Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому, збільшивши позовні вимоги, просить стягнути солідарно з відповідачів на її користь проценти за час користування коштами в період з 20.03.2017 р. по 28.09.2018 р. в сумі 556 927, 34 грн. та 3% річних за період з 20.03.2017 р. по 28.09.2018 р. в сумі 112 134 грн., а всього 669 061,34 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 18.07.2017 р., яке набрало законної сили, вирішено стягнути із відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики від 18.02.2013 р. в сумі 92 000 доларів США, що еквівалентно на день ухвалення рішення - 2 385 560, 51 грн., 3% річних - 276 074,99 грн. Оскільки на даний час основна сума боргу не повернута, з відповідачів на підставі ст. ст. 1048, 1050 ЦК України в солідарному порядку підлягають стягненню проценти за час користування коштами на рівні облікової ставки Національного банку України а також 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 20.03.2017 р. по 28.09.2018 р. Позивач в судове засідання не з'явилась, від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій позов підтримала в повному обсязі, просить справу розглядати у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, хоча згідно ст.130 ЦПК України належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 18.07.2017 р., залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 02.05.2018 р. та постановою Верховного Суду від 24.09.2018 р., вирішено стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 92 000 доларів США, що еквівалентно на день ухвалення рішення - 2 388 320 грн., проценти за час користування коштами в сумі 1 524 263 грн. 51 коп. та 3% річних в сумі 276 074 грн. 99 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що 18 лютого 2013 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 92 000 доларів США до 15 серпня 2013 року. Оскільки відповідач [PERSON], як на час укладення договору позики, так і на час судового розгляду, перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], а кошти за вказаним договором отримані в інтересах їх сім'ї, у відповідності до ст. 65 СК України відповідачі підлягають солідарній відповідальності за невиконання умов договору позики. За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Таким чином, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно, його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за весь строк користування позиченими коштами та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 р. у справі N 6-369цс15, яка з огляду на положення ч.4 ст. 263 ЦПК України, підлягає врахуванню. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 02.03.2016 у справі № 6-2861цс15, справа № 6-1891цс15, у якій зазначено, що закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, трансформує їх в охоронні, що містить обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідачами [PERSON] та [PERSON] прострочено виконання грошового зобов'язання перед позивачем [PERSON] за договором позики, сума позики за рішенням суду, яке набрало законної сили, відповідачами досі не повернута. На даний час на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. перебуває виконавчий лист №464/2122/17 щодо стягнення вищезазначеної заборгованості із відповідачів. Виходячи із аналізу вищевказаних норм права в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки позика не повернута, відповідачі продовжують користуватись належними позивачу [PERSON] коштами, тому вона має право на одержання від позичальників процентів від суми позики і їх розмір у такому разі повинен визначатись на рівні облікової ставки Національного банку України. Окрім цього, нарахування та стягнення процентів за час фактичного користування позикою не звільняє боржників, які прострочили виконання грошового зобов'язання, від сплати трьох процентів річних від простроченої суми. Згідно із розрахунком, наданим позивачем, виходячи із суми боргу, розмір процентів відповідно до коливань облікової ставки НБУ за період з 20.03.2017 р. по 28.09.2018 р. становить 556 927,34 грн.; 3% річних - 112 134 грн. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок процентів та 3% річних як належний доказ по справі, оскільки такий жодним чином не спростований відповідачами. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а відтак з відповідачів слід стягнути солідарно на користь позивача проценти за час користування позикою та 3% річних за період з 20.03.2017 р. по 28.09.2018 р. на загальну суму 669 061,34 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід стягнути в користь держави судовий збір по 3 345, 30 грн. з кожного. На підставі ст. ст. 525, 526, 536, 625, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved