Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що шлюб між сторонами зареєстровано 03.04.1979 року Албанським МС Амурського району Хабаровського краю, актовий запис №34. Від спільного шлюбу дітей не мають. Подружні відносини між сторонами припинені ще вісімнадцять років назад. Основна причина розпаду сім»ї - це різниця характерів, відсутність взаєморозуміння і довір'я. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. На сьогоднішній день сторони не спілкуються, не цікавляться долею життя друг-друга, на зв'язок не виходять. Останні спроби зв'язатись з відповідачем і здійснити розлучення через органи РАЦСу він ігнорував, тому вирішити питання розлучення можливо лише в судовому порядку. Ухвалою судді від 29.10.2018 було відкрито провадження в цивільній справі. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.11.2018 закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не прибула, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримує, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач до суду та учасникам справи відзив не надіслав. Ухвалою суду від 20.12.2018 в порядку ч.1 ст.281 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03.04.1979 року у Албанському МС Амурського району Хабаровського краю, актовий запис №34. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - «[PERSON]», дружини - «[PERSON]». Прізвища, імена та по батькові вказані згідно з документом мовою оригіналу (а.с.3). Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають. Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення, відсутність відзиву на позовну заяву, суд приходить до висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення у даній справі. Вимог про відшкодування з відповідача судових витрат, понесених при зверненні до суду, позивачем не заявлено, у зв'язку з чим,

Outcome: approved