Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 26.09.2006 року між АБ „Металург, правонаступником якого є ПАТ „МетаБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір №607300000682, за яким позичальник отримав кредит у сумі 18 900 доларів США, строком до 26.09.2016 року зі сплатою відсотків у розмірі 14,5%. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 26.09.2006 року між АБ „Металург та [PERSON] було укладено договір поруки №9073000006802, за яким вона виступила поручителем за виконання зобовязань [PERSON] перед банком. Свої зобовязання за кредитним договором відповідач не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом, станом на 25.08.2016 року у розмірі 6953,79 доларів США та 80364,10 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 5874,15 доларів США, заборгованості по процентам у розмірі 1079,64 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобовязання у розмірі 80364,10 грн. Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість по кредитному договору в розмірі 6953,79 доларів США та 80364,10 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3845 грн. В судове засідання представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судове засідання відповідачі не зявились, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Від представника відповідача, [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, однак документів на підтвердження поважності причини неявки суду не надано. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з неявкою сторін у судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.09.2006 року між Акціонерним банком «Металург», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство МетаБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір №607300000682, згідно якого відповідачу, [PERSON], був наданий кредит в сумі 18\~900 доларів США, на строк 120 місяців, по 26.09.2016 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 14,5 % річних. Кредит було надано шляхом зарахування коштів на рахунок Позичальника, відкритий в Банку № 100500056601, що підтверджується випискою по зазначеному рахунку Позичальника за 26.09.2006р. Згідно з п. 1.2. Кредитного договору, відповідач взяв на себе зобов'язання здійснювати погашення частини кредиту та сплату відсотків за користування кредитом шляхом внесення на картрахунок №100500056601 суми 305 доларів США щомісячно в період з 01 по 26 число кожного місяця. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В якості забезпечення виконання умов Кредитного договору, 26.09.2006 року між АТ МетаБанк та [PERSON] було укладено договір поруки № 9073000006802. Відповідно до п. 1 зазначеного договору поруки, поручитель, [PERSON], у разі невиконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором, зобов'язалась погасити борг позичальника у сумі наданого кредиту, сплатити відсотки за кредитом, комісії, суми неустойки і нанесених збитків та інші платежі відповідно до умов Кредитного договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Згідно п. 6.5 кредитного договору у разі виникнення простроченої заборгованості за відсотками або кредитом позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,2% від простроченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. В силу 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Свої зобовязання за кредитним договором відповідач, [PERSON] не виконав, щомісячного погашення частини кредиту і відсотків за користування кредитними не здійснював, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом, станом на 25.08.2016 року у розмірі 6953,79 доларів США та 80364,10 грн., що складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 5874,15 доларів США, заборгованості по процентам у розмірі 1079,64 доларів США, пені несвоєчасне виконання зобовязання у розмірі 80364,10 грн. Позивачем було надіслано на адресу відповідачів: [PERSON], [PERSON] вимоги про усунення порушення зобовязання, однак заборгованість за кредитом погашена не була. Представником відповідача, [PERSON], було надано заперечення проти позову, в яких зазначено що кредитний договір є нікчемним, недійсним та неукладеним, оскільки: -кредитний договір не містить графіка платежів за кредитним договором, викладеного у письмовій формі; -банком не підтверджено право на здійснення фінансових операцій у іноземній валюті на момент укладення кредитного договору та на момент подачі позову до суду; -банком не надано доказів на підтвердження видачі кредиту відповідачу; -різка зміна у сторону збільшення вартості іноземної валюти змінила обсяг зобовязання, що мав намір взяти на себе позичальник і зробила виконання цього зобовязання неможливим. -умови кредитного договору є несправедливими по відношенню до позичальника. Заперечення представника відповідача не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, у звязку з наступним. Твердження представника [PERSON] що кредитний договір не містить належного графіка платежів і тому є не укладеним спростовується наступним: - перед укладанням кредитного договору [PERSON] був ознайомлений з умовами кредитування під власноручний підпис, який міститься на останньої сторінці кредитного договору (а.с.6); - перед укладанням договору [PERSON] власноручно підписав заяву-анкету на отримання кредиту, із зазначенням суми кредиту, процентної ставки, валюти та строку кредитування, яка додана до матеріалів справи; Таким чином, умови укладеного між банком та позивачем кредитного договору були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позичальник проти них не заперечував, тобто договір є результатом домовленості сторін, має всі істотні умови, необхідні для укладення договорів даного виду та відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим статтею 3 ЦК України. Згідно ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Право банку на здійснення фінансових операцій та видачу відповідачу кредиту в іноземній валюті підтверджується наданою позивачем банківською ліцензією, дозволом на здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 2, та ч.4 ст. 47 Закону України „Про банки та банківську діяльність а також додатком до дозволу, в якому визначено перелік операцій, які мав право здійснювати АБ „Металург. Вищезазначена ліцензія діяла на дату укладання кредитного договору з відповідачем. З приводу доказів видачі кредиту відповідачу, суд виходить з наступного. Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до ст.1 ЗУ Про платіжні системи та переказ коштів в Україні меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Згідно з п.п.2.2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, операції в іноземній валюті відображаються у звітності у валюті України з перерахуванням її за офіціальним курсом, встановленим НБУ на дату здійснення операції або складання звітності. В матеріалах справи міститься виписка з рахунків [PERSON] та копія меморіального валютного ордера №ПЦ69379 від 26.09.2006 року, якими підтверджується виконання банком умов кредитного договору та зарахування коштів в іноземній валюті, а саме в доларах США на поточний рахунок [PERSON], відкритий в Банку №10050005601, та які відповідають вимогам ст.9 ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Отже, з моменту зарахування 18 900 доларів США на поточний рахунок [PERSON] №10050005601, ці кошти є власністю [PERSON] та підтверджують надання кредиту в безготівковій формі, що свідчить про виконання банком своїх зобов'язань щодо надання кредиту відповідно до умов кредитного договору. Щодо валютних ризиків, то такі ризики несе позичальник. Встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют проводиться щоденно Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України у відповідності до ст.36 Закону України «Про Національний банк України», ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Положення «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», тому банк не впливає на зміну курсу валют і не може прогнозувати чи встановлювати офіційний курс гривні до іноземних валют. Стовно твердження що умови кредитного договору є несправедливими, то вони також не знайшли свого підтвердження. За положеннями частини п'ятої статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Аналіз статей 11, 18 Закону України Про захист прав споживачів дає підстави для висновку, що у спірному договорі таких положень не існує, а посилання представника відповідача про несправедливість кредитного договору є безпідставними, оскільки він не узгоджується із визначеними ст.ст. 11,18 Закону «Про захист прав споживачів» критеріями несправедливості та не підтверджується жодними фактичними обставинами. При цьому відповідно до змісту ст. ст.11, 18 Закону України Про захист прав споживачів саме по собі ненадання або неповне надання інформації не свідчить про те, що умови договору є несправедливими. За викладених обставин, суд вважає позовні вимоги ПАТ „МетаБанк законними, обґрунтованими, такими що підлягають задоволенню у повному обсязі. Як зазначено в п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5: „У разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 „Про судове рішення у цивільній справі: у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Офіційний курс Національного банку України на день ухвалення рішення, 23.05.2017 року, складає 2634,1917 грн. за 100 доларів США. В гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на 23.05.2017 року заборгованість відповідачів за кредитом у розмірі 6953,79 доларів США складає 183176,16 грн. З урахуванням пені, у розмірі 80364,10 грн., загальна заборгованість відповідачів перед позивачем на день ухвалення рішення у гривневому еквіваленті складає 263540,26 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме, витрати сплаті судового збору у розмірі 3845 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках з кожного, по 1922,50 грн.

Outcome: approved