Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником 48/100 частин будинку, розташованого в [ADDRESS] , власником іншої частини 58/100 є третя особа по справі [PERSON] . Оскільки позивач не проживала в належній їй частині будинку, то вона пустила тимчасово проживати відповідачку [PERSON] без будь-якого договору оренди та без реєстрації місця проживання. Належну позивачу частину будинку виявила бажання придбати третя особа по справі [PERSON] і відповідно позивач звернулась до відповідача з проханням виселитися з будинку, однак остання протягом тривалого часу не звільняє житло, а у відповідності до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Таким чином відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні її житлом, а тому просить суд усунути такі перешкоди шляхом виселення відповідача з належного позивачу житла. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, позивач пояснила, що відповідач проживає в спірному будинку з її дозволу вже близько 9 років, дозволила проживати за умови оплати комунальних послуг, які і сплачує відповідач та остання мала намір придбати це житло, вони домовились за 5000 доларів США, однак відповідач не сплатила цю суму, а тому вона хоче виселити відповідача, просять позов задовольнити. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що відповідач проживає у спірному будинку з дозволу позивача приблизно з 2011 року та оплачує комунальні послуги, також вони домовились про купівлю-продаж, періодично відповідач виплатила обумовлену суму еквівалентну 5000 доларів США, однак позивач уникає оформлення договору купівлі-продажу нотаріально. Також відповідач пояснила, що позивач не попереджала її про необхідність звільнити житло, просять відмовити в задоволенні позову. Третя особа позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що вона хоче купити належну позивачу частину будинку, а тому просить позов задовольнити. Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач давала позивачу 2000грн. Свідку [PERSON] невідомо щодо обставин купівлі-продажу спірного будинку. Свідок [PERSON] знає, що 2000грн. відповідач давала в рахунок купівлі спірного будинку та решту грошей мала віддати пізніш. Допитаний свідок [PERSON] пояснив, що сторони звертались до нього з приводу допомоги в оформленні земельної ділянки по вул.. Черняхівського , оскільки мали намір оформити купівлю-продаж будинку, позивач давала йому доручення і він займався оформленням земельної ділянки. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази, на засадах змагальності, в межах позовних вимог, вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 48/100 частин будинку, розташованого в [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину від 27.11.2007 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.09.2020 року. Відповідач [PERSON] проживає в належній позивачу частині будинку з 2011 року з дозволу позивача та на умовах оплати комунальних послуг які і сплачує. Вказана обставина сторонами визнається та не оспорюється. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами фактично існують договірні відносини щодо найму (оренди) житла враховуючи тривалість проживання відповідача з дозволу позивача та на умовах оплати комунальних послуг. Відповідно до ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч.3 ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Згідно ч.3 ст. 825 ЦК України договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. У відповідності до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, однак суду не надано будь-яких доказів щодо попередження позивачем відповідача про розірвання договору найму житла та необхідність звільнення житла, а тому відсутні підстави для виселення відповідача. Враховуючи викладене, на підставі ст. 168,169 ЖК України, ст. 825 ЦК України,

Outcome: dismissed