Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягення коштів. В обґрунтування позову із урахуванням уточнених позовних вимог зазначає, що вона являється власником автомобіля FORD TRANSIT білого кольору, державний номерний знак [NUMBER], 2005 року випуску, належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 488131. Право керування даним автомобілем мав і відповідач, це вказано у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. У грудні 2014 року відповідач попросив позивача дозволити йому деякий час покористуватись її автомашиною, використовувати її для роботи. З того часу відповідач фактично володів і керував її автомобілем. Протягом часу з січня 2016 року позивач постійно просила відповідача повернути їй автомобіль, але він вперто не реагував на її прохання. Тому позивач змушена була направити йому листа, у якому просила терміново повернути їй автомобіль. Відповідач отримав даного листа, але реакції не було. 04 травня 2016 року позивач направила до Регіонального сервісного центру у Вінницькій області заяву про виключення з облікової картки запис про те, що [PERSON] має право керування її автомобілем, але їй було відмовлено. Дії відповідача перешкоджають позивачу користуватись володіти та розпоряджатись її автомашиною. У 2016 року позивач вже зверталась до Талалаївського районного суду з позовом до відповідача про повернення належного їй автомобіля. 04 серпня 2016 року позивач разом із свідками прибула до суду то відповідач запропонував їй забрати машину у нього вдома. Коли всі прибули додому до відповідача по вул. Калініна, 7 в смт. Талалаївка, то побачили, що автомашина позивача знаходиться у нього у дворі і повністю зруйнована, її неможливо було транспортувати. Було виявлено, що салон згорів повністю, поламані ступиці, розламана головка двигуна, колеса відкручені, був тільки кузов. Фактично машина повністю була приведена у непридатний стан. Дана обставина було зафіксована у складеному акті, також і те, що машина позивача перебувала у користуванні відповідача з 04 січня 2012 року, тобто з моменту ї придбання позивачем. Тобто, користуючись належною позивачу автомашиною з 04 січня 2012 року по 04 серпня 2016 року, відповідач привів автомашину у непридатний стан. Будь-які спроби витягнути автомобіль з двору відповідача не призвели до позитивного результату, тоді позивач за допомогою свідків викликали трактор, який витягнув автомашину з двору відповідача і потягнули на приймальний пункт металолому, де позивач здала рештки належного їй автомобіля на металолом і отримала за це 3500 грн. Діями відповідача [PERSON] позивачу завдано матеріальну шкоду. Позивач оцінює свою автомашину у 100 тис. грн. до відшкодування підлягає 96 тис. 500 грн. (3500 грн. отриманих за кузов як металолом). 11 квітня 2017 року спеціалістом [PERSON] було надано висновок про розмір матеріального збитку, завданого позивачу як власнику автомашини. Спеціаліст визначив, що позивачу завданий матеріальний збиток в сумі 166 470 грн. Це тому, що вартість відновлювальних робіт становить 183 925 грн. 83 коп. при вартості автомобіля 166 470 грн. Тому позивач [PERSON] з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 162 970 грн. матеріальної шкоди, сплачену суму судового збору 1629 грн. 70 коп., витрати на правову допомогу 1500 грн. та витрати на оплату висновку спеціаліста 1500 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали і просили задовольнити. Відповідач [PERSON] тривалий час користувався належним позивачу на праві власності автомобілем, привів його в непридатний стан, відмовлявся повертати, коли звернулись до суду у 2016 році, то запропонував забрати автомобіль у нього вдома. Коли позивач разом із свідками приїхали до відповідача додому, то побачили, що автомобіль був у неприданому стані, повністю розукомплектований, всередині був горілий салон, їм неможливо було їхати, тому викликали трактор, яким відтягли автомобіль на пункт прийому металолому та отримали за нього 3500 грн. При цьому було складено акт у присутності і відповідача та інших свідків. Позивачем неодноразово були спроби щодо досудового врегулювання спору та врегулювання спору в суді, але відповідач наполегливо відмовлявся на пропозиції позивача. Поскільки незаконними діями відповідача позивачу спричинена шкода, тому він повинен її відшкодувати за виключення отриманих позивачем 3500 грн. за зданий на металобрухт автомобіль. Крім того, за кошти позивача проводилась експертиза, і вартість експертизи в сумі 1980 грн. позивач [PERSON] також просить суд стягнути з відповідача разом із судовими витратами, які документально підтверджені при подачі позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник в судових засіданнях позов не визнали, поскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що на момент повернення автомобіля у фактичне володіння позивача 04 серпня 2016 року - транспортний засіб перебував в істотно гіршому стані, ніж в момент передачі його відповідачу в кінці грудня 2014 року. Відповідач повернув позивачу автомобіль в такому ж стані, в якому його і отримав. Доказів факту заподіяння шкоди саме відповідачем суду не надано. Тому достовірно стверджувати, що під час перебування транспортного засобу безпосередньо у відповідача в період з кінця грудня 2014 року по 04 серпня 2016 року автомобіль зазнав якихось пошкоджень від дій відповідача, не можна. У фототаблиці, яка надана позивачем, наявні фотографії транспортного засобу, на якому немає номерних знаків, тобто неможливо точно ідентифікувати автомобіль, який зображений на фото. Крім того, не зрозуміло де, коли і яким технічним пристроєм було зроблені ці фотографії. Відповідач і його представник в судовому засіданні заперечували той факт, що на наданих суду фотографіях зображений саме автомобіль позивача. Також в самому висновку автотоварознавчої експертизи зазначається, що пошкодження, які зафіксовані на фотографіях, не відповідають тим пошкодженням, що зафіксовані в акті прийому передачі автомобіля. Тобто позивачем не надано суду достатніх допустимих доказів, які б підтверджували, що фотографії зроблені саме з автомобіля позивача у момент передачі транспортного засобу. Крім того, стороною відповідача заперечується і докази, надані позивачем стосовно розміру заподіяної шкоди. Експертиза за ухвалою суду була зроблена експертом без огляду транспортного засобу. Подібна процедура законодавчо передбачена тільки на підставі рішення органів (посадової особи), яка здійснює судове або досудове слідство. У всіх інших випадках оцінка збитку передбачає особистий огляд експертом обкат дослідження. Поскільки фотографічні зображення пошкоджень транспортного засобу є підтвердженням опису їх обсягу та характеру, встановленого експертом, але не можуть бути обєктом дослідження, яким в Методиці визначено пошкоджений транспортний засіб. Тому дії експерта у висновку суперечать вимогам законодавства в частині визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу, є безпідставними і не можуть бути обєктивними, оскільки сам транспортний засіб не оглядався і не ідентифікувався. Таким чином висновок експерта від 14.12.2017 року не відповідає законодавства а тому є недопустимим та недостовірним доказом. Тому відповідач та його представник просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю за їх недоведеністю, безпідставністю та необґрунтованістю. Суд, заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що власником автомобіля FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER], білого кольору, 2005 року випуску з 09.01.2013 року згідно свідоцтва САО 488131 є [PERSON], з правом користування [PERSON], що підтверджується витягом з бази даних АІС «ДАІ-2000» УДАІ УМВС України у Вінницькій області та (а.с.17-18); та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО 488131 (а.с.26). 04 травня 2016 року [PERSON] звернулась до Регіонального сервісного центру у Вінницькій області із заявою про виключення з облікової картки автомобіля FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER], запису про те, що [PERSON] має право керування автомашиною (а.с.25). Заявника [PERSON] було повідомлено про процедуру виключення з бази даних відомості про надання права керування [PERSON] (а.с.15). Згідно листа [PERSON] на імя [PERSON] від 12 липня 2016 року, він просив її терміново забрати належний їй автомобіль [NUMBER], який знаходиться за адресою вул. Калініна, 7 смт. Талалаївка з 9 години до 12 години 19 липня 2016 року (а.с.14). Крім того, [PERSON] листом від 26 липня 2016 року повідомив [PERSON] про те, що він згоден передати їй автомобіль зранку 04 серпня 2016 року до початку судового засідання по справі (а.с.21). Згідно акту від 04 серпня 2016 року, складеного [PERSON] та [PERSON], у присутності свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], в цей день [PERSON] отримала від [PERSON] 2 номера АВ 06 65 ВТ від автомашини FORD TRANSIT, 2005 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САО 488131, автомашину FORD TRANSIT, держ.номер АВ 06 65 ВТ. Автомашина не в справному стані, поломані ступиці, розламана головка, згорів салон 10.02.2012 року під керуванням [PERSON], станом на 04.08.2016 р. є кузов. Колеса відкручені, прикрутити їх немає до чого. Вказана машина знаходилась у користуванні з 04.01.2012 року і знаходилась за адресою смт. Талалаївка, вул. Калініна, 7 у [PERSON] (а.с.20). Ухвалою Талалаївського районного суду від 04 серпня 2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про припинення права володіння, усунення перешкод до користування та зобовязання повернути автомобіль залишено без розгляду, та знято арешт з автомобіля FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] білого кольору, власником якого є [PERSON], [INFO], на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 488131, накладений згідно ухвали судді Талалаївського районного суду від 03 червня 2016 року (а.с.13-13зв.). Дана ухвала винесена судом на підставі заяви [PERSON] від 04.08.2016 року до суду (а.с.16). Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог долучено до матеріалів справи фото пошкодженої автомашини (а.с.49-51), які були досліджені в судовому засіданні. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка в режимі відеоконференції [PERSON] в судовому засіданні показав, що автомобіль FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] його мати купила в 2012 році в хорошому стані. Протягом двох років разом із матірю автомобілем користувався [PERSON], їздили по базарах, перевозили товар. У грудні 2014 року [PERSON] дану машину забрав собі, вона була на ходу, так як він нею поїхав до себе додому. Коли у серпні 2016 року свідок приїхав в смт. Талалаївку забирати автомобіль у [PERSON], то той був повністю в розібраному стані, без коліс, двері були відкручені, без руля. Вони навіть не змогли витягнути його з двору, викликали трактор, який відвіз автомобіль на пункт прийому металобрухту, і здали його там, отримали за це 3500 грн. Чому автомобіль у нього був у такому стані, [PERSON] не пояснив. Це був саме той автомобіль, який належав [PERSON] Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок [PERSON] показав, що близько чотирьох років назад [PERSON] купила цей автомобіль. Ним також користувався і [PERSON], свідок його бачив не раз на ринках в Борисполі та в Києві на Лісовій, він там продавав яблука. Про те, що машина не працює, нічого не говорив. Коли свідок у серпні 2016 року приїхав в Талалаївку забирати машину вдома у [PERSON], то вона була розібрана, без мотора, без коліс, був тільки каркас. Це була саме та машина, яку свідок бачив на ринках у [PERSON] білого кольору «бус». Попробували підчепити на буксир, не вийшло, знайшли трактора, яким відтягли автомобіль на пункт прийому металолому, так як самостійно він не зміг би поїхати. Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] у 2012 році придбала автомобіль FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] білого кольору. Ним також користувався і [PERSON] У червні 2016 року свідок бачив на ярмарці у Києві [PERSON] на цьому автомобілі. Коли у серпні 2016 року він приїхав у Талалаївку до [PERSON] забирати автомобіль [PERSON], то той був у розібраному стані, не було руля, зламані ступиці, не було коліс, тобто забирати вже не було чого, ремонтувати також не було сенсу, тому вони вирішили забрати автомобіль і здати на металобрухт, [PERSON] нічого не заперечував при цьому. Знайшли трактора, який і відтягнув рештки автомобіля на металобрухт. Це був саме той автомобіль, який належав [PERSON] Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок [PERSON] суду показав, що він у 2016 році неодноразово їздив у м. Київ на продуктові ярмарки, там він не раз зустрічав [PERSON] на автомобілі FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] білого кольору, зокрема у червні 2016 року бачив [PERSON] за кермом цього автомобіля на ярмарку, в автомобілі була чорниця. Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок [PERSON] суду показав, що автомобіль FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] білого кольору придбала його мама. Ним також користувався і [PERSON] У 2014 році свідок заправив даний автомобіль, і [PERSON] поїхав ним з м. Бар до м. Києва, з того часу автомобіль і знаходився у [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що автомобіль FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] білого кольору купляли [PERSON] і його батько коли свідок був в армії. 26 грудня 2014 року батько йому зателефонував з м. Києва і попросив, щоб він приїхав в с. Красилівка і забрав звідти автомобіль, так як в ньому щось зламалось і він декілька днів стояв на СТО. Свідок поїхав туди, тросом підчепили FORD TRANSIT, і потягли в Талалаївку, сам автомобіль не їхав. Машину привезли до них додому, вона стола в дворі, батько її ремонтував. Коли в серпні 2016 року приїхали забирати машину, вона також стояла в дворі. Спочатку пробували її витягнути буксиром автомобілем, на якому приїхали, але не вийшло, тоді знайшли трактора, підчепили на буксир і він відтягнув автомобіль на пункт прийому металолому. Ухвалою суду від 01 вересня 2017 року за клопотанням позивача по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання - який матеріальний збиток завданий власнику автомобіля Форд Транзит, д.н.з. [NUMBER] в результаті пошкоджень, які завдані відповідачем під час перебування даного автомобіля у його користуванні, чи доцільно робити ремонтні роботи з економічної точки зору та яка ринкова вартість автомобіля Форд Транзит 2005 року випуску. (а.с.170-172). Згідно висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] власнику автомобіля FORD TRANSIT, державний реєстраційний № [NUMBER] внаслідок його пошкодження та розукомплектування під час перебування у користуванні у [PERSON] станом цін на момент проведення експертизи складає 127 107, 55 грн. Визначити економічну доцільність відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] 2005 року випуску не виявляється можливим, так як неможливо по фотокартках визначити повний обсяг вузлів та деталей, які відсутні в автомобілі. Середня ринкова вартість автомобіля FORD TRANSIT, державний реєстраційний № [NUMBER], 2005 року випуску станом на момент проведення експертизи складає 127732, 37 грн. (а.с.198-208). Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 265 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 23 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Докази, подані учасниками справи на підтвердження своїх вимог чи заперечень, повинні відповідати вимогам, передбаченим статтями 77-80 ЦПК України і бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Виходячи зі змісту матеріально-правових вимог та обставин, що обґрунтовують звернення до суду із даним позовом, предметом спору є відшкодування шкоди, яка на думку позивача, спричинена діями відповідача. Сторони у справі не оспорюють, що дійсно мав місце факт користування відповідачем автомобілем, належним позивачу. Але відповідачем заперечується той факт, що автомобіль, який у нього було забрано позивачем 04 серпня 2016 року, це є саме той автомобіль, яким він користувався з дозволу позивача - FORD TRANSIT, державний реєстраційний № [NUMBER]. Відповідач також заперечує той факт, що його діями спричинена шкода автомобілю, що він забирав у позивача автомобіль у непридатному стані. Але така позиція відповідача не може бути взята судом до уваги, поскільки відповідач суду не повідомив, де ж у такому разі знаходиться автомобіль, яким він користувався з дозволу позивача і який письмово просив позивача забрати у нього, не надав доказів на підтвердження своїх заперечень стосовно належності автомобіля. Суд критично розцінює таку позицію відповідача [PERSON] як спосіб уникнення від відшкодування спричиненої позивачу шкоди. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки підтвердили той факт, що автомобіль, який вони забирали 04 серпня 2016 року із подвіря [PERSON] це був саме той автомобіль, який належав [PERSON] і яким користувався [PERSON] Тобто суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між учасниками справи позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] - породжують деліктне зобовязання, яке виникає із заподіяння шкоди внаслідок порушення майнових прав і мета яких забезпечення поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди. Загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди врегульовано положеннями Глави 82 Розділу ІІІ Книги пятої ЦК України. Зокрема, за загальним правилом, визначеним ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди за цією правовою нормою, необхідним є доведення таких факторів - неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої заподіяно шкоду, якщо її завдавач був уповноважений на такі дії; наявність самої шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майнового або немайнового характеру. Шкода в такому випадку, є не лише обовязковою умовою, але й мірою відповідальності, оскільки за загальним правилом, відображає грошову оцінку майнових та немайнових втрат потерпілого; причинно-наслідковий звязок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода виступає обєктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, і обовязково повинна бути вина завдавача шкоди, яка може виражатись як у формі умислу, так і формі необережності. Наявність всіх перелічених умов в їх сукупності є обовязковим для ухвалення рішення про відшкодування шкоди, і в силу ст. 81 ЦПК України, обовязок щодо їх доведення законом покладено на позивача. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. В судовому засіданні належними, допустимим і достовірними доказами встановлено, що відповідач [PERSON] правомірно користувався належним позивачу [PERSON] автомобілем - FORD TRANSIT, державний реєстраційний № [NUMBER]. Внаслідок його неправомірних дій було заподіяно шкоду зазначеному автомобілю він був приведений у такий стан, коли його подальша експлуатація за призначенням була неможливою. Грошова оцінка майнових втрат позивача за спричинену відповідачем шкоду встановлена в ході судового розгляду висновком експерта від 14 грудня 2017 року. Представником відповідача заначений висновок експерта ставився під сумнів, як недопустимий і недостовірний з тих підстав, що експертиза була проведена без огляду самого транспортного засобу, а така експертиза можлива лише на підставі рішення органів (посадової особи), які здійснюють судове або досудове слідство. У всіх інших випадках оцінка збитку передбачає особистий огляд експертом обєкта дослідження. У суду немає підстав для визнання зазначеного доказу недопустимим та недостовірним, поскільки експертиза призначалась судом в ході судового розгляду справи згідно клопотання представника позивача у відповідності до положень ЦПК України, чинного на момент розгляду судом зазначеного клопотання, проводилась експертом згідно ухвали суду, експерт попереджався судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, висновок експерта містить повну інформацію щодо предмета доказування, на підставі висновку експерта можна встановити обставини справи, а саме розмір спричиненої відповідачем шкоди, яка є предметом судового розгляду. Крім того, в ході судового розгляду встановлений і причинно наслідковий звязок між поведінкою відповідача [PERSON], який не бажав повертати позивачу належний їй автомобіль, та шкодою, спричиненою позивачу, поскільки саме відповідач привів автомобіль у непридатний до використанням стан. Тобто в судовому засіданні встановлена наявність всіх передбачених умов в їх сукупності для ухвалення рішення про відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. У разі якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд знаходить підстави для задоволення позову, поскільки із встановлених в судовому засіданні фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] судовому засіданні належними, допустимими і достовірними доказами доведено, що саме діями відповідача [PERSON] їй спричинено матеріальні збитки в розмірі 127 107 грн. 55 коп., тому предявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення і стягення з відповідача саме встановленого в судовому засіданні розміру спричиненої шкоди із зменшенням на суму, отриману від здачі на металобрухт рештків автомобіля в розмірі 3500 грн. Розглядаючи вимогу позивача про стягення з відповідача судових витрат, а саме 1980 грн. витрат, повязаних із залученням експерта та 1277 грн. у відшкодування сплаченого при подачі позову до суду судового збору, суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України встановлено види судових витрат, які складаються із судового збору, та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати, повязані із проведенням експертизи. Ст. 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Поскільки в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі, пропорційному до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial