Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що позивач являється власником будинку [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані відповідачі, однак з 2010 року у ньому не проживають, участі в утриманні житла та оплаті комунальних платежів не беруть. Всі обов'язки по утриманню даного житла власник несе самостійно. Водночас реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу розпорядженню своєю власністю, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 14.01.2019 року звільнено [PERSON] від сплати судового збору за подання її позовної заяви. Ухвалою суду від 14.01.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачі у встановлений судом строк відзив не подали, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами не заявлялось, а тому суд у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS] (на 9 а.с.). В даному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (на 10 а.с.). Матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідачі не проживають в будинку позивача з 2015 року (на 11 а.с.). Разом з тим реєстрація [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] створює позивачеві перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача, як власника порушуються, та враховуючи ту обставину, що відповідачі не проживають у будинку який належить позивачеві більше одного року, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягнення 704,80 грн судового збору в рахунок держави, оскільки позивач була звільнена від його сплати. На підставі викладеного та

Outcome: approved