Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила суд змінити розмір та спосіб аліментів який був визначений рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 12.04.2010 року, а саме щомісячно стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період якого у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 12.04.2010 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання доньки у розмірі 400 гривень щомісячно. На сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для утримання дитини, крім того відповідач добровільної допомоги як батько дитини на її утримання не надає, що й стало підставою звернення позивача до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали позов з підстав викладених у ньому просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також подали заяву про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти зміни розміру та способу стягуваних аліментів визначених позивачем, також погодився на компенсацію половини судових витрат. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період якого у них народилась донька [PERSON], [INFO] (на 12, 13 а.с.). Неповнолітня дитина проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні (на 14 а.с.). Рішенням Староміського районного суду м. Вінниця від 12.04.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно починаючи з 30.03.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (на 11 а.с.). На підставі даного рішення було видано виконавчий лист (на 10 а.с.), До правовідносин, які виникли, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України щодо обовязку батьків утримували дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України передбачено обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. . Згідно з розясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому підстав застосування вказаної статті до позовних вимог про зміну розміру стягуваних аліментів суд не вбачає Відповідно до приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково змінивши спосіб та розмір аліментів які стягуються з відповідача, визначивши їх у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягненням дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то з відповідача на користь держави підлягає стягнення 50 відсотків суми судового збору, у розмірі 352,40 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Враховуючи, складність справи, визнання позивачем позову, та

Outcome: partial