Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про зміну розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] [INFO] , в розмірі 500 грн., щомісячно, шляхом зміни розміру їх стягнення , у твердій грошовій сумі по 1500 грн., щомісячно. Просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини в сумі - 5500 грн., неустойку в розмірі 5500 грн. Також просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 600 грн. Окрім того позивач просить суд зобов`язати відповідача [PERSON] за умови пред`явлення [PERSON] доказів оплати додаткових витрат на дитину - [PERSON] , постійно покривати Ѕ таких витрат. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням суду від 17.04.2015 р. в цивільній справі №569/4176/15-ц, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 500 грн., щомісячно. На даний час неповнолітня донька потребує значного більшого догляду та матеріальних коштів, окрім того, змінився мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину відповідного віку. Окрім того, зазначила, що з листопада 2018 р. відповідач не сплачує аліменти, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 5500 грн. Відповідно до розрахунку надано позивачем, загальна сума заборгованості по аліментах становить 11000 грн., з них 5500 грн. та пеня в розмірі - 5500 грн. Позивач зазначила, що на день подання позову позивачем понесені додаткові витрати на гурток вивчення іноземної мови «Аякс», де навчається донька, в розмірі 1280 грн., половина зазначеної суми підлягає стягненню в відповідача на користь позивача. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2019 р. відкрито провадження по цивільній справі та призначено до розгляду з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Проти збільшення розміру аліментів до 1500 грн. на утримання неповнолітньої дочки відповідач не заперечив, однак, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у частині стягнення на користь позивача заборгованості по сплаті аліментів, зокрема відсотків та пені. Свої заперечення мотивує безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача та заперечення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, встановив таке. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом виданим повторно про народження [NUMBER] виданого 17.07.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. Відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17.04.2015 р., яке набрало законної сили 28.04.2015 р., видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] [INFO] , в розмірі 500 грн., щомісячно. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Так, ст.192СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як з`ясовано, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їхньої дитини визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., щомісячно. Разом з тим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що для дітей віком до 6 років з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум становить 1779 грн., з 1 липня - 1859 грн., з 1 грудня - 1921грн. Для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум становить 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн. Суд зазначає, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. З врахуванням вищенаведених правових норм та заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує заявлений позивач розмір аліментів, та визнання відповідачем позовних вимог в даній частині, а саме по 1500 грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде достатнім для забезпечення дитині належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також і інтересів і становища, як відповідача так і позивача. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Щодо заявленого позову в частині стягнення з відповідача за умови пред`явлення позивачем доказів оплати додаткових витрат на дитину [PERSON] постійно покривати Ѕ таких витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. З огляду на вказані вище вимоги, позивачем мають бути доведені особливі обставини, які спонукали її до додаткових витрат на дитину. Оскільки позивачем не надано розрахунку додаткових витрат, які повинні бути понесенні у майбутньому, або доказів, які позивачем вже понесені, тому суд приходить до висновку, що в цій частині вимог слід відмовити. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 5500 грн. та 5500 грн. в якості неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Позивачем у позовній заяві наведено розрахунок неустойки за несплату аліментів на утримання дитини, який відповідно до визначеної позивачем формули становить 5500 грн. Згідно частини 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, в порядку визначеному ст. 195 Сімейного кодексу України, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. У відповідності до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованого з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Частина 3ст.194 СК України передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості за аліментами, яка виникла у зв`язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст.187 СК України). Як вбачається із матеріалів справи, аліменти на користь позивача вже стягнуті за рішенням суду, тому повторному стягненню не підлягають. Визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення. Доказів того, що виконавче провадження по цієї справі закінчено, суду надано не було, як і не долучено жодного належного доказу про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що факт ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дочки сторін не знайшов своє об`єктивне підтвердження, жодним належним доказом. З огляду на зазначені обставини, суд вважає необхідним в даній частині відмовити в задоволенні позовну. Що стосується стягнення втрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідності до ч. 2ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч. 3ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Разом з цим в матеріалах справи відсутній договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг. Таким чином, понесені позивачем витрати за надану йому професійну правничу допомогу в розмірі 600 грн. суд вважає не доведеними, та дана вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial