Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила скасувати арешт на квартиру [ADDRESS]; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про арешт квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що є співвласником спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло. В липні 2016 року стало відомо про те, що на її частку спірної квартири накладено арешт в звязку з конфіскацією ? частини всього особистого майна, яке належить засудженій [PERSON], [INFO]. Арешт на належну 1/6 частину квартири накладено слідчим ОВС СЧ відділу ОВС та ОГ, ЗО СУ УМВС України в Херсонській області. Вона та засуджена [PERSON] є різними особами, остання ніколи не володіла 1/6 частиною квартири [ADDRESS]. Вважає, що арешт накладено внаслідок допущення слідчим помилки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник Комсомольського РВ ДВС м. Херсона в судове засідання не зявився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник УМВС України в Херсонській області в судовому засіданні поклався на розсуд суду при розгляді даної справи, надав пояснення, що дійсно при накладенні арешту на спірну квартиру було переплутано власника квартири з особою, відносно якої відбувалося кримінальне провадження. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем у справі є [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №1795 від 24.02.1994 року, виданого Херсонським суднобудівним зводом, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до вироку Комсомольського районного суду м. Херсона від 27.02.2012 року, [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: м. Херсон, вул. Куйбишева, буд. 13-а за ст. 307 ч. 2 КК України засуджено до 7 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини всього належного їй майна, по ст. 317 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі. В судовому засіданні було досліджено матеріали кримінальної справи № 2114/1-40 відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 307 КК України. Так, згідно з протоколом накладення арешту на майно від 23.09.2009 року, слідчим ОВС СЧ відділу ОВС та ОГ, ЗО СУ УМВС України в Херсонській області, накладено арешт на належне майно підозрюваної [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме на 1/6 частини зазначеної квартири. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №74352618 від 30.11.2016 р., на 1/6 частину квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], накладено арешт за реєстраційним номером 9126794 07.10.2009 р. на підставі постанови про накладення арешту слідчим управлінням УЦМВС України в Херсонській області б/н від 29.09.2009 р. Відповідно до довідки №З/6/Н-11320 від 27.05.2016 р. виданої ГУ МВД Росії по Московській області, у [PERSON], [INFO] судимостей на території Російської Федерації немає. Згідно картки прописки форми №16, [PERSON], [INFO] прибула з м. Одеси у 1978 року та зареєстрована за адресою: [INFO]. Згідност.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.ст.316,319,321,391 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Згідност.182 ЦК Україниправо власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. П. 2.1. Положення про Єдиний реєстр заборон на відчуження обєктів нерухомого майна, затвердженого\~наказом міністерства юстиції України № 31/5 від 9 червня 1999 року, передбачено зняття заборони на підставі рішення суду. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON], з датою народження 28.03.1958 року, та [PERSON] з датою народження 24.09.1969 року, є різними особами, суд приходить до висновку про необгрунтованість накладення арешту на майно особи, яка не є засудженою, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved