Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

позивач звернулась в суд з позовом до ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі Львівського головного регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк», [PERSON], в якому просить визнати недійсним кредитний договір №188 від 20.09.2005р., укладений між [PERSON] та АБ «Брокбізнесбанк» в особі Львівської філії АБ «Брокбізнесбанк»; договір іпотеки від 20.09.2005р., укладений між [PERSON] та АБ «Брокбізнесбанк» в особі Львівської філії АБ «Брокбізнесбанк»; договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між [PERSON] та АБ «Брокбізнесбанк» в особі Львівської філії АБ «Брокбізнесбанк»; додатковий договір №2 від 25.11.2007р. до кредитного договору №188 від 20.09.2005р., укладений між [PERSON] та АБ «Брокбізнесбанк» в особі Львівської філії АБ «Брокбізнесбанк» та договір про внесення змін до договору іпотеки від 20.09.2005р., укладений між [PERSON] та АБ «Брокбізнесбанк» в особі Львівської філії АБ «Брокбізнесбанк». В обгрунтування позову покликається на те, що на час укладення оспорювані договори кредиту, іпотеки та про задоволення вимог іпотекодержателя були укладені внаслідок навмисного введення [PERSON] в оману позивача та АБ «Брокбізнесбанк» щодо його майнового стану, шляхом підроблення довідок про доходи. На час укладення оспорюваних договорів позивач перебувала у шлюбі з [PERSON] та у їх спільній сумісній власності знаходилась квартира [ADDRESS], яка в подальшому використовувалась як нежитлова та є предметом іпотеки. Однак, зазначену квартиру позивач погодилась передати в іпотеку АБ «Брокбізнесбанк» лише тому, що була упевнена у стабільному фінансовому становищі [PERSON], тобто під впливом обману з боку останнього. Даний факт підтверджується ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 03.12.2013 року про закриття кримінального провадження та звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.27 - ч.1 ст.366, ч.4 ст.358 КК України. Відтак, оспорювані правочини підтягають визнанню недійсними на підставі ст.230 ЦК України. Просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, давши пояснення аналогічні доводам викладеним у позовній заяві, просив позов задоволити. Представник відповідача ПАТ «Брокбізнесбанк» в судовому засіданні позов заперечив з мотивів, викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву, згідно якої позов не заперечує та просить розглядати справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст.15,16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено наступне. 20.09.2005 року між [PERSON] та АБ «Брокбізнесбанк» в особі Львівської філії АБ «Брокбізнесбанк» було укладено кредитний договір №188, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 680 000,00 грн. зі сплатою 18% річних терміном на 3 роки /а.с.6/. 26.11.2007 року між [PERSON] та АБ «Брокбізнесбанк» в особі Львівської філії АБ «Брокбізнесбанк» було укладено додатковий договір №2 до кредитного договору №188 від 20.09.2005р., згідно умов якого суму кредиту було збільшено до 300 000,00 доларів США зі сплатою 13% річних терміном до 19.09.2010 року /а.с.8/. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 20.09.2005 року між [PERSON] та АБ «Брокбізнесбанк» в особі Львівської філії АБ «Брокбізнесбанк» було укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передав у іпотеку квартиру [ADDRESS] /а.с.9-11/. Крім того, 20.09.2005 року між [PERSON] та АБ «Брокбізнесбанк» в особі Львівської філії АБ «Брокбізнесбанк» було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя /а.с.12/ Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 03.12.2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.27 - ч.1 ст.366, ч.4 ст.358 КК України на підставі ст.49 КК України та закрито провадження у справі. Судом визнається недійсним правочин, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.230 ЦК України). У п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Однак, [PERSON] не була стороною оспорюваних правочинів, а відтак, жодного обману щодо неї при вчиненні правочинів не могло бути. Крім того, суд не приймає до уваги доводи позивача про навмисне введення її в оману [PERSON], оскільки на той час вони були у зареєстрованому шлюбі, проживали разом, вели спільне господарство, що свідчить про те, що позивач не могла не знати про реальний фінансовий стан свого чоловіка. При цьому, позивач не подала суду жодних належних доказів того, що остання не була обізнана про реальний фінансовий стан [PERSON] на час укладення оспорюваних договорів. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також суд бере до уваги і рішення Апеляційного суду Львівської області від 19.03.2012 року, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] в частині визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя /а.с.34-36/. Згідно ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. З матеріалів справи видно, що [PERSON] надала свою згоду на передачу в іпотеку [PERSON] приміщення квартири [ADDRESS] /а.с.33/. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed