Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернулась до Полтавського районного суду з позовом до ТОВ «Барський комбікормовий завод», третя особа Управління Держпраці у Вінницькій області, про стягнення невиплачених коштів середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно Наказу № 19-к від 23 серпня 2012 року позивача було зараховано до ТОВ «Барський комбікормовий завод» на посаду менеджера з персоналу. Звільнена з займаної посади за власним бажанням згідно наказу № 4-к від 13 квітня 2018 року про що виконані записи у трудовій книжці. При звільненні позивача з роботи відповідач не здійснив з нею повного розрахунку, а саме не сплатив компенсацію за невикористану відпустку, 36 календарних днів. Сума нарахованої, але не виплаченої компенсації складає 2729,24 грн. Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вимоги цих статей відповідачем було порушено. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням провести з нею повний розрахунок у зв`язку зі звільненням. Спочатку їй повідомляли що її прохання виконають після зняття арешту з рахунків відповідача. Час проходив, але з позивачем не розраховувалися. 26.10.2018 року позивач письмово звернулася до відповідача з проханням виконати з нею розрахунок. Заяву відправила рекомендованим листом. Відповіді ТОВ «Барський комбікормовий завод « мені не направив . У зв`язку з чим позивач була вимушена звернутися до Управління держпраці у Вінницькій області зі скаргою. Управління Держпраці у Вінницькій області розглянуло мою скаргу та 17.11.2018 року я отримала лист згідно якого мені повідомлено що при моєму звільненні з ТОВ «Барський комбікормовий завод» мені було нараховано компенсацію за невикористану відпустку (36 календарних днів). Сума нарахованої але не виплаченої компенсації складає 2729, 24 грн. Факт невиплати підтвердився згідно результатів Управлінням Держпраці у Вінницькій області. За результатами заходу контролю стосовно директора ТОВ « Барський комбікормовий завод « [PERSON] складений адміністративний протокол за ч.1 ст. 41 КУпАП та внесений припис. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Фактично що до розміру невиплаченої суми коштів у розмірі 2729,24 грн. спору не може бути приймаючи до уваги лист Управління Держпраці у Вінніцькій області як належний і достовірний доказ нарахованої і не виплаченої компенсації. Що позивачу не буде у добровільному порядку виплачено заборгованість по заробітній платі остання довідалась тільки 17 листопада 2018 року, отримавши лист управління праці згідно якого їй запропоновано звернутися до суду. 06.11.2018 року [PERSON] знову влаштувалась на роботу на посаду менеджера з персоналу до Приватного підприємства Полтавський ливарно-механічний завод. Ця інформація підтверджується копією її трудової книжки. Згідно ст.233 Кодексу Законів про працю України частина 2-у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У зв`язку з порушенням права невиплата при звільненні усіх належних мені сум, позивач відчувала приниження честі, гідності, ділової репутації, втратила нормальні життєві зв`язки що вимагає від неї додаткових зусиль для відновлення нормального, звичного способу життя. Позивач має на утриманні малолітнього сина і неодноразово була в дуже скрутному матеріальному становищі. Маючи вчасний розрахунок відповідача, мала можливість уникнути матеріальної скрути та вчасно купити дитині ліки, вітаміни і таке інше. Таким чином позивачу завдано моральної шкоди, яку остання оцінює в 2000 грн. (ст. 237,1 КЗ про працю України). Сина позивач виховує одна у зв`язку з тим що батько сина аліменти не сплачував та позбавлений батьківських прав. Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці»- справа №1- 13/2013 рік. Вирішив в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 КЗ про працю України у системному зв`язку з положенням статей 1,12 Закону України «Про оплату праці», від 24.03.1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового законодавства і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. На підставі викладеного вважає що з відповідача слід стягнути компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2729,24 грн. На неодноразові звернення до відповідача надати довідку про розмір заробітку та відповідно визначення розміру середнього заробітку, позивач відповіді не отримала. Останній раз [PERSON] 14 лютого 2019 року направила заяву до відповідача про необхідність отримати довідку про заробіток. Відповіді не отримала. Вимушена керуватися визначеним розміром мінімальної заробітної плати на 2018 рік для розрахунку середнього заробітку. Розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні мотивує так: розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року складав 3723 грн.00 коп. Середньоденна заробітна плата за період з квітня по листопад 2018 року з урахуванням мінімальної заробітної плати складає -177 грн.30 копійок . Період затримки виплати складає 138 робочих днів ( з 13 квітня 2018 року по 06 листопада 2018 року). Загальна сума середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації з квітня по листопад 2018 року складає 24467,40 коп. Згідно з Законом « Про держбюджет на 2018 рік мінімальний заробіток складав 3723 грн. Таким чином для розрахунку заборгованості я беру до уваги мінімальну заробітну плату, яка мені гарантована до виплати Законом України «Про оплату праці». Прохала стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 2000 грн., судові витрати на послуги захисника у розмірі 4000 грн. У судове засідання позивач не з`явилась, від її представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримала та прохала задовольнити розглянувши справу в заочному порядку. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причине не появи не повідомив, відзив на позов не надав, повідомлявся належним чином, про що є докази у справі, зокрема копія оголошення на сайті «Судова влада». Представник третьої особи Управління Держпраці у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, про причини не появи не повідомив, викликався належним чином. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно Наказу № 19-к від 23 серпня 2012 року позивача було зараховано до ТОВ «Барський комбікормовий завод» на посаду менеджера з персоналу. Позивач була звільнена з займаної посади за власним бажанням згідно наказу № 4-к від 13 квітня 2018 року про що виконані записи у трудовій книжці. При звільненні позивача з роботи відповідач не здійснив з нею повного розрахунку, а саме не сплатив компенсацію за невикористану відпустку, 36 календарних днів. Сума нарахованої, але не виплаченої компенсації складає 2729,24 грн. Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вимоги цих статей відповідачем було порушено. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням провести з нею повний розрахунок у зв`язку зі звільненням. Спочатку їй повідомляли що її прохання виконають після зняття арешту з рахунків відповідача. Час проходив, але з позивачем не розраховувалися. 26.10.2018 року позивач письмово звернулася до відповідача з проханням виконати з нею розрахунок. Заяву відправила рекомендованим листом. Відповіді ТОВ «Барський комбікормовий завод» не направив . У зв`язку з чим позивач була вимушена звернутися до Управління держпраці у Вінницькій області зі скаргою. Управління Держпраці у Вінницькій області розглянуло скаргу позивача та 17.11.2018 року позивачка отримала лист згідно якого їй повідомлено що при звільненні з ТОВ «Барський комбікормовий завод» їй було нараховано компенсацію за невикористану відпустку (36 календарних днів). Сума нарахованої але не виплаченої компенсації складає 2729, 24 грн. Факт невиплати був встановлений за результатами перевірки проведеної Управлінням Держпраці у Вінницькій області. За результатами заходу контролю стосовно директора ТОВ « Барський комбікормовий завод» [PERSON] складений адміністративний протокол за ч.1 ст. 41 КУпАП та внесений припис. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Що позивачу не буде у добровільному порядку виплачено заборгованість по заробітній платі остання довідалась тільки 17 листопада 2018 року, отримавши лист управління праці згідно якого їй запропоновано звернутися до суду. 06.11.2018 року [PERSON] знову влаштувалась на роботу на посаду менеджера з персоналу до Приватного підприємства Полтавський ливарно-механічний завод. Ця інформація підтверджується копією її трудової книжки. Згідно ст.233 Кодексу Законів про працю України частина 2-у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У зв`язку з порушенням права невиплата при звільненні усіх належних позивачу сум, остання відчула приниження честі, гідності, ділової репутації, втратила нормальні життєві зв`язки що вимало від неї додаткових зусиль для відновлення нормального, звичного способу життя. Позивач має на утриманні малолітнього сина і неодноразово була в дуже скрутному матеріальному становищі. Маючи вчасний розрахунок відповідача, мала можливість уникнути матеріальної скрути та вчасно купити своїй дитині ліки, вітаміни і таке інше. Таким чином позивачу завдано моральної шкоди, в розмірі 2000 грн. яку суд вважає спів мірною із завданими стражданнями. Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці»- справа №1- 13/2013 рік. Вирішив в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 КЗ про працю України у системному зв`язку з положенням статей 1,12 Закону України «Про оплату праці», від 24.03.1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового законодавства і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. На підставі викладеного вважає що з відповідача слід стягнути компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2729,24 грн. На неодноразові звернення до відповідача надати довідку про розмір заробітку та відповідно визначення розміру середнього заробітку, позивач відповіді не отримала. Останній раз [PERSON] 14 лютого 2019 року направила заяву до відповідача про необхідність отримати довідку про заробіток. Відповіді не отримала. При проведенні розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати сум позивачу при звільненні суд виходить з наступних положень: розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року складав 3723 грн.00 коп. Середньоденна заробітна плата за період з квітня по листопад 2018 року з урахуванням мінімальної заробітної плати складає -177 грн.30 копійок . Період затримки виплати складає 138 робочих днів ( з 13 квітня 2018 року по 06 листопада 2018 року). Загальна сума середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації з квітня по листопад 2018 року складає 24467,40 коп. Згідно з Законом « Про держбюджет на 2018 рік мінімальний заробіток складав 3723 грн. Таким чином для розрахунку заборгованості слід брати до уваги мінімальну заробітну плату, яка позивачу гарантована до виплати Законом України «Про оплату праці». Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що\~належатьйому\~від \~ підприємства,\~ установи,\~ організації,\~ провадиться\~ в\~ день\~звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про нараховані\~суми,\~належні працівникові\~при звільненні,\~власник або\~уповноважений ним\~орган повинен\~письмово повідомити\~працівника перед\~виплатою зазначених\~сум.\~ Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п.20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.99 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Перевіривши правильність розрахунку, наведеного позивачем, суд вважає, позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення а тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 24467 грн. 00 коп., компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату складає 2729грн. 24 коп.,також підлягають стягненню на користь позивача моральна шкода в розмірі 2000 грн. 00 коп. та 4000 грн. 00 коп. витрати на правничу допомогу. Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України\~ підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved