Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він з 12 березня 2004 року по 22 грудня 2016 року (12 років 9 місяців) працював водієм автотранспортних засобів ПАТ «ПівдГЗК» в умовах, які характеризувалися перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. У лютому 2017 року рішенням ЛЕК Українського НДІ промислової медицини йому встановлено захворювання: 1) Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальних вібрацій, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром з мікровогнищевою симптоматикою і вестибулярною дисфункцією у поєднанні з полірадикулонейропатією попереково-крижовою та шийною, на фоні широкої задньої і лівобічної парамедіанної грижі диску С6-С7, лівосторонньої парамедіанної грижі диску L5-S1, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ першого-другого ступеня, деформуючого артрозу ліктьових суглобів ПФ першого-другого ступеня, колінних суглобів ПФ першого-другого ступеня. 2) Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). [PERSON] ЛН першого ступеня. Професійне захворювання було встановлено на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 2/2/-11-3-3440 від 10 серпня 2015 року, де зазначено, що позивач працював в умовах підвищення параметрів важкості праці, вібрації, пилу, несприятливого мікроклімату, шуму. Умови праці за параметрами загальної вібрації відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за показниками важкості праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за вмістом в повітрі робочої зони речовин фіброгенної дії до 3 класу 3 ступеню шкідливості, за рівнем шуму до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за мікрокліматом до 3 класу 1 ступеню шкідливості. За фактом професійного захворювання було проведено розслідування, за результатами якого складено акт розслідування хронічного професійного захворювання. Актом встановлено, що позивач, працюючи на підприємстві відповідача водієм автотранспортних засобів, виконував роботи з вивезення гірничої маси з карєру, брав участь у технічному обслуговуванні і поточному ремонті автомобіля БелАЗ. Внаслідок недосконалості робочого місця підпадав під вплив вібрації, рівень якої перевищував нормативні показники, та пилу, концентрація якого перевищувала гранично допустимий рівень. Висновком МСЕК позивачу встановлено первинно 35 % втрати професійної працездатності безстроково. \~ \~ \~ \~У зв'язку з професійним захворюванням позивачу завдано моральної шкоди. Змінився його спосіб та якість життя, змушений лікуватися, постійно відчуває біль, стан здоровя не поліпшується, не може допомагати по господарству, відчуває себе неповноцінною людиною. У звязку із чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду\~в розмірі\~130305\~грнта витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Представник відповідача надав відзив на позов. Вважають позовні вимоги необґрунтованими. В обґрунтування заперечення зазначають, що відшкодування моральної шкоди можливе лише за наявності вини особи, яка її заподіяла. Загальний стаж роботи позивача на підприємстві становить 13 років 9 місяців 22 дні, стаж у шкідливих умовах 12 років 9 місяців 10 днів. Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці позивача № 2/2/-11-3-3440 від 10 серпня 2015 року санітарно-побутове забезпечення працівника було у повному обсязі. Застосування засобів колективного та індивідуального захисту відбувалось згідно з галузевими нормами. Відповідно до Карти умов праці робочого місця 010331-1075 (професія (посада) водій автотранспортних засобів) технічний та організаційний рівень робочого місця відповідає чинній нормативно-технічній документації. Таким чином, ПАТ «ПІВДГЗК» проводило належне забезпечення [PERSON] необхідним засобами захисту при виконання трудових обовязків. Позивач, усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо повязані із використанням обладнання, машин та механізмів, свідомо тривалий час працював у шкідливих умовах праці, отримуючи за це відповідні пільги: право на пенсійне забезпечення за Списком № 1; доплату у розмірі 12 %; додаткові відпустки. Позивач міг перевестися на іншу роботу, вийти на пенсію по досягненню десятирічного стажу роботи в шкідливих умовах, проте продовжував працювати. Крім того, позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на різних підприємствах, тому неможливо встановити наявність причинного звязку між отриманим позивачем професійним захворюванням та його працею саме на ПАТ «ПІВДГЗК». Відповідно до п. 19 [PERSON] від 14 березня 2017 року, враховуючи роботу позивача впродовж більше 22 років в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівництва та структурних підрозділів, зміну їх керівництва, конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, встановити неможливо. Зазначають, що встановлення позивачу відсотків втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності свідчить про те, що позивач може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи. Відповідач сумлінно виконує всі вимоги ст. 13 Закону України «Про охорону праці», а саме: забезпечує безоплатну видачу працівникам спеціального одягу, взуття та інших засобів індивідуального захисту; вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоровя виробничих факторів; здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці. Позивач не дбав належним чином про особисту безпеку і здоровя, знаючи про негативний вплив про негативний вплив на його здоровя, не вчиняв заходів для усунення шкоди переведення на менш шкідливу роботу в межах професії. Саме безвідповідальне ставлення позивача до свого здоровя призвело до встановлення професійних захворювань та втрати 35 % працездатності. Вважають, що твердження позивача про порушення відповідачем законодавства про охорону праці ґрунтується на припущеннях. Зазначають, що позивачем не обґрунтовано ціну позову та спричинення йому моральних страждань. Крім того, позивачем не надано належних доказів сплати витрат на правничу допомогу. Просять відмовити у задоволенні позову. 25 січня 2019 року представник відповідача надала письмові пояснення, відповідно до яких ставить під сумнів достовірність наданої представником позивача додаткової угоди до договору про надання правової допомоги. Крім того, зазначає, що з договору та опису наданих послуг не зрозуміло, у якій саме справі позивач отримав правову допомогу від адвоката [PERSON] та які саме послуги вона надала. Ухвалою Інгулецького районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2018 року постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 72). Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. Судом постановлена ухвала про розгляд справи без його участі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, підтвердила обставини, викладені в позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 12 березня 2004 року позивач прийнятий водієм автомобіля БілАЗ по вивозу гірничої маси з карєру гірничо-транспортного цеху рудоуправління ВАТ «ПівдГЗК» (нині ПАТ «ПІВДГЗК»); 01 квітня 2008 року переведений водієм автомобіля 1 класу (важкі вантажні автомобілі великої вантажності та вантажні автомобілі) (з транспортування гірничої маси з карєру) гірничо транспортного цеху рудоуправління (назву професії змінено «водій автотранспортних засобів (з транспортування гірничої маси з карєру)», згодом на «водій автотранспортних засобів (БелАЗ 120-130 т); 22 грудня 2016 року звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с. 23-32, 64). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 07 лютого 2017 року встановлено професійне захворювання [PERSON]: 1) Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальних вібрацій, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром з мікровогнищевою симптоматикою і вестибулярною дисфункцією у поєднанні з полірадикулонейропатією попереково-крижовою та шийною, на фоні широкої задньої і лівобічної парамедіанної грижі диску С6-С7, лівосторонньої парамедіанної грижі диску L5-S1, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ першого-другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових суглобів ПФ першого-другого ступеню та колінних суглобів, ПФ першого-другого ступеню. 2) Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). [PERSON] Легенева недостатність першого ступеню. Захворювання професійні (а.с. 9-10). Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 березня 2017 року проведено розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань [PERSON], встановлених Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини. Відповідно до п. 13 акту оцінка умов праці позивача віднесена: з вібрації загальна до 3 класу 2 ступеня, «шкідливі», з речовин фіброгенної дії до 3 класу 3 ступеня, «шкідливі», з речовин загальнотоксичної дії 3-4 класів небезпечності до 2 класу, «допустимий», з важкості праці до 3 класу 2 ступеня, «шкідливі», з шуму до 3 класу 1 ступеня, «шкідливі», з мікроклімату до 3 класу 1 ступеня, «шкідливі». Загальна оцінка умов праці відноситься до 3 класу ступеня, «шкідливі». Відповідно до пункту 16 акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи водієм автотранспортних засобів ГТЦ РУ (12.03.2004-22.12.2016) в ВАТ «ПівдГЗК» (з 20.01.2014 року ПАТ «ПІВДГЗК») [PERSON] виконував керування автотранспортним засобом під час виконання робіт по вивезенню гірничої маси з карєру, брав участь у технічному обслуговуванні і поточному ремонті автомобіля БелАЗ. Внаслідок недосконалості робочого місця [PERSON] підпадав під вплив вібрації, рівень якої перевищував нормативні показники, та пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники. Працюючи водієм на усі марки автомобілів та усіх видів вантажоперевезень ГТЦ НКГЗК (06.08.1985-31.01.1986), водієм автосамосвала БелАЗ тресту «Кривбасшахтопроходка» (01.02.1986-31.05.1994), водієм автомобіля, зайнятого на транспортуванні гірничої маси в технологічному процесі карєру НКГЗК КДГМК «Криворіжсталь» (21.06.1999-01.08.1999, 01.05.2000-16.04.2001), водієм автомобіля БелАЗ на розробці шлакових відвалів сталеплавильного виробництва ТОВ «Плата Трейдінг Лімітед» (17.04.2001-28.10.2003), [PERSON] також виконував роботи, повязані з впливом вібрації, рівень якої перевищував нормативні показники (крім періоду з 17.04.2001 по 28.10.2003), та пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники. Відповідно до п. 17 акту причиною виникнення професійного захворювання є: еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує нормативний на 2-9 дБ (109-116 при ГДР 107 дБ), на 4 дБ (69 дБ при ГДР 65 дБ) по ДСН 3.3.6.039-99. Вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 2,1-5,1 разів перевищує ГДК (4,2-10,2 мг/куб.м) по СанПіН 4617-88. На інших підприємствах, зазначених в п. 16: вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію від 2% до 10% в повітрі робочої зони 1,7 рази перевищує ГДК (6,8 мг/куб.м), з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 1,4-5,3 разів перевищує ГДК (2,7-10,6 мг/куб.м при ГДК 2,0 мг/куб.м) по СанПіН 4617-88. Згідно з п. 19 акту, враховуючи роботу позивача впродовж більше 22 років в умовах впливу вібрації і більше 24 років в умовах пилу та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів підприємства, конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, встановити неможливо (а.с. 5-7). Відповідно до Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці [PERSON] від 10 серпня 2015 року умови праці, в яких працював позивач у відповідача, є шкідливими (а. с. 36-42). Відповідно до карти умов праці водія автотранспортних засобів (БелАЗ 120-130 т) ПАТ «ПІВДГЗК» умови виробничого середовища, важкість та напруженість праці відноситься до ІІІ класу 2 ступеня шкідливості. Технічний та організаційний рівні робочих місць відповідають діючій нормативно-технічній документації. Робоче місце має 4 фактори ІІІ класу 2 ступеня шкідливості та 1 фактор ІІІ класу 1 ступеня шкідливості, що відповідає показникам п. 3 Списку № 1. Адміністрації закладу рекомендовано забезпечити контроль за застосуванням робітникам засобів індивідуального захисту. Визначені пільги і компенсації (а.с. 65-66). При первинному огляді МСЕК 25 травня 2017 року [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності 35 %: 25 % - вібраційна хвороба, 10 % - ХОЗЛ з 15 травня 2017 року до 15 травня 2017 року. [PERSON] інвалідності не визначена (а. с. 8). [PERSON] з приводу професійного захворювання проходив лікування в медичних закладах з 08.01.2014 по 27.01.2014, з 24.10.2014 по 07.11.2014, з 29.12.2015 по 13.01.2016, з 14.06.2016 по 24.06.2016, з 21.11.2016 по 02.12.2016, з 29.12.2016 по 12.01.2017, 07.02.2017 (а.с. 12-19, 21-22). Проходив санаторно-курортне лікування в Санаторії «Новомосковський» у 2015 році, у відділенні неврології в «Санаторій «Курорт Орлівщина» з 10.08.2018 по 27.08.2018 (а.с. 11, 20). 14 листопада 2018 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] укладено договір (угоду) № 34/18 про надання правової допомоги (а.с. 46). Відповідно до додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 34/18 від 14 листопада 2018 року, укладеної між адвокатом [PERSON] та [PERSON] 14 листопада 2018 року, адвокат зобовязалася надати позивачу правову (правничу) допомогу та юридичні послуги щодо захисту прав та інтересів позивача з будь-яких питань, у тому числі в справі за позовною заявою [PERSON] до ПАТ «ПІВДГЗК» про відшкодування моральної шкоди в звязку з втратою здоровя (а.с. 116). Згідно з актом приймання-передачі правової допомоги адвокат надала такі послуги: надання усної консультації (1 година, вартістю 200 грн); правовий аналіз наданої документації (2 години, вартістю 400 грн); підготовка документів до подання позовної заяви до суду (1 година, вартістю 550 грн); написання позовної заяви (2 години, вартістю 800 грн); надсилання позовної заяви до суду (30 хвилин, вартістю 450 грн), супроводження судового процесу 1500 грн; супровід виконавчого провадження або супровід добровільного виконання рішення відповідачем 1500 грн (а.с. 117). За надані послуги позивачем сплачено 5000 грн (а.с. 44). Внаслідок професійних захворювань позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоровя, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача у її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці та настанням у позивача негативних наслідків стійкої втрати професійної працездатності: 35 % безстроково. Суд не може погодитися із запереченнями відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. \~ \~ \~ \~ Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійних захворювань позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоровя, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, вину підприємства у заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійними захворюваннями, відсутність групи інвалідності у позивача, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Суд враховує вину підприємства в отриманні позивачем професійного захворювання, тривалість роботи позивача на підприємстві, наявність шкідливих умов праці, загальний стаж роботи позивача в шкідливих умовах, тривалу роботу в шкідливих умовах на інших підприємствах. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 50000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у звязку з професійними захворюваннями. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов таких висновків. Відповідно до\~ч.\~1-3\~ст.\~137\~ЦПК України\~ витрати,\~повязані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~повязану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд вважає доведеним факт отримання позивач правничої допомоги та сплати ним наданих послуг. При цьому суд зазначає, що посилання представника на те, що у документах на підтвердження витрат на правничу допомогу не конкретизовано справу, в якій надавалася допомога, не відповідає дійсності, оскільки в додатковій угоді зазначено предмет позовних вимог та відповідача. Факт оплати позивачем наданих послуг підтверджується актом-квитанцією. Невідповідність найменування документа, що підтверджує сплату, не свідчить про відсутність такої сплати. Разом з тим, суд вважає, що включення до наданих послуг, за які здійснено оплату, супроводу виконавчого провадження є передчасним та не підлягає задоволенню. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Outcome: partial