Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві посилалась на те, що після народження сина її відносини з відповідачем складалися не найкращим чином. Ще під час вагітності відповідач її покинув, виїхавши за кордон на роботу. Свій відїзд пояснював турботою про родину та дитину. За останній рік відповідач був вдома загалом трохи більше місяця. В складний період часу, коли після народження сина вона найбільше потребувала підтримки та допомоги, вона залишилася сама. Останнім часом вони взагалі не можуть виконувати ні сімейні, ні подружні обовязки та спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми. Коли відповідач вдома, вони постійно сваряться. Сварки відбуваються в присутності дитини, принижують її та сина, вона постійно перебуває в стані стресу. Відповідач на зауваження не реагує, проявляє агресію по відношенню до неї та дозволяє собі нецензурну лексику. Подальше спільне життя подружжя позивач вважає неможливим, а збереження шлюбу вважає таким, що суперечить її інтересам та інтересам дитини. Тому просила шлюб розірвати. Відповідач відзиву на позов не подав, але звернувся до суду з заявою, у якій зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі, оскільки кохає дружину та сина. Вважає, що тимчасові незгоди не мусять зруйнувати сімю. Тому просив суд надати максимальний строк для примирення з позивачем. Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року в задоволенні заяви відповідача про надання терміну на примирення відмовлено. Інші заяви та клопотання учасниками справи суду не подавалися. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Пояснила, що з відповідачем вони не спілкуються взагалі. Навіть коли він бував у місті, відповідач до неї не зявлявся, жодних намагань помиритися з його боку не було. Вона на примирення категорично не згодна. Вважає відновлення сімейних стосунків неможливим. Наполягає на розірванні шлюбу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов також підтримала. Зазначила, що зважаючи на однозначну позицію позивача, яка на примирення не згодна, просить шлюб розірвати, у суду наявні всі підстави для задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON], який про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання повторно не зявився. Зважаючи на те, що відповідач в судове засідання не зявився повторно, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Тому відповідно до ст.223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Стігар) [PERSON] з 10 серпня 2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.9, 10). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. На час розгляду судом справи бажання позивача розірвати шлюб не змінилося. Позов про розірвання шлюбу вона підтримує та просить задовольнити, наполягає на розірванні шлюбу, на примирення категорично не згодна. Як вбачається з заяви відповідача [PERSON] від 07 березня 2019 року, він на розірвання шлюбу не згоден, бажає зберегти сімю та відновити сімейні стосунки з позивачем (а.с.32). Проте, як пояснила суду позивач, після звернення до суду з даною заявою відповідач навіть не намагався з нею поспілкуватися, жодних дій до примирення не вживав. Заяву відповідача про надання терміну на примирення вважає способом для затягування розгляду справи. Позиція позивача залишається сталою та однозначною: вона наполягає на розірванні шлюбу, на примирення з відповідачем за жодних умов не згодна. Таким чином судом встановлено відсутність вільної згоди позивача перебувати у шлюбі з відповідачем. Статтею 111 СК України\~передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання подружжю терміну на примирення всупереч бажанню позивача суперечитиме моральним засадам суспільства та вимогам закону, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Тому ухвалою суду від 02 квітня 2019 року в задоволенні заяви відповідача про надання терміну на примирення відмовлено. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на відносини, що винили між сторонами, категоричне небажання позивача миритися з відповідачем та перебувати з ним у шлюбі, збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Тому суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, шлюб - розірвати. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, яка у шлюбі змінювала прізвище, просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Вказані вимоги також підлягають до задоволення. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов судом задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 768 грн. 40 коп. на відшкодування понесених нею судових витрат.

Outcome: approved