Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 21.10.1989 року у відділі ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис № 1597. Причиною розірвання шлюбу стало те, що у сторін різні погляди на життя, між сторонами існує психологічна несумісність. Вони фактично припинили шлюбні відносини, більше п'яти років не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Стосунки які на даний час існують між ними виключають можливість збереження сім'ї. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши представника позивача, відповідача,дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно виданого свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21 жовтня 1989 року (а.с.3) сторони зареєстрували шлюб 21 жовтня 1989 року у відділі ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1597. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом надавався сторонам час для примирення, однак сторони не помирились. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved