Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав останнього. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що в період перебування в шлюбі у позивача з відповідачем [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON]. З моменту розлучення сторони проживають окремо. Дівчинка проживає разом з мамою, бабусею та дідусем. За весь час після розірвання шлюбу відповідач взагалі не цікавився здоров`ям, життям та вихованням доньки, станом на 01.04.2015 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 4 319,35 грн. Зазначені факти можна розцінювати як ухилення батька від виховання дитини, тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо спільної дитини сторін: доньки - [PERSON], [INFO], поскільки відповідач не виконує батьківських обов'язків. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він дійсно не бачився з донькою, однак причиною цього є перешкоджання матері, оскільки вона забрала дитину до м. Чернівці, і коли [PERSON] в телефонній розмові попередив про своє бажання приїхати до доньки і залишитися в них на якийсь час, позивач повідомила про те, що в неї є інший чоловік, і за таких обставин [PERSON] не буде проживати в будинку позивача і по приїзду він повинен буде шукати собі житло, після чого відповідач до м.Чернівці так і не поїхав. Відповідач також вказав на те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, а з вини бухгалтера, яка невірно провела розрахунок. Представник третьої особи служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином (а.с.60), а у направленому листі до суду просили розглянути справу у відсутність свого представника і вирішити питання згідно до вимог чинного законодавства (а.с.63). Прокурор Дарницького району м. Києва надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність (а.с.93). Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.2 та ч.4, ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно ч.1-3, ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як зазначає ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як встановлено у судовому засіданні, 27.08.1999 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували між собою шлюб, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 13.06.2014 року (а.с.11). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського РУЮ у м. Києві (а.с.14). Відповідно до копії свівдоцтва про розірвання шлюбу від 04.09.2004 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького РУЮ у м. Києві, шлюб між сторонами розірвано, про що 04.06.2002 року зроблено запис №501 (а.с.13). Вказані обставини не заперечувались у судовому засіданні сторонами по справі. Згідно ч.1, ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як наголошує п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як з'ясовано в судовому засіданні, відповідач [PERSON] був зареєстрований в Дарницькому РЦЗ як безробітний 10.10.2011 року, допомога по безробіттю виплачувалась йому за період з 17.10.2011 року по 10.11.2012 року (а.с.66). Згідно ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] надала наступні документи: довідку-розрахунок заборгованості по сплаті аліментів №643/2 від 29.04.2015 року, з якої вбачається, що заборгованість по виконавчому листу №2-3051 від 27.12.2006 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] станом на 01.04.2015 року становить 4 319,35 грн. (а.с.95); характеристику зі школи, де навчається [PERSON], з якої вбачається, що вихованням дитини займається тільки мама, батько дитиною не цікавиться взагалі: за вісім років навчання у початковій та середній школі жодного разу не відвідав навчальний заклад, не цікавиться у класного керівника успіхами дитини, не спілкується з учителем з приводу успішності [PERSON] (а.с.18); письмові пояснення сусідів позивача громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які стверджують, що протягом часу, за який сусіди проживають поруч, вони жодного разу не бачили батька дівчинки, а зі слів матері їм відомо, що останній не бере участі ні у вихованні, ні в утриманні дитини (а.с.22-29). Згідно висновку органу опіки та піклування Чернівецької міської ради від 18.11.2014 року за №01/02-24/1414 з метою соціального захисту інтересів неповнолітньої, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). У відповідності до п.п.2 п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що поскільки позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], є крайнім заходом, при цьому суд враховує категоричну позицію відповідача щодо заперечення предмету спору, його бажання бачитись з дитиною, а неможливість спілкування та виховання дитини полягає у відсутності приміщення в м. Чернівці, де б він міг здійснювати свої батьківські права та обовязки, а також наявність в квартирі позивачки чоловіка останньої, що унеможливлює вільне спілкування з дитиною, відсутність негативних даних поведінки відповідача щодо позивачки та їх спільної дитини, тому вказані обставини є винятковими і за таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити, однак відповідача слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків протягом 6 місяців, що є необхідним і достатнім терміном з цього приводу.

Outcome: partial