Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, третя особа: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначила, що 27.04.2013 року померла її мати [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина на квартиру розташованої за адресою: [ADDRESS]. Після смерті матері вчасно до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звернулась через необізнаність вимог законодавства щодо конкретних строків прийняття спадщини та брак коштів, оскільки прийняття спадкового майна тягне за собою значні матеріальні витрати. На звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у звязку з пропущенням встановленого закону строку для прийняття спадщини. Вважає, що пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, тому просить суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 27.04.2013 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні дала згоду на слухання справи без участі свого представника, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Крім того, суду пояснила, що її мати [PERSON] мешкала сама, вчасно до нотаріальної контори для прийняття спадщини не звернулась, оскільки бракувало часу та коштів для поїздки до нотаріальної контори. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача до судового засідання не зявився, причину неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи суду не надавав. Правом на відзив не скористався. Третя особа Приватний нотаріус\~Криворізького міського\~нотаріального округу\~Дніпропетровської області [PERSON] до судового засідання не зявилась, причину неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надавала. Судом на місці поставлено ухвалити заочне рішення у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відтак, розгляд справи продовжено за нормами ЦПК в редакції від 15.12.2017 року. Судом встановлено, що [PERSON] за життя на праві приватної власності належила квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], виданого Центрально-Міським р/в РАГС м. Кривий Ріг від 09.08.1971 року, вбачається, що [PERSON] є матірю [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] в наслідок реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Аксьонову» (а.с. 11). 27.04.2013 року померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційного служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 382 (а.с. 14). Як вбачається з актів від 15.05.2018 року підписаних свідками й завірених майстром 4 дільниці та начальником дільниці 4 ТОВ «Сіті Сервіс-КР», [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS] у період часу з 15.04.2010 року по 01.06.2010 року та у період часу з 03.01.2012 року по 09.03.2012 року (а.с. 83, 84). Тобто, фактично на час смерті [PERSON] позивач [PERSON] не мешкала разом з останньою за адресою м. Кривий Ріг, вул. Вокзальна, 28/29. Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.06.2017 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] з тих підстав, що [PERSON] після відкриття спадщини не вчинила дій передбачених ст.ст. 1268-1271 ЦК України, тобто постійно не проживала на час відкриття спадщини та не була зареєстрована з нею за однією адресою, а також до нотаріальної контори не подавала заяву для прийняття спадщини (а.с. 74). Статтею 1277 ЦК України передбачено, що у разі неприйняття спадщини спадкоємцями, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної\~громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті [PERSON], померлої 27.04.2013 року з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с. 60). Тобто до теперішнього часу ніхто не звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті [PERSON], а тому у територіальної громади м. Кривого Рогу виникає право на визнання спадщини відумерлою. Тому позовна заява предявлена до належного відповідача по справі. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частинами першою та третьою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Суд встановив, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] майже на пять років. Причини пропуску цього строку зводяться до браку коштів та часу у [PERSON] для поїздки до нотаріальної контори. Зазначені причини як окремо, так і у сукупності не можуть визнаватись об'єктивними перешкодами, труднощами, які позбавили позивача будь-якої можливості своєчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини відповідно до передбаченого законом порядку, для реалізації своїх спадкових прав. Будь яких інших належних та допустимих доказів поважності пропуску строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, [PERSON] суду не надала. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України встановлено імперативний обов'язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зокрема, згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України\~збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини суд залишає без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed