Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO]. Позовна заява мотивована тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної квартири. Позивач звернулась до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, однак отримала відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач у судове засідання не з'явилась, проте матеріали справи містять заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте звернувся з заявою, у якій просив справу розглядати за його відсутності, також зазначив, що з боку відповідача права позивача не порушені. Друга ДДНК явку свого представника у судове засідання не забезпечила, проте звернулась з заявою про розгляд справи за її відсутності. ЖБК № 123 «Прожектор» явку свого представника у судове засідання не забезпечило, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялось належним чином. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] померла [INFO]., що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 5096 (а.с.11). У 1968 році [PERSON] на підставі ордеру, виданого виконавчим комітетом Ленінської ради, було виділено двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до відповіді з КП «ДМБТІ» ДОР № 4968 від 24.05.2013р., станом на 31.12.2012р. за адресою [ADDRESS] містяться відомості про зареєстроване право власності за [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення від 05.08.1992р., згідно довідки ЖБК № 123 «Прожектор» від 23.07.1992р., № 49, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № ХІV за реєстровим № 45 (а.с.10). Відповідно до технічного паспорту від 25.08.1992р. вказана квартира складається з: 1 - коридору площею 4,6 кв.м., 2 - вбиральні площею 1,0 кв.м., 3 - ванної площею 2,2 кв.м., 4 - кухні площею 6,1 кв.м., 5 - житлової кімнати площею 15,2 кв.м., 6 - житлової кімнати площею 11,4 кв.м., 7 - кладової площею 0,4 кв.м. (а.с.6-9). За змістом п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз'яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Аналогічна правова позиція зазначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13. Оскільки померла [PERSON] повністю виплатила пайовий внесок за квартиру [ADDRESS], а саме у 1992 році, що підтверджується довідкою з ЖБК № 123 «Прожектор» від 23.07.1992р., на підставі якої 05.08.1992р. КП «ДМБТІ» ДОР видало на ім'я [PERSON] реєстраційне посвідчення, суд доходить висновку про те, що вона набула право власності на вказану квартиру. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить вищевказана квартира. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається з матеріалів справи, єдиний спадкоємець першої черги який прийняв спадщину після смерті [PERSON] це її донька, позивач у справі - [PERSON], оскільки у встановлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори, інші спадкоємці з заявами про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, на момент смерті [PERSON] окрім її доньки та онуки з нею ніхто не проживав (а.с.59-67). Водночас, постановою державного нотаріуса Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Нестеренко І.В. від 20.01.2065р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У положеннях п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на викладене, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту її прав як спадкоємця шляхом визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. Водночас, суд не може погодитись з твердженнями представника відповідача стосовно того, що відповідач не порушував права позивача та відповідно не є стороною у справі, оскільки згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Outcome: approved