Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із цим позовом просив: визнати його [PERSON] , [INFO] , громадянина України, батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Суворовський районний у м Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області виключити з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] відомості про [PERSON] , як батька дитини; внести відомості до актового запису пр. народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України. На обґрунтування поданого позову позивач посилався на те, що перебував у інтимних стосунках з 3-ю особою [PERSON] , під час її перебування у шлюбі з відповідачем. Крім нього у неї були стосунки ще з іншими особами. Згодом вона народила дитину і він вважав, що батьком є відповідач, тобто особа з якою вона перебувала у шлюбі. Однак, у червні 2018 р., коли він випадково побачив дитину, то одразу помітив її схожість з собою і [PERSON] при цьому повідомила його, що саме він є батьком дитини. Посилався на те, що його права порушені і що він потребує судового захисту. Також, позивач просив призначити та провести судово-генетичну експертизу для точного визначення його батьком. Відповідач та 3-тя особа [PERSON] проти позову заперечували. Посилались на те, що дитина народжена у шлюбі, а тому вважається що вона походить від батьків, і дані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини. Також, посилались на те, що не має ніяких підтверджень перебування позивача із [PERSON] , у стосунках крім випадкових інтимних, відсутність спільного проживання та ведення господарства. Крім цього зазначали, що необхідно захистити дитину від зайвих психо-травмуючих ситуацій, які створює позивач, і які пов`язані із його спробами встановити батьківство. У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги. Пояснив суду, що працював із [PERSON] на одному автотранспортному підприємстві у м. Одесі. Однак, про свої відносини вони у колективі нікому не розповідали, разом не проживали, спільне господарство не вели. Їхні зустрічі були інтимного характеру і бачились вони у середньому раз на тиждень, крім нього у [PERSON] були стосунки з іншими чоловіками. Декілька разів вони ходили разом на УЗІ, або гуляли по місту. Під час вагітності вона повідомляла його що він є батьком дитини. У [PERSON] були складні стосунки з чоловіком, вона говорила, що хоче піти від нього, але перед народженням дитини пояснила, що у дитини має бути батько і продовжила стосунки зі своїм чоловіком відповідачем по справі. Про народження дитини він дізнався у день її народження [INFO] , після пологів [PERSON] надіслала йому фото дитини, що він розцінив як визнання його батьком. Далі, у 2017 і 2018 р.р. він допомагав [PERSON] в утриманні дитини, переводив гроші на банківську картку, купляв дитячі речі. Разом із тим він не був впевнений, що це його дитина і вважав, що [PERSON] маніпулює його батьківським почуттям, з метою використати його у своїх корисних намірах. Представник відповідача і 3-ї особи [PERSON] проти задоволення позову заперечував на підставах викладених ним у своїх запереченнях на позов. Також, він посилався на те, що позивач дізнався про своє батьківство ще під час вагітності [PERSON] , також знав про народження дитини з дня її народження з 13 січня 2017 р.. [PERSON] і під час вагітності і після народження дитини говорила йому про його батьківство, але він вважав, що вона ним маніпулює і не був впевнений у її словах. Таким чином він пропустив встановлений законом строк позовної давності в один рік на звернення до суду із вимогою про визнання батьківства. Представник 3-ї особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову Суворовського районного у м Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з`явився, повідомивши суд, що актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] за даними державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив суду, що є приятелем позивача. Він знає про стосунки позивача з [PERSON] .. Він одного разу надавав позивачу ключі від своєї квартири для зустрічі і одного разу покупав по проханню позивача памперси для дитини. Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, на підставі наданих суду доказів суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні позивач і 3-тя особа [PERSON] перебували у випадкових інтимних стосунках, однак разом не проживали, спільне господарство не вели і про свої стосунки нікому не розповідали, крім приятеля позивача, свідка по справі. [PERSON] перебувала у шлюбі із відповідачем [PERSON] .. 13 січня 2017 [INFO] . у [PERSON] і [PERSON] народився син [PERSON] , запис про народження якого був зроблений згідно до положень ст.133 СК України, що було зареєстровано Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а.з. №733. Свідоцтво про народження [NUMBER] . Під час вагітності [PERSON] говорила позивачу, що він є батьком дитини, але згодом продовжила стосунки із своїм чоловіком посилаючись на те, що у дитини повинен бути рідний батько, а не вітчим. Після народження дитини 13 січня 2017 р. [PERSON] надіслала позивачу фото дитини, що він розцінив як визнання його батьком. Протягом 2017-2018 р. позивач відчуваючи себе батьком допомагав [PERSON] утримувати дитину, але її слова про батьківство розцінював як маніпуляції його батьківським почуттям до дитини. Коли дитина підросла позивач став помічати схожість із собою і 16 січня 2019 р. звернувся до суду із позовом про визнання батьківства. Згідно ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Як свідчить з встановленого у судовому засіданні позивач дізнався про народження дитини після пологів, 13 січня 2017 р., також у цей же день він отримав від [PERSON] фото немовля. Також, судом було встановлено, що позивач дізнавшись про народження дитини та отримавши її фото відчув себе батьком дитини. Про даний факт свідчать і подальші дії позивача у 2017-2018 р.р., якими він перераховував гроші на банківську картку [PERSON] , покупав необхідні для маленької дитини речі. Згідно до положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Згідно ч.1 ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч.1 ст.254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. За таких обставин суд вважає, що саме з наступного дня дати народження дитини 14 січня 2017 р. слід відраховувати строк з якого позивач дізнався про своє батьківство. Як було вище зазначено на звернення до суду із позовом про визнання свого батьківства встановлюється позовна давність тривалістю один рік, яка спливає 14 січня 2018 р.. При цьому суд звертає увагу, що позивач звернувся до суду 16 січня 2019 р.. На думку суду, посилання позивача на те, що з часу народження дитини він не був впевнений у своєму батьківстві, вважав, що [PERSON] маніпулює його батьківським почуттям для власних корисних потреб і дізнався про своє батьківство коли випадково побачив дитину, що вже підросла, виявивши при цьому схожість із собою судом сприймається критично. По перше у судовому засіданні встановлено, що отримавши фото новонародженої дитини позивач відчув себе батьком. По друге судом також було встановлено, що впродовж 2017-2018 р.р. позивач допомагав [PERSON] утримувати дитину, тобто вчиняв дії які повинен вчиняти батько. Згідно до положень ч.ч.3-5 ст..267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У судовому засіданні представник відповідача і 3-ї особи [PERSON] просив застосувати позовну давність посилаючись на її пропуск. З огляду на вищевикладене суд вважає, що посилання представника відповідача і 3-ї особи на застосування позовної давності цілком обґрунтовані, тому слід застосувати принцип позовної давності, а позивачу відповідно відмовити у судовому захисті і задоволенні позову.

Outcome: dismissed