Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

позивач звернувся із позовом до відповідача про визнання права власності у спільному майні подружжя на ? ідеальну частину будинку [ADDRESS] та ? ідеальну частину земельної ділянки б/н переданої у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS], загальною площею - 0,0191га, кадастровий №4610160300:03:001:0107. Свої вимоги мотивує тим, що у відповідності до договору про спільну діяльність від 27.09.2008 року відповідачем набуто у власність житловий будинок [ADDRESS], про що 14.03.2011 року йому видано свідоцтво про право власності, а також земельну ділянку площею 0,0191 га, яка передана у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] та право власності на яку зареєстроване на підставі витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.12.2013 року. При цьому вказала, що зазначене майно відповідачем набуте у власність в період їх перебування у шлюбі з 08.10.2006 року по 12.01.2012 року, а тому вважає, що таке майно є об'єктом спільної власності подружжя. Оскільки на даний час стосунки між нею та відповідачем є напруженими і відповідач не бажає укласти із нею договір про визначення часток у спільному майні, а тому просить позов задоволити визнавши за нею право власності на ? частину спільного майна подружжя. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідно до умов договору про спільну діяльність, укладеного в шлюбі сторін, один із учасників простого товариства з метою спільного будівництва індивідуального житлового будинку передав в якості внеску у спільну власність належну йому на праві власності земельну ділянку по [ADDRESS], а відтак незалежно від дати реєстрації речових прав на земельну ділянку за відповідачем, така являється об'єктом спільної власності подружжя. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. У зв'язку із відсутністю відповідача за зареєстрованим місцем проживання та неможливістю вручення судової кореспонденції про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку визначеному ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення в пресі. Зважаючи на те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а належно повідомлений про розгляд справи відповідач в судове засідання не з'явився повторно, суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, справу слід розглянути у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд позов задовольняє з таких підстав. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с.6) [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.10.2006 року, а розірвали шлюб 12.01.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.1,3 ст.61 СК України). Як вбачається із договору про спільну діяльність від 27.09.2008 року (а.с.8-12) відповідач [PERSON] став учасником простого товариства без створення юридичної особи, діяльність якого була спрямована на об'єднання вкладів учасників спрямованих на будівництво індивідуального житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідно до умов цього договору грошові та майнові внески, в тому числі земельна ділянка по [ADDRESS], яка виділялася у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд складають, переходили у спільну часткову власність учасників товариства. Крім цього, за результатами спільної діяльності відповідач [PERSON] набував у власність квартиру №5 у побудованому будинку, загальною площею 226 м.кв. Як вбачається із свідоцтва про право власності від 14.03.2011 року, виданого на підставі рішення виконкому Винниківської міської ради від 25.01.2011 року №34 (а.с.14), зареєстрованого в державному реєстрі прав на нерухоме майно 05.04.2011 року (а.с.15), [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS], загальною площею 199,9 м.кв. Крім цього, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.16) вбачається, що 25.12.2013 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], загальною площею - 0,0191 га, кадастровий №4610160300:03:001:0107. Таким чином, суд вважає, що набуті відповідачем у власність житловий будинок по [ADDRESS] та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку є об'єктами спільної власності подружжя, так як набуті відповідачем під час шлюбу шляхом ведення спільної діяльності в простому товаристві без створення юридичної особи. При цьому, не зважаючи на ту обставину, що право власності на земельну ділянку зареєстроване у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.12.2013 року після розірвання шлюбу, суд переконаний, що така є спільною власністю подружжя, оскільки набута у власність в момент укладення договору про спільну діяльність від 27.09.2008 року шляхом її передачі попереднім власником у спільну часткову власність учасників простого товариства без створення юридичної особи для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до вимог ч.1 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку перебувають у спільній сумісній власності сторін, і сторонами не представлено жодних доказів існування між ними домовленостей про інший розподіл часток у спільному майні подружжя, а тому суд вважає, що такі частки є рівними у зв'язку із чим слід позов задоволити та визнати за позивачем право власності на ? частину спільного майна подружжя. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved