Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні працівника. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що наказом №80к від 30.06.1999 року позивач прийнята на посаду сторожа першої категорії в ДП «Укргеоінформ», а наказом №6/к від 21.01.2016 року [PERSON] звільнено зі займаної посади сторожа. На день звільнення відповідача розрахунку не зробив. З розрахункового листа від 10.02.2016 року вбачається заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 25\~446,12 грн. Оскільки відповідача відмовився виплачувати позивачу нараховану заробітну плату, позивач змушена звернутися до суду за захистом свої порушених прав. В судовому засіданні позивач зменшила розмір позовних вимог, в звязку з частковою виплатою заборгованості, та просила стягнути з ДП «Укргеоінформ» на її користь 21\~594,07 грн. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Як вбачається з трудової книжки [PERSON] 01.07.1999 року зарахована на посаду сторожа 1-ої категорії ТМВ, на підставі наказу №80к від 30.06.1999 року. 21.01.2016 року [PERSON] звільнена з посади за згодою сторін на підставі наказу №6/к від 21.01.2016 року. Відповідно до розрахункового листа за січень 2016 року, виданого ДП «Українським державним науково-виробничим інститутом зйомок міст та геоінформатики», борг за підприємством на кінець місяця [PERSON] становить 25\~446,12 грн. Згідно довідки про середню заробітну плату від 01.02.2016 року виданої ДП «Укргеоінформ», середньомісячний дохід [PERSON] 2\~928,07 грн. Частиною 1 статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено вимоги ст.116 КЗпП України, а саме не виплачено всіх сум звільненому працівнику, які належать йому від підприємства. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та задоволення позовних вимог. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.. На підставі статей 10, 11, 60, 88, 213-218 ЦПК України,

Outcome: approved