Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогами ухвалити судове рішення, яким встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] з 1995 року до 26.11.2006 року та [PERSON] до [INFO] за адресою [ADDRESS] ; визнати [PERSON] такою, що фактично прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за її батьком [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати [PERSON] такою, що фактично прийняла спадщину як спадкоємець першої черги в порядку представлення за її бабусею [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач до суду не з`явилась, про час і місце розгляду справи сповіщалась судом відповідно до вимог закону, відзив у визначений термін не надала, причини неявки до судового засідання не сповістила. Представник Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори. За згодою сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд вислухав представника позивача, свідків, вивчив матеріали справи і встановив наступне: На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 серпня 1995 року У правлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] і [PERSON] (мати і син). [INFO] помер [PERSON] актовий запис про смерть №10905, складений 02.12.2006 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. [INFO] померла [PERSON] актовий запис про смерть №8603, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. У березні місяці 2016 року [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) надала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті бабусі [PERSON] [PERSON] . нотаріус відмовив в оформленні і видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті бабусі з тих підстав, що спадкоємець пропустила визначений законом строк для прийняття спадщини, а також повідомила спадкоємця за законом про наявність заповіту, що уклала [PERSON] 05.10.2007 року на ім`я [PERSON] . Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 17.01.2017 року [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивачка звернулась до суду з цим позовом і доводить, що на момент смерті бабусі вона проживала разом з нею, що від спадщини, що відкрилась після смерті бабусі не відмовлялась, що інші спадкоємці як за заповітом так і за законом відсутні. Сторона позивача також пояснила, що після розірвання шлюбу між батьками [PERSON] проживала з матір`ю, але батько приймав участь у її вихованні та утриманні, що дівчинка часто приходила до батька з бабусею. Коли вийшла заміж і народила дитину, бабуся допомагала іноді доглядати правнука. Але після раптової смерті сина (він згорів) [PERSON] змінила своє ставлення до онуки і більше року не бажала її бачити. Добрі стосунки онука з бабусею відновили у 2009 році, [PERSON] часто відвідувала [PERSON] , а останні роки жила постійно з бабусею. Дослідивши надані позивачем докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних правових підстав: Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, після смерті [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] . Мати спадкодавця [PERSON] відповідно до положень ст.1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті сина, але спадкові права не оформила і не отримала свідоцтво про право на спадщину. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Заяву до нотаріуса про прийняття спадщини надала [PERSON] онука померлої. Як убачається з матеріалів спадкової справи №268\\2016 інші особи не заявляли про свої права на спадщину (а.с. 37-107) Згідно з довідкою №78 від 29.01.2019 року , виданою керівником дільниці №5 КП «ЖКС «Чорноморський» [PERSON] в квартирі [ADDRESS] постійно проживає з 1995 року по сьогодні (а.с. …). Факт проживання [PERSON] в вищевказаній квартирі разом з бабусею підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] сусіди позивача, які свідчили, що знають [PERSON] більше 15 років, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] раніше проживала з батьком і бабусею, потім тільки з бабусею, що після смерті батька між бабусею і онукою протягом якогось часу існували погані стосунки, потім вони примирились і [PERSON] знову проживала разом з бабусею, піклувалась про неї. На обґрунтування своїх вимог позивачка надала для огляду в судовому засіданні квитанції про сплату комунальних послуг за період травень-жовтень 2013 року, січень-грудень 2014року, 2015 року і стверджувала, що оплату проводила вона [PERSON] , але квитанції на оплату до сьогодні видаються на ім`я померлої у 2014 році бабусі. Окрім того, сторона позивача пояснила, що відповідача [PERSON] не знає, ніколи з нею не зустрічалась, що [PERSON] інших родичів окрім сина і онуки не мала. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. ; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Установлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. У даному випадку судом встановлено, що [PERSON] постійно проживала з рідною бабусею [PERSON] на момент смерті останньої в 2014 році в квартирі [ADDRESS] , була пов`язана з нею спільним побутом, та введенням спільного домашнього господарства по день її смерті, що підтверджено письмовими доказами та показами свідків. З огляду на викладене вимоги позивача в частині визнання [PERSON] такою, що фактично прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] і після смерті бабусі [PERSON] не підлягають задоволенню, тому як не містяться на вимогах закону. Відповідно\~до ч.\~1\~ст.\~1266\~ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Дане рішення суду про встановлення факт спільного проживання спадкоємця першої черги з спадкодавцем на день його смерті є підставою для оформлення права на спадщину.

Outcome: partial