Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12.04.2010 року із відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі по 450 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що на сьогоднішній день визначена сума стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини є недостатньою. Відповідач має дохід, оскільки декілька років працює за кордоном. Також отримав у спадок будинок та дві земельні ділянки. На утриманні інших дітей не має. Просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 8000 гривень щомісячно з дня пред`явлення позову і досягнення дитиною повноліття. Зобов`язати відповідача до участі у додаткових витратах на оздоровлення, забезпечення всім необхідним для навчання, сплачуючи, окрім аліментів, 6000 гривень у літньо-осінній період ( з червня по вересень). В місяць продажу рухомого чи нерухомого майна, стягнути із відповідача суму не менше ј від суми продажу такого майна. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав викладених у ньому, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Додаткового пояснила, що на даний час відповідач уже не працює водієм, а працевлаштувався реабілітологом. Оскільки відповідач отримує не малий дохід, тому просить стягнути із нього 8000 грн аліментів на утримання дитини. Зазначила, що не має доказів про те, що відповідач працює реабілітологом і отримує дохід. Крім того, просить стягнути із відповідача додаткові витрати, оскільки дочка хворіє і потребує коштів на лікування, санаторно-курортне лікування. Доказом того, що дитина хворіє є заключення лікаря від 18.08.2020 р. Інших доказів, що вона зверталась до лікаря з приводу захворювання дитини, у неї не має. Відсутні докази, що вона понесла витрати на лікування дитини. Також дитина бере участь у олімпіадах, що також потребує додаткових витрат. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подавав заяв про розгляд справи за його відсутності та не подавав клопотань про відкладення судового розгляду, а тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого не заперечила позивач. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 06.06.2013 року розірваний. З дослідженого свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12.04.2010 року з [PERSON] стягуються аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі по 450 грн. щомісячно починаючи з дня зверення досуду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Судом встановлено, що на підставі рішення суду відповідач сплачує на утримання дитини аліменти в розмірі 450 грн, котрий на даний час не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не становить мінімальний розмір, котрий визначенийч.2 ст. 182 СК України. . При вирішенні справи суд враховує, що після ухвалення рішення суду від 12.04.2010 року про стягнення аліментів з відповідача, відбулись зміни у житті позивача, як одержувача аліментів так і житті її дитини, на користь якої стягнуто аліменти. Так, з дня ухвалення рішення суду про стягнення аліментів пройшло більше 10 років. За цей час донька підросла, в зв`язку з чим закономірно, збільшилися витрати на її утримання, (одяг, харчування), що законодавчо підтверджується прожитковим мінімумом для осіб вказаної категорії (дітей віком від 6 до 18 років). Крім того, довідкою Оваднівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області підтверджується, що [PERSON] набув у власність земельні ділянки в розмірі 1,67 га., а також 9,82 га, котру здає в оренду ФГ «Західний Буг». Наведене підтверджує, що матеріальний стан відповідача покращився. Суд погоджується із доводами позивача про те, що аліменти в розмірі 450 грн є недостатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини, життя, її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а тому їх розмір підлягає збільшенню. Однак визначаючи розмір аліментів суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач обгрунтовувала збільшення аліментів до 8000 гривень тим, що відповідач працює за кордоном, отримує великий дохід, а тому повинен надавати аліменти на утримання дитини саме в такому розмірі. Проте позивач, саме на котрого покладено обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, всупереч наведених норм не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач працює за кордоном і отримує дохід, який дає йому змогу сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 8000 гривень. На підтвердження працевлаштування відповідача водієм позивач надала суду документи, однак в судовому засіданні пояснила, що на теперішній час відповідач не працює водієм, а працевлаштувався реабілітологом. Однак на підтвердження доводів, що відповідач працює реабілітологом, позивач не надала суду жодних доказів. Таким чином, позивач не довела, що відповідач працює, отримує дохід, котрий дає йому змогу сплачувати аліменти в розмірі 8000 гривень. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги, що відповідач не має на утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, однак враховує його стан здоров`я, котрий має захворювання, що підтверджується випискою із історії хвороби. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що аліменти в розмірі 450 гривень є недостатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а відповідач має обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини, забезпечуючи її всім необхідним і достатніми для гармонійного розвитку дитини, життя, її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, однак не в такому розмірі як визначено позивачем, а також беручи до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, тому суд приходить до висновку, що розмір аліментів підлягає збільшенню до 2000 гривень щомісячно. Даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини. Визначення аліментів у меншому розмірі порушить конституційні права, гарантії дитини та не забезпечить звичайних потреб та її достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. При цьому суд звертає увагу, що позивач є працездатною особою, за бажанням також може працевлаштуватись, отримувати дохід та разом із відповідачем, рівною мірою, забезпечувати достатній рівень життя дитини. Вирішуючи вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається статтею 185 СК України. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат). Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування. Право одного із батьків, з яким проживає дитина, на стягнення додаткових витрат є відмінним від права на стягнення аліментів - коштів на утримання дитини. Лише за наявності особливих обставин, визначених законом, крім звичайних витрат на утримання дитини, виникає потреба у додаткових витратах. Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов. Стягнення додаткових витрат на дитину позивач обгрунтувала, тим що донька хворіє, а тому потребує лікування, в тому числі і санаторно-курортного лікування. Крім цього, додаткові витрати викликані тим, що дитина бере участь у конкурсах, олімпіадах. На підтвердження своїх доводів позивач надала суду грамоти, дипломи, котрими нагороджено дитину. Також надано фіскальні чеки, товарні чеки, комерційну пропозицію по оздоровленню в санаторії, заключення лікаря. Однак позивач в судовому засіданні не довела, якими саме особливими здібностями володіє дитина і для розвитку яких саме здібностей дитини необхідні додаткові витрати. Витрати на участь дитини у олімпіадах, конкурсах, є витратами на дитину, котрі пов`язані із її навчанням у загальноосвітній школі і у розумінні ст.185 СК України це не є додаткові витрати, а є необхідними для інтелектуального, духовного розвитку дитини. Крім цього, позивач не надала суду жодних доказів того, що за участь дитини в конкурсах, олімпіадах вона понесла витрати та їхній розмір. Надане суду лише одне заключення лікаря від 18.08.2020 р. та одна медична довідка від цього ж числа, в яких встановлено діагноз дитини, без надання суду інших медичних документів, котрі б підтверджували, що позивач до цього часу чи після того зверталась до медичних закладів з приводу захворювання доньки і понесла витрати на її лікування, не дають суду достатньо підстав прийти до висновку, що є особливі обставини і дитина постійно потребує додаткових витрат, пов`язаних із тяжким захворюванням. Таким чином, наведені позивачем витрати не викликані особливими обставинами і жодним чином не пов`язані із розвитком певних здібностей дитини, а також не пов`язані із тяжкою хворобою, тому є звичайними витратами на дитину, а не додатковими витратами та покриваються за рахунок коштів на утримання дитини (аліментів). Також квитанції, фіскальні чеки про оплату житлово-комунальних послуг, змішувачів та сифонів у ванну кімнату, не беруться судом до уваги, оскільки не стосуються предмета доказування та є неналежними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України. Квитанції про придбання одягу підтверджують витрати на звичайні потреби дитини та її утримання і не пов`язані з особливими здібностями дитини. Також квитанція про оплату послуг стоматолога не є доказом додаткових витрат, оскільки такі витрати не викликані особливими обставинами та пов`язані із звичайним необхідними потребами дитини. З огляду наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача 6000 гривень додаткових витрат не доведені, а тому не підлягають до задоволення. Вирішуючи вимогу про стягнення із відповідача в користь позивача на утримання дитини ј частки від суми продажу рухомого та нерухомого майна суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З аналізу наведеного вбачається, що аліменти стягуються у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі. Норми СК України не передбачають стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини одночасно у частці від доходу та у твердій грошовій сумі. Оскільки судом вирішено стягувати аліменти з відповідача на утримання дитини у твердій грошовій сумі, тому вимога про одночасне стягнення аліментів на утримання дитини в частці від продажу майна не грунтується на нормах закону, і не підлягає до задоволення.

Outcome: partial