Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] зазначивши, що відповідач є її колишнім чоловіком та зареєстрований в належному їй та третій особі [PERSON] на праві власності житловому будинку, однак в ньому відповідач не мешкає з травня 2010 року, до будинку він не з'являється, речей в його будинку немає, претензій щодо проживання в будинку не пред'являє, а тому може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщення. Позивач в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, про місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим заочно розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа в судове засідання не з'явилась, не повідомила суд про причини неявки, про місце та час судового засідання була повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у справі доказів Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача та третьої особи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] В подальшому шлюб між сторонами був розірваний. Згідно копії договору дарування частини житлового будинку від 06 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за № 1808, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18674438 від 29 квітня 2008 року, право власності на 1/2 частку будинку [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] /а.с.8,9/. Інша частка будинку [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] /а.с.10/. Згідно довідки голови квартального комітету № 47 від 05 грудня 2016 року у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], однак з травня 2010 року в будинку не мешкає /а.с.6/. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] з 2010 року в будинку [ADDRESS] не проживає, його речей та іншого майна в будинку немає, вимог щодо проживання у вказаному будинку відповідач не пред'являв. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦПК України власник майна має прав вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved