Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25.07.2004 року. Шлюб був зареєстрований Відділом РАЦС Луцького міського управління юстиції, актовий запис №\~615. Від даного шлюбу мають малолітню дитину - доньку Анну, [INFO] Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність любові та порозуміння, шлюбні відносини припинені. З відповідачем вони мешкають окремо, шлюб існує формально. Просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з»явилась, подала суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, щодо постановлення заочного рішення не заперечує, позов підтримує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 25.07.2004 року відділом РАЦС Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 615 (а.с. 7). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку Анну, [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружи, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб існує формально. Помиритися сторони не бажають. Спору про поділ майна та про місце проживання малолітніх дітей між сторонами немає. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сімї, та їх обєктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо збереження сімї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved