Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, за яким просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) у розмірі 1 % від суми не сплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 14.03.2018 року по 31.07.2019 року на загальну суму 5096,94 грн. Вищевказана справа була призначена до судового розгляду, проте у судове засідання учасники справи не явилися. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Через ненадання відповідачем, який не має статусу підприємця, інформації щодо його адреси відповідна судова повістка була йому надіслана за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Крім того, відповідач викликався до суду через відповідне оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. При цьому відповідач про причини своєї неявки не повідомив, не подав відзив, а сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Суд наголошує на тій обставині, що обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений частиною 2 статті 51 Конституції України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.01.2006 року, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №74 від 19.01.2016 року. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.03.2108 року до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення суду позивачу був виданий відповідний виконавчий лист. Відповідно до наданого державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Куницею О.А. розрахунку заборгованості відповідач має заборгованість за вказаним виконавчим документом за період з 20.06.2018 року по 14.07.2019 року у розмірі 6089,00 грн. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому від відповідача не надходило жодних власних розрахунків виниклого боргу з пені на спростування пред`явленої позивачем до стягнення суми. Розмір заборгованості з неустойки (пені) за період з 14.03.2018 року по 31.07.2019 року в сумі 5096,94 грн. достовірно підтверджено наданим позивачем розрахунком, на спростування якого сторона відповідачів доказів не надала. Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. За ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи обо підготовки до її розгляду. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Позивач у позовній заяві заявив про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які понесені та які планує понести у зв`язку з розглядом справи в суді - від 1200 до 1800 гривень. У позові заявник просить стягнути 1600 гривень витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження чого стороною позивача надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги, копію акту прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової (правничої) допомоги, копію квитанції на суму 1600 гривень. Враховуючи що витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1600 гривень відповідають обсягу виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи та не оспорені відповідачем, вони підлягають стягненню з останнього на користь позивача. Судові витрати зі сплати судового збору слід також покласти на відповідача згідно вимог ст. 141 ЦПК України, стягнувши їх на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 258, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved