Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 18.11.2017 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Протягом року вони не підтримують подружніх стосунків, оскільки кожен має діаметрально протилежні погляді на шлюб та сім`ю, що призвело до втрати почуття любові, взаємоповаги один до одного. За час спільного проживання вони переконались в тому, що у них немає спільних інтересів і вони не бажають бути разом, кожен живе своїм життям і не намагається перейнятись проблемами іншого. Вважає збереження шлюбу та подальше сумісне життя суперечить інтересам сім`ї, тому просить шлюб розірвати. Одночасно просила залишити неповнолітню дитину проживати із нею та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує і просить їх задоволити. Відповідач про причини неявки не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов або будь-яких клопотань пов`язаних з розглядом справи не подав. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 18.11.2017 року, який був зареєстрований Коростенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №461. Від подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Визначаючи місце проживання неповнолітньої дитини сторін суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання\~дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved