Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач звернувся з цим позовом і обгрунтовуючи позовні вимоги вказав, що [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до позивача від 12 липня 2013 року про виділення в натурі у володіння та користування ? частини житлового будинку із господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS]. Позивач пояснив, що ця позовна заява могла б була бути обґрунтованою, якби не додані до неї документи. Так позивач вперше побачив при отриманні позову від 1-ї відповідачки, що існує договір дарування земельної ділянки на користь 1-ї відповідачки від 21 грудня 2004 року, яким вона була обдарована земельною ділянкою у розмірі 1107 кв. м. призначену для будівництва та обслуговування всього житлового будинку, з усіма господарськими спорудами і будівлями. Дарувальник по цьому договору (2-й відповідач) ніколи не могла бути законним власником або користувачем цієї земельної ділянки та ще і у такому розмірі (враховуючи існування на той момент іншого користувача та господаря ? частини спірного житлового будинку) Виходячи з цього договір дарування земельної ділянки на користь 1-ї відповідачки від 21 грудня 2004 року та документи на підставі яких він був укладений - державний акт про право приватної власності на землю серії КН № 001996 від 18 вересня 1998 року, рішення Криничанської селищної Ради від 29 жовтня 1997 року № 81 повинні бути визнані недійсним. Також ситуація виникла із договором дарування ? частини житлового будинку із господарськими спорудами за адресою [ADDRESS]. Так позивач вперше побачив (при отриманні позову від 1-ї позивачки), що існує договір дарування ? частини житлового будинку на користь 1-ї відповідачки від 21 грудня 2004 року. Дарувальник по цьому договору 2-й відповідач) ніколи не була законним власником всього спірного житлового будинку і тому без існуючих господарів іншої ? частини спірного житлового будинку не мала законних підстав складати будь-які документи про відчуження ? частини житлового будинку без їх письмової згоди на такі дії. Тому і договір дарування ? частини спірного житлового будинку на користь 1-ї відповідачки від 21 грудня 2004 року повинен бути визнаний недійсним разом із свідоцтвом на право приватної власності 1-го відповідача на ? частину спірного житлового будинку. Також [PERSON] просить звернути увагу суду, що у договорі дарування ? частки спірного житлового будинку від 21 грудня 2004 року зазначені данні, які не відповідають дійсності. У договорі зазначено, що ? частина спірного житлового будинку знаходиться на земельній ділянці розміром 1107 кв. м., що не відповідає записам зазначених у технічній документацій на будинок. Тому позивач просить задоволити його позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважає їх безпідставними і просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що в позовній заяві позивач просить визнати недійсним рішення Криничанської селищної ради, визнати державний акт про право власності на землю від 18 вересня 1998 року, та визнати недійсним державний акт про право власності на землю по вул. Спортивній 24. і посилається на те, що нібито не існує такої земельної ділянки. Він вважає, що позовні вимоги не доведені, тому позов зовсім безпідставний. Крім того, державний акт на право приватної власності був отриманий 18 вересня 1998 року. Позивач став співвласником ? частини лише в 2007 році. Тобто на час видачі акту ніхто не порушував права позивача як співвласника житлового будинку. Представник відповідача Криничанської селищної ради Литвиненко І.І. позовні вимоги не визнав, мотивуючись там, що позов безпідставний. Представник відповідача Криничанської державної нотаріальної контори Овчаренко Л.Л. позовні вимоги не визнала і пояснила, що при укладенні договору дарування житлового будинку вона не повідомила іншого співвласника про посвідчення договору дарування - це не передбачено ніякими нормами цивільного законодавства та іншими нормами, а згідно ст. 8 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус та помічник нотаріуса зобов'язані зберігати нотаріальну таємницю. Законодавством передбачено, що попереджається і запропоновується купити майно тільки по договорам купівлі-продажу. Коли посвідчувався в 2004 році договір дарування земельної ділянки, ніяких сумнівів щодо державного акту 1998 року не виникло, бо згідно договору дарування 1992 року, коли одна особа подарувала будинок двом особам, що було правовстановлюючим документом для посвідчення договору дарування від 2004 року, вказана земельна площа 2621 квадратних метрів, а приватизація земельної ділянки площею 1107 квадратних метрів, це навіть менше чим половина, не бачу в чому порушення навіть тут викликає приватизація. І в них в рівних частинах подарована в кожного, це є спільна часткова власність, приватизація не заборонена. Представник третьої особи Криничанського бюро технічної інвентаризації Безродня Н.Г. пояснила, що їй відомо, що мати подарувала будинок по [ADDRESS] дітям по ? частині житлового будинку кожному. Потім кожний з обдарованих на свій розсуд розпорядились своїми частинами будинку. [PERSON] подарувала свою частину житлового будинку своїй дочці. Все зареєстровано в державному реєстрі. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача задоволені бути не можуть, бо у судовому засіданні встановлено, що власником житлового будинку по [ADDRESS] була [PERSON], яка згідно договору дарування від 16 грудня 1992 року вказаний будинок в рівних долях кожному подарувала [PERSON] та [PERSON] Реєстрація права власності [PERSON] на ? частину спірного будинку була здійснена Криничанським БТІ 08 грудня 2004 року. Рішенням виконкому Криничанської селищної ради № 81 від 29 жовтня 1997 року [PERSON] була передана у власність земельна ділянка, площею 1500 кв. м по [ADDRESS], а 18 вересня 1998 року [PERSON] отримала державний акт серії ДП КН № 001996 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1107 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку. Інший співвласник спірного будинку [PERSON] помер 25 листопада 2005 року і позивач, згідно свідоцтва на право на спадщину за законом від 01 листопада 2007 року, зареєстрованого Криничанським бюро технічної інвентаризації 29 січня 2008 року, став власником ? частини житлового будинку по [ADDRESS]. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ст. 331 ЦК України передбачає виникнення права власності на нерухоме майно, що відповідно до закону підлягає державній реєстрації, з моменту державної реєстрації. За правилами ст. 1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Тобто право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] у позивача виникло з 29 січня 2008 року. А на час винесення 29 жовтня 1997 року Криничанською селищною радою рішення № 81 про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON], видачі [PERSON] 13 вересня 1998 року державного акту на право приватної власності на землю, на час укладення між [PERSON] та [PERSON] договорів дарування частини житлового будинку та земельної ділянки 21 грудня 2004 року позивач власником ? частини спірного домоволодіння не був. Це майно у вказаний період належало померлому 25 листопада 2005 року [PERSON], який вказані рішення, державний акт на право приватної власності на землю та договори дарування частини будинку та земельної ділянки не оскаржував, отже цивільні права позивача стосовно частини будинку та земельної ділянки, власником яких він не був, не могли бути порушені, не визнані або оспорені, тому ці права і не підлягають захисту. Крім того в договорі дарування житлового будинку від 6 грудня 1992 року, в технічному паспорті на цей будинок вказано, що він розміщується по [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 2621 кв. м по фактичному користуванні, тому суд не може прийняти до уваги, як підставу задоволення позову, те, що відповідач [PERSON] приватизувала всю присадибну земельну ділянку, оскільки в державному акту на право приватної власності на землю, договорі дарування земельної ділянки вказані розміри земельної ділянки 1107 кв. м. При цьому кількісна характеристика переданих у власність земель, вказана в оспорюваному державному акті на право приватної власності на землю, жодним чином не змінює призначення цієї земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, не залежно чи це рілля, чи земля під будівлями. Також суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що договір дарування житлового будинку є незаконним з причини того, що він уклався без повідомлення про це позивача. По-перше, на час укладення договору позивач не мав відношення до спірного будинку, по-друге ст.ст. 361, 362 ЦК України передбачають право співвласника самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності, а інший співвласник має переважне право на цю частку лише в разі її продажу. Ст.ст. 10, 60 ЦПК України передбачають обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та надати суду відповідні докази. Таких доказів наявності оспорюваних свідоцтва про право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та державного акту на право приватної власності на землю по [ADDRESS] на ім'я [PERSON] позивач не надав. За наявними у справі матеріалами право власності [PERSON] на житловий будинок зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на майно, а право власності [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] не зареєстроване, що позбавляє суд можливості задоволення позову в цій частині. А відмова в задоволенні позову покладає на позивача обов'язок по сплаті судових витрат, як те передбачено ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed