Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до Володимир-Волинської міської ради про стягнення компенсації за втрату можливості отримання соціального житла та доходу від здачі в оренду житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.12.1989 р. рішенням Володимир-Волинського міськрайонного суду Волинської області її матір [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо неї, її сестри і двох братів. Оскільки матір позбавлено батьківських прав, а батько відбував покарання у місцях позбавлення волі, тому її із сестрою та братами відправлено до Володимир-Волинської школи-інтернат, де вона проживала та навчалась до 11 класу. 11.03.1999 р. за рішенням Володимир-Волинського міського суду її батька [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо неї, сестри і двох братів. Позивач зазначає, що вона мала статус дитини, позбавленої батьківського піклування. В порушення вимог ст. 43, 46 ЖКУкраїни її не було поставлено на квартирний облік як дитину, позбавлену батьківського піклування. У зв»язку із неналежним виконанням посадових обов»язків працівниками Володимир-Волинської міської ради вона зазнала збитків, оскільки із досягненням повноліття з 04.08.2000 р. втратила статус дитини, позбавленої батьківського піклування і стати на позачергову чергу вже не має можливості. У житловому приміщенні по вул. Шевченка 46/3 в м. Володимирі-Волинському вона не проживала, оскільки її батько, котрий там проживав, чинив перешкоди у користуванні житлом. Зазначає, що діями відповідача завдано їй майнову шкоду на суму 390\~000 грн. за втрату можливості отримати державне соціальне житло та 505\~814,40 грн. за втрату можливості отримати дохід від здачі в оренду житлового приміщення, котру просить стягнути із відповідача на її користь. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, в обгрунтування надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала. Пояснила, що Володимир-Волинська міська рада не є належним відповідачем у справі, оскільки постановку на квартирний облік здійснює виконавчий комітет міської ради. Також законодавством не передбачено компенсацію за втрату можливості отримання соціального житла. Не встановлено службової недбалості у діях службових осіб Володимир-Волинської міської ради, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди. Не надано жодних доказів про завдання позивачу збитків у результаті порушення її цивільних прав. Оскільки позивач була забезпечена житлом, так як мала на праві власності житло, а тому відсутні були підстави для надання їй позачергового житла. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Володимир-Волинського міського народного суду Волинської області від 05.12.1989 р. [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Вирішено передати дітей на піклування органам опіки та піклування. Згідно довідки директора Володимир-Волинської спеціалізованої школи-інтернат від 09.10.2017 р., [PERSON] з 25.12.1989 р. по 01.09.1999 р. перебувала у даному навчально-виховному закладі, як дитина позбавлена батьківського піклування. Довідкою служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 10.03.2017 р. підтверджується, що [PERSON] до направлення її у Володимир-Волинську школу-інтернат проживала та була зареєстрована [INFO]. Як встановлено судом і не оспорюється сторонами, позивач на час закінчення навчання у школі-інтернат була співвласником [ADDRESS] та була зареєстрована у цьому помешканні. Нормою ст. 46 ЖК України, в редакції, котра була чинною на час виникнення спірних правовідносин, визначалось, що поза чергою жиле приміщення надається особам, які повернулися з державного дитячого закладу, від родичів, опікуна чи піклувальника, громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, при неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення. Аналіз даної правової норми свідчить про те, що особам, котрі повернулись з державного дитячого закладу надається позачергово жиле приміщення, за умови неможливості їхнього повернення у раніше займане приміщення. Позивач в обгрунтування позовних вимог як на підставу задоволення позову посилається на ту обставину, що після закінчення школи-інтернат вона не могла повернутись у раніше займане житлове приміщення, оскільки там проживав її батько, котрий чинив перешкоди у користуванні житлом, а тому відповідач повинен був надати їй позачергово житло, як дитині позбавленої батьківського піклування. Згідно ч.3 ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте на судовий розгляд справи позивач та його представник, саме на яких покладається обов»язок довести обставину неможливості повернення позивача у раніше займане житло, як підставу надання позачергового житла, не надали суду жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують створення батьком позивача перешкод у користуванні житловим приміщенням по вул. Шевченка 46/3 в м. Володимирі-Волинському, як на момент завершення навчання позивача у школі-інтернат, так і після завершення такого навчання у даному закладі. Інших доказів, що підтверджують неможливість повернення позивача у раніше займане житло також суду не надано. Таким чином, позивач та його представник, у порядку визначеному ЦПК України, не довели обставину неможливого повернення позивача після закінчення школи-інтернат у раніше займане нею житлове приміщення. Оскільки позивач на момент закінчення школи-інтернат була забезпечена житлом, так як була співвласником квартири та залишалась зареєстрована в цій квартирі, а відтак мала право на користування цим помешканням і за відсутності на той час доказів про наявність дійсних перешкод у поверненні позивача у дане помешкання, тому суд прийшов до висновку, що відсутні були правові підстави для забезпечення її позачерговим житлом на підставі ст. 46 ЖК України. Окрім цього, відмовляючи у задоволенні позову суд бере до уваги наступне. На час виникнення спірних правовідносин нормативно правове регулювання діяльності органів опіки та піклування щодо забезпечення прав та інтересів дітей, позбавлених батьківського піклування визначалось Правилами опіки та піклування від 26.05.1999 р.(далі - Правила). Згідно п. 1.3., 1.4. цих Правил органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. У п. 1.7. Правил визначено, що органи опіки та піклування вирішують питання щодо забезпечення житлом дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які закінчили навчально-виховні заклади і не мають житла. Згідно п. 3.6. Правил, якщо над дітьми, які виховуються у навчально-виховних закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, опікуни (піклувальники) не призначені, то виконання обов'язків опікунів і піклувальників від імені держави здійснюють ці установи в особі керівників цих установ. Як встановлено судом, позивача на підставі рішення суду від 05.12.1989 р. передано на піклування органам опіки та піклування та влаштовано у Володимир-Волинську школу-інтернат, як дитину позбавлену батьківського піклування, без призначення опікуна та піклувальника. Оскільки позивач виховувалась у навчально-виховному закладі для дітей, позбавлених батьківського піклування і їй не призначався опікун та піклувальник, тому згідно п. 3.6. Правил на період перебування позивача у цьому закладі, керівник цієї установи здійснював обов»язки опікуна та піклувальника щодо позивача та на якого покладено обов»язок захищати її права та інтереси. У п. 6.1. Правил також зазначено, що на органи опіки та піклування покладається обов»язок вирішувати питання щодо збереження за неповнолітніми житла, а також щодо забезпечення житлом дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які закінчили навчально-виховні заклади і не мають житла. Відповідно до п. 6.2. Правил, дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, після закінчення (припинення) перебування в державному дитячому закладі, повернення від опікуна (піклувальника), родичів, батьків-вихователів чи прийомних батьків у разі відсутності в них житла житлове приміщення надається позачергово згідно із ст.ст. 46, 71 Житлового кодексу України ( 5464-10 ). У п. 6.5. Правил передбачено, що саме орган опіки та піклування приймає рішення, зазначені в п.п.6.1, 6.2 цих Правил. З аналізу змісту наведених норм суд приходить до висновку, що на час виникнення спірних правовідносин саме до повноважень виконавчого комітету Володимир-Волиньської міської ради, як органу опіки та піклування, входило прийняття рішень про необхідність забезпечення позачерговим житлом дітей, які позбавлені батьківського піклування. Оскільки Володимир-Волинська міська рада не наділена повноваженнями приймати рішення про забезпечення дітей, позбавлених батьківського піклування позачергово житлом, і дане вирішення питання належить виключно до компетенції виконавчого комітету міської ради, як органу опіки та піклування, а тому вона не може відповідати за рішення, дію чи бездіяльність інших органів, на котрі нормативно-правовими актами прямо покладено такі повноваження, а відтак вимоги до цього відповідача є безпідставні. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є безпідставними і не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed