Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітнього доньки, [INFO] та про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною 3 - річного віку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 24.11.2012 року з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбу. Спільне проживання з відповідачем припинили майже півроку назад. В даний час проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Між ними постійно виникають сварки. Крім того, від даного шлюбу мають малолітню доньку -[PERSON], [INFO]. Зазначила, що відповідач добровільно допомогу на її утримання та утримання дитини не надає. Тому просила суд шлюб розірвати, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1 000 грн.щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу не визнали, вважають, що збереження їх сім»ї можливе. Позовні вимоги про стягнення аліментів визнали частково, при визначенні розміру аліментів покладались на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 24 листопада 2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [INFO], яка на даний час проживає з позивачкою. Також судом встановлено, що між сторонами спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини сторони припинили та до цього часу не підтримують. Дана обставина визнається обома сторонами, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України є такою, що доказуванню не підлягає. Заперечуючи проти позову, відповідач пояснив суду, що намагався помиритися з позивачем, однак, позивач з його пропозицією не погодилася. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд бере до уваги, що звернувшись до суду з позовом про розірвання шлюбу, позивач протягом всього часу провадження у справі свого ставлення до предмету розгляду справи не змінила. Таким чином протягом тривалого часу намір позивача розірвати шлюб є незмінним. З цього суд робить висновок про впевненість позивача в своєму бажанні шлюб розірвати. Суд враховує, що відповідачем вживались заходи до примирення з позивачем, але позитивного результату вони не дали, примирення з позивачем не досягнуто. За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач просить шлюб розірвати, не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу. Таким чином, судом встановлено відсутність вільної згоди позивача перебувати в шлюбі з відповідачем. Відповідно до ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Приймаючи до уваги те, що позивач категорично заперечує проти примирення з відповідачем та не бажає відновлювати сімейні відносини, посилаючись на те, що вони з відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть, що може негативно вплинути на психічний та емоційний стан дітей, суд вважає недоцільним надавати їм строк для примирення. Враховуючи вищевикладене, а також на те, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а також інтересам їх дитини, позов необхідно задовольнити, а шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини в добровільному порядку надає нерегулярно та в недостатньому розмірі. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, розірвання шлюбу між батьками, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд, враховує обставини, передбачені ст.ст.180, 182 СК України та визначаючи розмір аліментів, які відповідач повинен сплачувати на утримання неповнолітньої дитини, враховує матеріальний стан відповідача, а також ту обставину, що він працездатний, не інвалід, має можливість працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, також враховує, що позивачка по справі не працює. Крім того, приймаючи до уваги, що батьки - батько та мати мають рівні права та обов»язки щодо утримання дитини та враховуючи розмір прожиткового мінімуму, визначений законодавством для дитини відповідного віку, визначає розмір аліментів на утримання дитини - 500 грн. на місяць до досягнення повноліття. Статтею 84 СК України передбачено право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка, який є батьком дитини, до досягнення дитиною віку трьох років. Відповідно до ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини та те, що відповідач добровільно кошти на утримання дружини не надає, з нього на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дружини - у розмірі 400 грн. Згідно ч.1 ст.79 СК України та ч.1 ст.191 СК України аліменти на дружину та на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти необхідно стягнути з дня пред'явлення позовів до суду. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial