Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до Державного підприємства «УкрНТЦ «Енергосталь» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації за порушення строків її виплати, середній заробіток за час затримки розрахунку та моральної шкоди та уточненими позовними вимогами, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.02.2015р. вона була звільнена за власним бажанням з посади головного спеціаліста електричного і КІПіА відділу Державного підприємства «УкрНТЦ «Енергосталь», на час її звільнення існувала заборгованість по виплаті їй заробітної плати за період з 01.08.2014р. по 27.02.2015р., в порушення вимог КЗпП розрахунок з нею не було проведено, тому вона просить стягнути суд з відповідача суму компенсації в розмірі 2830,93грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9389,80грн. Також, позивач вважає, що діями відповідача їй була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що заробітню плату вона не отримувала протягом майже 6 місяців у зв*язку з чим відчувала моральні страждання, втратила нормальні життєві зв*язки, була в пригніченому стані, не змогла матеріально допомогти своїй матері, в якої стався інсульт та яка потребувала значних коштів на лікування, а також не змогла допомогти матеріально своєму синові, який в серпі 2014року одружився, тому завдану моральну шкоду вона оцінює в 25000,00грн. та просить суд стягнути її з відповідача. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з*явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надавав. Зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до положень ст.ст. 57-60 ЦПК України спір вирішується судом на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала в Державному підприємстві «УкрНТЦ «Енергосталь» з 27 травня 2003р. по 27.02.2015р., наказом № 181-к від 25.02.2015року була звільнена за ст.. 38 КЗпП за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки. Згідно розрахунку та відомості заробітної розподіл заробітної плати за період з серпня 2014року по лютий 2015р. [PERSON] нарахована заробітна плата в загальному розмірі 38527,98грн. Оцінюючи встановлені правовідносини та вирішуючи спір, суд застосовує положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України. У відповідності до вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно до Постанови пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається з наданої відповідачем довідки середньомісячний заробіток [PERSON] за грудень 2014р. та січень 2015р. склав 5277,20грн., таким чином, суд стягує з відповідача середній заробіток за період з 27.02.2015р. по 09.04.2015р. за весь час затримки кінцевого розрахунку на користь позивача в розмірі 9389,80грн., оскільки [PERSON] працювала на підприємстві та з нею своєчасно не був проведений розрахунок при звільненні. Що стосується задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням термінів її виплати, то відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно до ст.. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).\~Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно п.2,3,4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001р. № 159 Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 2830,93грн., оскільки відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану заробітну плату, починаючи з 1 серпня 2014р. по 27 лютого 2015р. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що [PERSON] неправомірними діями відповідача, які полягають в несвоєчасній сплаті їй заробітної плати в період роботи та несвоєчасним розрахунком при звільненні, була спричинена моральна шкода, яка пов*язана з тим, що відсутність коштів впливала на її фізичний та моральний стан, брак коштів не дозволяв вести їй нормальний спосіб життя, вона не мала змоги допомогти фінансово матері, яка потребувала значних коштів на лікування, проходила медичне обстеження у лікарів, які призначали їй необхідні обстеження для встановлення діагнозу. Вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди підтверджуються наданою до матеріалів справи медичною документацію, а саме- медичною картою амбулаторного хворого, довідками лікаря терапевта, невропатолога, відповідно до якої у її матері - [PERSON] виявлені ознаки обширного ішемічного інфаркту в басейні правої задньої мозкової артерії на фоні дисциркуляторної енцефалопатії, що підтверджується висновком магнітно-резонансної томографії головного мозку. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При задоволенні вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд враховує те, що заробітна плата позивачу виплачувалась не регулярно, з постійними затримками та при звільненні їй не була своєчасно виплачена заборгованість по заробітній платі саме з вини відповідача, відсутність якої відповідач суду не довів, тому позивач не мала змоги допомогти фінансово матері при проходженні лікування та сину в організації весілля, позивача грошові кошти, через що вона відчувала моральні страждання та втратила престиж серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів. Виходячи з вимог ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Окрім того, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір моральної шкоди суд визначає, виходячи з характеру та обсягу страждань позивача, їх глибини та сутності, їх тривалості, та вважає 3000,00 гривень достатніми для їх відшкодування. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial