм правом на надання відповіді на відзив на позовну заяву не скористався. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. 22.08.2017 року відповідачем власноручно було написано розписку, згідно якої на умовах позики позивачем видані відповідачу грошові кошти в сумі 52 000, 00 грн. Дану суму відповідач зобов`язувався, згідно вказаної вище розписки повернути до 01.10.2017 року. Крім того, 04.09.2017 року відповідачем власноручно було написано розписку, згідно якої на умовах позики позивачем видані відповідачу грошові кошти в сумі 18 000, 00 грн. Дану суму відповідач зобов`язувався, згідно вказаної вище розписки повернути до 01.10.2017 року. Факти отримання грошових коштів підтверджуються копіями розписок власноруч написаних відповідачем від 22.08.2017 року та від 04.09.2017 року в момент передачі останньому сум позики (а.с. 5-6). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. У відповідності зі статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК). Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК, статті 202, 203 Господарського кодексу України (далі - ГК). Інші підстави передбачені статтями 600-609 ЦК і статтями 202-205 ГК. Крім того, згідно з частиною 1 статті 625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає право Позикодавця на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, а також 3% річних від простроченої суми. Згідно позовних вимог борг за розписками від 22.08.2017 року та 04.09.2017 року відповідача становить 70 000 грн.00 коп. (а.с. 10). Згідно письмових розрахунків, наданих позивачем борг за договорами позики від 22.08.2017 року та 04.09.2017 року за період, з жовтня 2017 року по 25 травня 2020 року, відповідача становить: 5 567,02 грн. - розмір 3% відсотків річних від суми позики та 12 383,00 грн. - інфляційні збитки. (а.с. 11-12). Проте, відповідачем як доказ виконання перед позивачем боргових зобов`язань за розписками від 22.08.2017 року та 04.09.2017 року надано до суду копії дублікату квитанції за №Р24А508889488А82268 від 09.11.2018р. про перерахування позивачу [PERSON] через термінал АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» коштів в сумі 38500 грн. та дублікату квитанції за №Р24А532727086А44491 від 21.12.2018р. про перерахування позивачу [PERSON] через термінал АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» коштів в сумі 45000 грн. Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що порушив строки повернення боргу позивачу в сумі 70 000 грн. до передбачених термінів боргових розписок до 01.10.2017р., а тому по усній домовленості між сторонами відповідач повернув позивачу не 70 000 грн., а 83 500 грн. Після отримання коштів, в телефонній розмові [PERSON] повідомив відповідачу, що боргові розписки знищив. В боргових розписках не вказано місце виконання боргу, на цій підставі позивачеві були перераховані кошти в сумі 83 500 грн. на його банківський рахунок. Так як, кошти позивачем були прийняті, то фактично позивач погодився прийняти кошти отримані ним на його картковий рахунок. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані відповідачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для відмови в стягненні з останнього суми боргу. В свою чергу, позивачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань і які б були підставою для стягнення з відповідача розміру заборгованості за вказаними розписками, розміру 3% відсотків річних від суми позики та інфляційні збитки за період з жовтня 2017 року по 25.05.2020 року на загальну суму 87 950,02 грн. Навпаки, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач виконав взяті на себе договірні зобов`язання відповідно до договорів позики від 22.08.2017 року та 04.09.2017 року, сплативши суму боргу позивачу ще 09.11.2018р. та 21.12.2018р., при цьому сплативши кошти за порушення строків повернення боргу позивачу в сумі 70000 грн. до передбачених термінів боргових розписок до 01.10.2017р., про що було усно погоджено сторонами. Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, доходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до пунктів 1, 2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed