Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому просила позбавити його батьківських прав стосовного його сина [PERSON], 23.05.2000р.н. та стягнути заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 86\~278,87 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обовязків, вихованням дитини не займається, аліменти на її утримання не сплачує. Позивач у судове засідання не зявилась, проте звернулась з заявою, у якій просила справу розглядати за її відсутності, заявлені вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, проте звернувся до суду з заявою, у якій позовні вимоги визнав. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, натомість надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 05.11.1999р. Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м.\~Дніпропетровська зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №\~899 (а.с.6). Від спільного шлюбу мають сина [PERSON] 23.05.2000р.н. (а.с.8). Відповідач ще до народження дитини пішов з родини, повністю припинив спілкування з позивачем та зі своїм сином, життям та здоровям сина в подальшому не цікавився. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2000р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання його сина [PERSON] у розмірі ? частини його заробітку, а відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 16.04.2002р. вищевказаний шлюб розірвано (а.с.7). Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надавав та всупереч рішенню Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення аліментів жодного разу їх не сплатив, що підтверджується довідкою № 928/12 від 05.05.2016р., наданою Самарським відділом державної виконавчої служби м. Дніпропетровська, згідно якої відповідач має заборгованість зі сплати аліментів перед позивачем у розмірі 86\~278,87 грн., оскільки був не працевлаштований, аліменти не відраховувались. (а.с.16). За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2-5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з родиною не проживає, вихованням та матеріальним утриманням неповнолітнього сина не займається, не піклується про стан його здоровя, не цікавиться життям та його розвитком, фактично самоусунувся від виховання [PERSON], що підтверджується висновком Органу опіки та піклування Новокодацької районної ради № 1/14-145 від 25.05.2016р., а також наявною в матеріалах справи заявою, у якій відповідач цивільний позов до нього про позбавлення батьківських прав та стягнення заборгованості зі сплати аліментів визнав та просив розглядати без його участі. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про свідоме ухилення [PERSON] від виконання обов'язків по вихованню свого сина, що згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], 23.05.2000р.н. Водночас, стосовно стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину. Згідно з ч.1 ст.187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст.187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання про заборгованість лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відсутній спір про розмір такої заборгованості та вони стягуються державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015р. № 6-10222св15. Суд не бере до уваги визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відповідно до ст.174 ЦПК України визнання таких вимог суперечить закону. Таким чином, суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial