Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 13.07.2002 року уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міського управління юстиції в Житомирській області, про що в Книзі реєстрації актів про реєстрацію шлюбів зроблено актовий запис №220. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . В останні роки між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сім`я фактично розпалась, шлюб носить формальний характер. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями. Зазначене призвело до припинення шлюбних стосунків, ведення спільного господарства. Наразі вони проживають окремо. Вважає збереження шлюбу та подальше спільне проживання в шлюбі з відповідачем неможливим. Примирення не бажає. Просить шлюб розірвати, понесені судові витрати стягнути на її користь з [PERSON] . 27.09.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 09.10.2021 року. У встановлений строк відповідач відзив на позов та будь яких клопотань, пов`язаних з розглядом справи, не подав. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 13.07.2002 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міського управління юстиції в Житомирській області, актовий запис №220. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved