Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 31.08.2018 року мотивуючи тим, що з відповідачем у справі перебувала з 29.09.2004 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24.03.2011 року. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з нею. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2011 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.05.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте відповідач не виплачує їй аліменти і внаслідок цього станом на 31.07.2018 року за ним утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 51 252,05 грн.\~ Позивач просила,\~ в порядку ст. 196 СК України, стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів, які відповідач зобовязаний сплачувати на утримання дочки [PERSON], [INFO], за період з 07.05.2010 року по 31.07.2018 року. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2018 року було\~ відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 21.11.2018 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення повідомлень за зареєстрованою адресою проживання та шляхом оголошення про виклик до суду розміщеному на інформаційному веб-сайті судової влади, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. ст. 150,157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], та [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO], перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2004 року, 24.03.2011 року відділом ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області було видано свідоцтво про розірвання шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про одруження та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.4,5). Від даного шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю [PERSON], що підтверджується матеріалами справи (а.с. 4). Також, згідно виконавчого листа №2-7412 від 16.02.2011 року, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.05.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9-12). У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались» Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідач зобов'язаний за рішенням суду сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з 07.05.2010 року на утримання неповнолітньої дитини та відповідно до законодавства зобов'язаний вчиняти дії щодо належного виконання зобов'язання, в тому числі, повідомляти державного виконавця про місце проживання, місце роботи та доходи. Як вбачається з довідки-розрахунку по аліментам від 03.08.2018 року № 322 (а.с. 9-12), що видана Білоцерківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, відповідачу було відомо про відкрите виконавче провадження, він частково сплачував аліменти, однак не в повній мірі і не кожного місяця, тому станом на 31.07.2018 року заборгованість по аліментам становить 51 252,05 грн. Отже, суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача, тому позивач має право на отримання від відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен місяць прострочення. Суд прийшов до висновку, що сума неустойки (пені) з 07.05.2010 року\~ по 31.07.2018 року складає 16 324 грн. 98 коп.:\~ травень 2010 (з 07.05) року 68,77 грн., червень 2010 року 83,53 грн., липень 2010 року 85,65 грн., серпень 2010 року 85,65 грн., вересень 2010 року 82,89 грн., жовтень 2010 року 87,51 грн., листопад 2010 року 84,69 грн., грудень 2010 року 11,47 грн., січень 2011 року 90,83 грн., лютий 2011 року -\~ 82,04 грн., березень 2011 року 90,83 грн., квітень 2011 року 89,73 грн., травень 2011 року 92,72 грн., червень 2011 року 89,73 грн., липень 2011 року 92,72 грн., серпень 2011 року 92,72 грн., вересень 2011 року 0,00 грн., жовтень 2011 року 95,04 грн., листопад 2011 року 2,1 грн., грудень 2011 року 2,17 грн., січень 2012 року 10,54 грн., лютий 2012 року -\~ 0,00 грн., березень 2012 року 103,54 грн., квітень 2012 року 102,00 грн., травень 2012 року 105,40 грн., червень 2012 року 0,00 грн., липень 2012 року 106,33 грн., серпень 2012 року 0,00 грн., вересень 2012 року 0,00 грн., жовтень 2012 року 107,88 грн., листопад 2012 року 104,40 грн., грудень 2012 року 0,00 грн., січень 2013 року 4,03 грн., лютий 2013 року -\~ 3,64 грн., березень 2013 року 112,53 грн., квітень 2013 року 108,90 грн., травень 2013 року 112,53 грн., червень 2013 року 108,90 грн., липень 2013 року 112,53 грн., серпень 2013 року 112,53 грн., вересень 2013 року 108,90 грн., жовтень 2013 року 112,53 грн., листопад 2013 року 108,90 грн., грудень 2013 року 119,66 грн., січень 2014 року 119,66 грн., лютий 2014 року 108,08 грн., березень 2014 року 119,66 грн., квітень 2014 року 115,80 грн., травень 2014 року 119,66 грн., червень 2014 року 115,80 грн., липень 2014 року 119,66 грн., серпень 2014 року 119,66 грн., вересень 2014 року 115,80 грн., жовтень 2014 року 119,66 грн., листопад 2014 року 115,80 грн., грудень 2014 року 119,66 грн., січень 2015 року 119,66 грн., лютий 2015 року 108,08 грн., березень 2015 року 119,66 грн., квітень 2015 року 115,80 грн., травень 2015 року 119,66 грн., червень 2015 року 115,80 грн., липень 2015 року 119,66 грн., серпень 2015 року 119,66 грн., вересень 2015 року 131,10 грн., жовтень 2015 року 135,47 грн., листопад 2015 року 131,10 грн., грудень 2015 року 135,47 грн., січень 2016 року 274,66 грн., лютий 2016 року 256,94 грн., березень 2016 року 274,66 грн., квітень 2016 року 265,80 грн., травень 2016 року 274,66 грн., червень 2016 року 265,80 грн., липень 2016 року 274,66 грн., серпень 2016 року 274,66 грн., вересень 2016 року 265,80 грн., жовтень 2016 року 274,66 грн., листопад 2016 року 265,80 грн., грудень 2016 року 274,66 грн., січень 2017 року 376,66 грн., лютий 2017 року 136,08 грн., березень 2017 року 57,66 грн., квітень 2017 року 89,40 грн., травень 2017 року 0,00 грн., червень 2017 року 389,10 грн., липень 2017 року 425,63 грн., серпень 2017 року 425,63 грн., вересень 2017 року 411,90 грн., жовтень 2017 року 481,66 грн., листопад 2017 року 466,20 грн., грудень 2017 року 481,66 грн., січень 2018 року 481,66 грн., лютий 2018 року 435,12 грн., березень 2018 року 481,66 грн., квітень 2018 року 466,20 грн., травень 2018 року 481,66 грн., червень 2018 року 466,20 грн., липень 2018 року 481,66 грн.. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів за вказаний період виникла не з його вини та докази, які б спростовували доводи позивача. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності,

Outcome: approved