Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення на його користь з [PERSON] суми боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 червня 2011 року [PERSON], що зареєстрована і проживає в [ADDRESS], самовільно взяла в [PERSON] грошові кошти в сумі 37803,00 грн. В той самий день відповідачка написала пояснення, згідно з яким визнала, що дійсно взяла з каси суми в розмірі 37803, 00 грн. і зобов»язалась дану суму повернути в повному обсязі позивачу до 8 липня 2011 року. Відповідачка [PERSON] до цього часу не виконала взяті на себе зобов»язання. До теперішнього часу борг позивачу не повернула, тому позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 40475,10 грн., яка складається з наступного: 37803,00 грн. - сума боргу, 2672,10 грн. - сума, що утворилась за користування чужими грошовими коштами. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась. Про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Причину неявки суду не повідомила, в зв'язку з чим суд ухвалив розглянути справу за його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів, та на підставі ст.224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28 червня 2011 року [PERSON], що зареєстрована і проживає в [ADDRESS], самовільно взяла в [PERSON] грошові кошти в сумі 37803,00 грн. В той самий день відповідачка написала пояснення, згідно з яким визнала, що дійсно взяла з каси суми в розмірі 37803, 00 грн. і зобов»язалась дану суму повернути в повному обсязі позивачу до 8 липня 2011 року (а.с. 5). Відповідачка [PERSON] до цього часу не виконала взяті на себе зобов»язання. До теперішнього часу борг позивачу не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 40475,10 грн., яка складається з наступного: 37803,00 грн. - сума боргу, 2672,10 грн. - сума, що утворилась за користування чужими грошовими коштами. Ст.202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини першої ст.1049 ЦК України у разі укладення договору позики на позичальника покладається обов'язок повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання, як зазначено у ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню. Згідно з вимогами частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати, понесені позивачем по сплаті судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved