Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Позивач звернувся з по позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та просить суд: - стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача, [PERSON] , шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 126 513,43 грн., з них: вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу позивача становить - 86 486,20 грн.; величина втрати товарної вартості становить - 40 027,23 грн.; - стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача, [PERSON] , судові витрати, суму сплаченого судового збору в розмірі 1 532,13 грн.; - стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача, [PERSON] , розмір витрат на правничу допомогу, що становить - 25 000,00 грн.; - стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача, [PERSON] , суму інших судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме вартість послуг з експертизи та визначення розміру матеріального збитку - 1 700,00 грн. У позові посилається на те, що 18.05.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода. Водій, який в момент зіткнення перебував за кермом, гр. [PERSON] , рухаючись в місті Києві по бульв. Чоколівському, 37, керуючи автомобілем марки Міпі Соорег D, номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності гр. [PERSON] , в порушення вимог п. 2.3(6) Правил дорожнього руху не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки VolkswagenTouareg, номерний знак [NUMBER] , належним Позивачу, [PERSON] , як власнику, що призвело до пошкодження автомобіля позивача марки VolkswagenTouareg. Вказує, що 10 червня 2019 року Постановою Солом`янського районного суду міста Києва гр. [PERSON] визнано винним у дорожньо- транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності. Посилається, що оскільки примірник протоколу ДТП не надавався позивачу, із матеріалів справи, не встановлено, що під час ДТП гр. [PERSON] , був за кермом на законних підставах та на підставі яких документів позивач-1 керував автомобілем марки MiniCooper D, то в зв`язку із цим, позивач подає позовну заяву до відповідача-1 та відповідача-2. Зазначає, що відповідно до звіту №18/05-ТЗ, який додається до позовної заяви, про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, виконаного на замовлення позивача СОД ТОВ «Пасат Консалтинг Груп», вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу VolkswagenTouareg, державний номер [NUMBER] , становить: 126 513,43 грн. У позові позивач вказує, що відповідно до договору №18/05-ТЗ від 18 травня 2019 року, копія якого додається до позовної заяви, як підстави проведення оцінки, про проведення автотоварознавчого дослідження (оцінки) ТЗ, який укладений між позивачем та СОД ТОВ «Пасат Консалтинг Груп», вартість послуг з експертизи та визначення розміру матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу позивача, становить - 1 700,00 грн. Відповідно до договору № 01-06/19 про надання юридичних послуг, укладеного 01.06.2019 року між позивачем та Приватним підприємством «АВ-ДАНА», розмір витрат на правничу допомогу становить 25 000,00 грн. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля МіпіСоорег D, номерний знак [NUMBER] , була застрахована Приватним акціонерним товариством «КИІВСЬКИЙ СТРАХОВИЙ ДІМ», поліс цивільної відповідальності серії №АМ/4096867, копія якого була надана відповідачем-2 позивачу. 31 травня 2019 року позивач, як потерпілий внаслідок ДТП, яке сталося 18 травня 2019 року, в зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із повідомленням про подію, що може бути визнана страховою. Крім того, позивач 31 травня 2019 року направив поштою заяву про виплату страхового відшкодування в Моторне (транспортне) страхове бюро України Посилається, що позивач отримав лист-відповідь від МТСБУ за вихідним №3.1-04/18711 від 13 червня 2019 року, справа МТСБУ №59270, у якому МТСБУ зазначає, що МТСБУ не може застосувати до ПрАТ «КИЇВСЬКИЙ СТРАХОВИЙ ДІМ» заходів впливу, оскільки членство останнього в МТСБУ було припинено. Вказує, що даних загальнодоступного безкоштовного Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції країни, ПрАТ «КИЇВСЬКИЙ СТРАХОВИЙ ДІМ» знаходиться в стані припинення. Враховуючи викладене вище просив позов задовольнити. 01.07.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.07.2019 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам та третій особі також було направлено копію позовної заяви із додатками. 29.08.2019 від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив. Вказує, що 18 травня 2019 року сталась ДТП, учасниками якої були позивач та відповідач за обставин, зазначених у позовній заяві та постанові Солом`янського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення і цей факт та свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відповідач-1 не оспорює. Зазначає, що відповідач-1 управляв транспортним засобом - автомобілем МіпіСоорег О [NUMBER] на законних підставах, оскільки право керування було передано шляхом передачі йому власником - вівдповідачем-2 свідоцтва про право власності на транспортний засіб, та, власне, самого транспортного засобу, а тому [PERSON] не може бути відповідачем у даній справі, оскільки її вини у вчиненні ДТП та заподіянні майнової шкоди майну позивача не було, а отже в неї не настає обов`язку відшкодування шкоди, відповідно до ст.ст. 1166, 1187 та 1192 ЦК України. На думку відповідача -1 позов [PERSON] поданий до неналежних відповідачів у справі, оскільки з урахуванням вимог закону і позиції Верховного Суду такий позов повинен подаватися до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», яке зазначене третьою особою у справі, і лише у випадку недостатності коштів для відшкодування шкоди - до нього. Вказує, що позивач провів товарознавче дослідження, без повідомлення відповідачів та без їх участі, що не дає можливості відповідачам об`єктивно оцінити розмір спричиненої шкоди і який, з точки зору відповідача-1 є значно завищеним. Посилається, що позивачем не надано доказів оплати такої допомоги, шляхом надання копії платіжного доручення або квитанції до прибуткового касового ордеру. З урахуванням викладеного просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідачем -2 відзиву на позовну заяву не подано. Третьою особою письмових пояснень на позовну заяву не подано. 29.08.2019 від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про огляд доказів за місцем їх знаходження та протокольною ухвалою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 24.12.2019 судом було відмовлено у його задоволені. 16.09.2020 до суду від позивача [PERSON] найшла відповідь на відзив у якому останній зазначив, що до відзиву на позовну заяву не додано документів на підтвердження процесуальних повноважень представника відповідача-1, а також те що відзив на позовну заяву був поданий із пропущенням строків для подання відзиву та що до останнього додано документи які не засвідчені належним чином. Крім того вказує, що відповідно до Постанови Верховного Суду у справі № 754/1114/15-ц від 14 лютого 2018 року, Постанови Верховного Суду у справі № 910/9029/17 від 27 квітня 2018 року, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03.10.2019 розгляд справи призначено у судовому засіданні із повідомленням сторін. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача-1 та відповідча-2 проти позову заперечив та просив в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Вислухавши думку учасників справи суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника третьої особи, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.06.2019 встановлено, що [PERSON] 18.05.2019 о 12 год. 11 хв. в м. Києві по бульв. Чоколовському, 37, керуючи автомобілем марки «Mini Cooper» д.н.з. [NUMBER] , не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «VolkswagenTouareg» д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Даною постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.06.2019 [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 42). Автомобіль марки «VolkswagenTouareg» д.н.з. [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 36). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] та обставини завдання матеріальної шкоди є встановленими. 18.05.2019 між [PERSON] та ТОВ «Пасат Консалдинг Груп» було укладено договір № 18/05-ТЗ, предметом якого було проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу «VolkswagenTouareg» д.н.з. [NUMBER] для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику ТЗ в ДТП, яка відбулася 18.05.2019 (а.с. 40). 18.05.2019 було проведено огляд транспортного засобу «VolkswagenTouareg» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується актом огляду 18/05-ТЗ від 18.05.2019 та 20.05.2019 складено звіт № 18/05-ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до звіту № 18/05-ТЗ про вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ в результаті пошкодження транспортного засобу «VolkswagenTouareg», д.н.з. [NUMBER] складає 126 513,43 грн., із яких: 86 486,20 грн. - вартість відновлювального ремонту та 40 027,23 грн. величина втрати товарної вартості (а.с. 19-23). Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306). Враховуючи ту обставину, що [PERSON] на момент вчинення ДТП керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційного документу на транспортний засіб, переданого йому власником, а також ту обставину, що суду не надано доказів притягнення [PERSON] до відповідальності за керування транспортним засобом не маючи при цьому права керування таким транспортним засобом, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги пред`явленні до [PERSON] , як власника транспортного засобу, є необґрунтованими. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mini Cooper» д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім», що підтверджується копією полісу № АМ/4096867 та не заперечувалися сторонами (а.с. 18). Страхова сума за шкоду завдану майну за даним полісом становить 100 000,00 грн., розмір франшизи - 0. 30.05.2019 [PERSON] звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» та до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування та Повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, які отримано останніми 03.06.2019 (а.с. 48-51). Листом від 13.06.2019 № 3.1-04/18711 МТСБУ повідомило позивача проте, що застосування до ПрАТ «Київський страховий дім» заходів впливу, окільки членство останнього у МТСБУ припинено (а.с. 56). Крім того вказує, що на час надання відповіді МТСБУ не володіє інформацією щодо ліквідації ПрАТ «Київський страховий дім» чи визнання даної страхової компанії банкрутом. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18). Таким чином, суд не може прийняти до уваги посилання позивача на правові позиції Верховного Суду у Постановах від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц та від 27.04.2018 у справі № 910/9029/17 при обґрунтуванні підстави пред`явлення вимог щодо відшкодування завданої шкоди до відповідача -1 та відповідача -2, оскільки дані постанови були ухвалені до формування правової позиії Великої Палати Верховного Суду. Доказів того, що ПрАТ «Київський страховий дім» ліквідовано чи визнано банкрутом на день поставлення рішення у справі суду не надано. Також суд не приймає до уваги доводи позивача в обгрунтування пред`явлення вимог до відповідача -1 у зв`язку із тим, що ПрАТ «Київський страховий дім» позбавлено членства у МТСБУ, оскільки у Постанові Великої палати Верховного Суду від 20.02.2020 у справі 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20) встановлено наступне. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовано висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і відступати від них не вбачається підстав. Щодо конкретизації висновку Великої Палати Верховного Суду у випадках, коли страхова компанія позбавлена ліцензії, виключена з МТСБУ, перебуває у стадії припинення (банкрутства), фактично не здійснює діяльність, то відповідь на поставлене питання міститься безпосередньо у Законі № 1961-IV. Так, статтею 20 вказаного Закону встановлено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Підпунктом а пункту 41.2 статті 41 Закону № 1961-IV визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Статтею 52 Закону № 1961-IV врегульовано питання припинення членства в МТСБУ, зокрема повне членство страховика в МТСБУ припиняється у разі позбавлення страховика - повного члена МТСБУ такого статусу, втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ або виключення такого страховика із членів МТСБУ. Страховик, членство якого у МТСБУ припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, відповідно до п. 7 ст. 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Таким чином, враховуючи наведені вище норми, суд приходить до висновку, що до відповідача-1 може бути пред`явлено вимогу лише в частині стягнення шкоди в частині величини втрати товарної вартості. Відповідно до звіту № 18/05-ТЗ про вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ в результаті пошкодження транспортного засобу «VolkswagenTouareg», д.н.з. [NUMBER] складає 126 513,43 грн., із яких: 86 486,20 грн. - вартість відновлювального ремонту та 40 027,23 грн. величина втрати товарної вартості. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 40 027,23 грн. величини втрати товарної вартості. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Так, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 18/05-ТЗ від 18.05.2019 , [PERSON] було сплачено 1 700,00 грн. Отже, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] витрати по сплаті вартості складання звіту про оцінку у розмірі 1 700,00 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 768,40 грн.

Outcome: partial