Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом та просить суд розірвати шлюб між ним і відповідачем, який зареєстрований 18 липня 2015 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, за актовим записом № 537. Позовні вимоги мотивовані тим, що подальше спільне проживання і збереження сім`ї є неможливими, в зв`язку з різними характерами, поглядами на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, відсутністю взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття поваги та любові. А тому, шлюб фактично розпався, сторони на даний час припинили шлюбні відносини та проживають окремо, в різних місцях, спільне господарство ними не ведеться, дітей від шлюбу не мають. В підготовче засідання сторони не з`явились, в позовній заяві від 10 вересня 2019 року позивач просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в заяві від 21 жовтня 2019 року, також просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, заперечень немає. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як визначено в ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи суд з`ясував наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18 липня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, за актовим записом № 537. Прізвища після укладення шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а. с. 8). Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. В судовому засіданні встановлено, що у сторін подружнє життя не склалося, шлюб фактично розпався. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Тому, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України - шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем під час звернення до суду, у разі задоволення позову, підлягають стягненню на його користь із відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, так як відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 384, 20 грн. (768,40 грн. х 50 %). Враховуючи викладене та

Outcome: approved