Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики від 15.05.2012 року в розмірі 107880,00 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 9992,94 грн., пеню за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в розмірі 145600,00 грн., а також судові витрати , в тому числі і витрати на правову допомогу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 15.05.2012 року між позивачем та відповідачем по справі був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надала відповідачу позику в розмірі 80000,00 грн., що на момент укладення договору за курсом комерційних банків складало в еквіваленті 10000,00 доларів США, зі строком повернення до 15.11.2014року, згідно графіку визначеному договором. Умовами вказаного договору передбачено, що у разі зміни курсу продажу долару США комерційними банками України у бік збільшення або зменшення, сума боргу, яка належить до сплати в гривні,повинна бути скоригована відповідно до цього курсу , що буде на день сплати. Відповідачем частково була повернута сума боргу в сумі 6000,00 доларів США в гривневому еквіваленті за період з 15.06.2012 року по 15.01.2014 року. Однак, з 15.02.2014 року відповідач не виконує умови договору, у зв'язку з чим на теперішній час у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 4000,00 доларів США , що у гривневому еквіваленті ( 1 долар США = 26,97 грн.) на час подання позову складає 107880,00 грн. У зв'язку з виниклою заборгованістю, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми в розмірі 9992,94 грн. та пеню відповідно до умов договору, згідно якого позичальник повинен сплати 800,00 грн. за кожен день прострочення грошового зобов'язання, а саме за 1126 днів, що за розрахунком позивача в загальному розмірі складає 971783,04 грн. Однак, у зв'язку з тим, що заборгованість за договором позики значно менше за суму нарахованої пені, позивач просить стягнути пеню за півроку (182 дні) в розмірі 145600,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу, що згідно звіту про надані послуги становлять 2200,00 грн. Представником позивача до суду подана заява про розгляд справи за її відсутністю та відсутністю позивача, в якій також просила розглянути справу в заочному порядку . Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце, день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Письмових заперечень проти позову суду не надано. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, по наявним в матеріалах справи доказам, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно договору позики від 15 травня 2012 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON], позивач надала відповідачу у власність грошові кошти в сумі 8000,00 грн, що на момент укладення за курсом комерційних банків є еквівалентом 10000,00 доларів США , строком до 15.11.2014 року. Вказаним договором позики передбачений графік погашення суми позики, згідно якого відповідач зобов'язався повертати позику частинами в період часу з червня 2012 року по 15.10.2014 року, а саме: не пізніше 15 числа кожного місяця в розмірі 2400,00 грн., що складало еквівалент 300,00 доларів США. та останній платіж відповідач зобов'язався здійснити не пізніше 15.11.2014 року в розмірі 10400,00 грн., що складало еквівалент 1300,00 доларів США. Пунктом 8 Договору позики передбачено, що уразі зміни курсу продажу долара США комерційними банками України у бік збільшення або зменшення , сума боргу, яка належить до сплати в гривні повинна бути скоригована відповідно до цього курсу , що буде на день сплати. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) її виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так само й положення ст.1046 та ч.1 ст.1049 ЦК України також зобов'язують позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. До теперішнього часу відповідач належним чином не виконує свої зобов»язання за договором та повернув позивачу позику частково, а саме здійснив щомісячні платежі , які передбачені договором з 15.06.2012 року по 15.01.2014 року, повернувши в загальному розмірі суму позики 6000,00 доларів США у гривневому еквіваленті. Отже, починаючи з 15.02.2014 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 4000,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті ( 1 долар США = 26,97 грн.) на час подання позову складає 107880,00 грн. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних. Договором позики розмір відсотків за користування коштами не встановлювався , однак п.9 Договору, передбачено, що у разі неповернення боргу в сумі та в строки , передбачені договором, позичальник зобов'язується сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Отже, як зазначено вище, відповідач повернув позивачу лише 6000,00 доларів США, що відповідає першим двадцяти передбаченими умовами договору частковими поверненнями. Таким чином, чергове часткове повернення відповідачем позичених коштів, що починається з 15.02.2014 року, здійснено не було. Виходячи з цього, відповідач прострочив виконання своїх зобов»язань з 15.02.2014 року, та станом день подання позову, це порушення триває вже 1127 днів. Таким чином, належні до стягнення з відповідача три проценти річних від простроченого боргу за Договором позики складають 9992,94 грн. ( 3%х 1127/365х107880) Крім того, відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 1048 ЦК України також передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п.5 Договору позики, за прострочення своїх зобов'язань позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 800,00 грн. за кожен день прострочення повернення позики. Стаття 549 визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, і в такому разі її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином встановивши, що порушення відповідачем своїх зобов'язань триває 1127 днів, розмір пені з урахуванням умов договору становить 901600,00 грн. В силу ст.11 ЦПК України, суд не може вийти за межі позовних вимог, а саме стягнути з відповідача суму пені в розмірі 901600,00 грн., оскільки позивач заявляє вимоги та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 145600,00 грн., отже з відповідача підлягає стягненню сума пені за прострочення виконання грошового зобов'язання, в межах заявлених позовних вимог, а саме в сумі 145600,00 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає ,що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до положень частини 4 статті 42 ЦПК України документи, що посвідчують повноваження адвоката як представника, можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суду надано в якості доказів, договір про надання професійної правничої допомоги від 17.03.2017 року, укладеного між Адвокатським об»єднанням « Колегія адвокатів України» та [PERSON], договір про надання професійної правничої допомоги від 17.03.2017 року, укладеного між адвокатом Лабузною С.В. та [PERSON] від 17.03.2017 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Лабузної С.В. та акт наданих послуг за договором, згідно якого вбачається, що адвокатське об»єднання свої зобов'язання за Договором виконало на загальну суму 2200,00 грн. , а клієнт, тобто позивач по справі зобов'язалась оплатити вказану суму протягом семи днів з дня пред'явлення рахунку. На день ухвалення рішення по справі, суду не надано доказів, що позивачем було сплачено за надану правову допомогу 2200,00 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат пов'язаних з наданням правової допомоги , задоволенню не підлягають . Враховуючи вищевикладені обставини, суд знаходить позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими , що підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення судових витрат по сплаті судового збору, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial