Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з названим позовом, який неодноразово уточнювала та в останній редакції уточненого позову просить суд визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Героїв-підпільників, 40/46 (раніше пр. Дзержинського), спільною сумісною власністю її та відповідача, визначити частку кожного в цій квартирі рівною та як 1/2 частку, збільшити її частку в квартирі до 2/3 часток та визнати за нею право власності на ці 2/3 частки, вмотивувавши вимоги тим, що зазначена квартира була придбана під час її з відповідачем шлюбу, тому вона є їхньою спільною сумісною власністю, і частка кожного в цій квартирі є рівною, а відтак такою, що складається із 1/2 частки, однак її частка в квартирі повинна бути збільшена до 2/3 часток, оскільки відповідач в квартирі не проживає з 2006 року, витрати по утриманню квартири несе особисто вона, які за період з 2006 року по лютий 2016 року склали 37766 грн. 96 коп., а також за власний рахунок зробила в квартирі ремонт, зокрема, встановила пластикові вікна та нову сантехніку, витративши на це 27955 грн. 15 коп., а також, що відповідач має у власності особисте окреме житло, в якому і проживає після припинення між ними в 2006 році шлюбних відносин. Разом з тим, від шлюбу з відповідачем у них є двоє неповнолітніх дітей, які після припинення між нею та відповідачем шлюбних відносин залишились проживати з нею, однак відповідач останні 10 років не дбає про їх матеріальне забезпечення. Позивач надала в судове засідання заяву про те, що підтримує свої вимоги в повному обсязі та просить вирішити справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує, відповідач, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явився, тому суд за згоди позивача вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Так, у судовому засіданні було встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Дзержинського, 40/46 (далі по тексту Спірна квартира), була придбана сторонами під час їхнього шлюбу, а відтак, хоча зареєстрована на відповідача, однак є їхньою спільною сумісною власністю, оскільки з боку відповідача в судове засідання не було надано доказів протилежного (а.с.15-18). На цей час у квартирі проживає позивач разом із спільними дітьми її та відповідача сином [PERSON], [INFO] та дочкою [PERSON], [INFO] (а.с.21, 23, 24). У ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України закріплено, що майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить чоловікові й дружині на праві спільної сумісної власності. Рівність часток у спільному сумісному майні подружжя передбачена ст. 70 СК України за умови, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак, із урахуванням приписів зазначених норм суд доходить висновку про задоволення уточненого позову в частині визнання Спірної квартири спільною сумісною власністю сторін та визначення частки кожної зі сторін у цій квартирі рівною та як 1/2 частки. Щодо вимог про збільшення частки позивача в Спірній квартирі з 1/2 частки до 2/3 частки, суд зазначає наступне. Як на одну з підстав цих вимог позивач посилається на те, що з 2006 року по лютий 2016 року утримання квартири здійснює особисто вона, понісши на це витрати в загальній сумі 37766 грн. 96 коп., за власний рахунок зробила в квартирі ремонт, зокрема, встановила пластикові вікна та нову сантехніку, витративши на це 27955 грн. 15 коп., а також, що відповідач має у власності окреме житло, в якому і проживає після припинення між ними в 2006 році шлюбних відносин, надавши на підтвердження всіх цих обставино відповідні докази (а.с.23-37, 51, 52, 62-146). На другу з підстав цих вимог позивач посилається на обставини ухилення відповідача від обовязку утримувати їхніх спільних дітей, що не було спростовано відповідачем у судовому засіданні. Згідно з ч. 2 ст. 70 СК України суд може відступити від підстав рівності часток подружжя при істотних обставинах, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, а також суд може збільшити частку майна того з батьків, з яким проживає дитина, при умовах, що розмір виплачуваних аліментів недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитину і її лікування. До того ж, як розяснено в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу. Отже, суд приходить до висновку, що з боку позивача надано достатньо доказів, які підтверджують наведені нею обставини на підтвердження цих вимог, у звязку з чим ця частина вимог підлягає задоволенню. Оскільки решта вимог про визнання за позивачем права власності на 2/3 частки Спірної квартири є похідною від цих вимог, то її також слід задовольнити. Отже, за підстав наведеного суд приходить висновку про задоволення уточненого позову. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved