Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 27.04.2000 року Житомирським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №325. В обґрунтування вимог позивач пояснила, що спільне життя з відповідачем не склалось, з січня 2017 року подружжя проживає окремо. Спільне господарство сторони не ведуть, подальше проживання та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Позивач вказала, що примирення між сторонами неможливе. 27.08.2018 року від позивача надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач вдруге в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 17.04.2018 року від відповідача надходила заява про відкладення розгляду справи, де останній вказав, що проти розірвання шлюбу заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 08.06.2000 року Житомирським міським відділом реєстрації актів цивільного стану, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №325. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, оскільки позивач скористалась своїм правом та звернулась до суду з відповідним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, беручи до уваги, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами. Крім того, заявлена вимога щодо залишення на проживання та виховання сина [PERSON] до задоволенні не підлягає, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що [PERSON] є повнолітнім та місце проживання може обирати самостійно, суд прийшов до висновку про відмову в задоволені вимоги щодо визначення місця проживання [PERSON] з позивачем. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial