Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 13.10.2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг, відповідно до якого відповідач взяв на себе обов`язки з консультування та надання інформації з працевлаштування в Україні та за кордоном, а позивач зобов`язується оплатити відповідачу за надані послуги, а також виконувати інші умови даного договору. Позивач свої обов`язки виконав належним чином, здійснив предоплату вартості послуг в розмірі 3000 грн., та 500 євро, однак відповідач не виконав договірні зобов`язання в повному обсязі. Тому позивач просить стягнути з відповідача суму коштів в розмірі 18 877, 50 грн. 01 квітня 2019 року позивачем подано заяву в якій просив стягнути з відповідача маоральну шкоду в сумі 20 000 грн. та витрати пов`язані з розглядом справи, а саме 370 грн. потрачених на найм житла, 126 грн. 16 коп. та 85 грн. витрат пов`язаних із переїздом до іншого населеного пункту. Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причину неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Частиною 1 статті 901 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору про надання послуг. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 13 жовтня 2017 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг. Згідно п. 1 Договору замовник доручає, а виконавець бере на себе обов`язки з консультування та надання інформації з працевлаштування в Україні та за кордоном, згідно з трудовим законодавством відповідних країн. Як вбачається із договору про надання інформаційно-консультативних послуг п.4.1 позивач повинен оплатити в сумі 3000 грн. та 500 євро. Свої обов`язки позивач виконав належним чином, здійснив оплату вартості послуг в розмірі 3000 грн., та 500 євро. Відповідач не виконала договірні зобов`язання в повному обсязі, послуги визначені в договорі не надала, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання. Зазначене відповідачем не спростовано. За змістом ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином із ФОП [PERSON] слід стягнути на користь позивача сплачені за договором кошти у розмірі 3000,00 грн., та 500 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.01.2019 року еквівалентно 15 877, 50 грн., а разом становить 18 877,50 грн. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку договору про надання інформаційно-консультативних послуг від 13.10.2017 року. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Проте відповідач свої зобов`язання за договором про надання інформаційно-консультативних послуг не виконала в повному обсязі, в порядку, передбаченому договором. Згідно листа від 23.11.2018 року встановлено, що позивач звернувся до відповідача про відмову від подальшого виконання умов Договору від 13.10.2017 року, та вимогою сплатити йому кошти сплачені відповідно до п.4.1. Договору, однак відповідачем на даний час не здійснено виплату зазначених вище коштів (а.с.10). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі договору позики. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Укладений між сторонами договір позики у разі порушення збов`язань не передбачає відшкодування моральної шкоди, а тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову [PERSON] , отже позов підлягає до часткового задоволення. Таким чином суд вважає, що із фізичної особи-підприємця [PERSON] , слід стягнути на користь [PERSON] заборгованість за Договором про надання інформаційно-консультаційних послуг від 13.10.2017 року у розмірі 18 877,50 грн. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 768 гривні 40 коп. судового збору на користь держави, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Позивач поніс витрати пов`язані із переїздом до іншого населеного пункту в розмірі 415 грн. 58 коп., що підтверджується квитками на суми 204 грн., 42 коп., 126 грн. 16 коп. та 85 грн., а також витрати на найм житла в розмірі 370 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 5 від 20 березня 2019 року. У зв`язку із чим дані витрати підлягають відшкодування позивачу за рахунок відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, 629, 901, 1167 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved