Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником зазначеного домоволодіння. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, який є її сином, однак не проживає в будинку з серпня 2016 року, його речей в будинку немає, претензій щодо проживання в будинку також не має. Тому вона просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним будинком, оскільки його реєстрація порушує її права як володільця майна. Позивач в судове засідання не з`явилась, але від неї до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позову не надіслав. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу від 05 квітня 2001 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується доданою до матеріалів справи копією договору купівлі-продажу (а.с.9). Згідно довідок голови квартального комітету № 71 від 05 лютого 2019 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , однак за вказаною адресою не проживає з серпня 2016 року /а.с.10, 11, 13/. Також, відповідно до довідки голови квартального комітету № 38 від 06 листопада 2018 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с.12/. Судом встановлено, що відповідач є членом сім`ї позивача та зареєстрований у належному їй будинку. У зв`язку з реєстрацією відповідача у належному позивачу будинку, остання не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач є членом сім`ї позивача, тому, згідно з чинним законодавством України,у даному випадку слід застосовувати вимоги ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно яких член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача у вказаному будинку судом не встановлено. Статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позов позивача до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved