Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 04 лютого 1994 року Дніпровським відділом загсу м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 56. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що 04 лютого 1994 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Дітей від шлюбу не мають. В теперішній час сімейно-шлюбні відносини припинені. Причинами розпаду сім`ї є подружня невірність. В подальшому, не бажає зберігати сім`ю, яку не цінує чоловік та якому вона не має змоги довіряти. До пропозиції про розірвання шлюбу в органах РАЦС відповідач відноситься байдуже. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, тому просить шлюб розірвати. 09 вересня 2020 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони по справі знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 04 лютого 1994 року Дніпровським відділом загсу м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 56, дошлюбне прізвище позивача - « [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин, відновлювати подружні відносини сторони не бажають, позивач підтримала позов, а відповідач позовні вимоги визнав, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у справі, що складаються з оплати судового збору.

Outcome: approved