Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] „[PERSON] Максимко в особі Хухрянської філії про визнання недійсним договору оренди, витребування майна, скасування державної реєстрації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона в липні 2015 року отримала поштою (оригінал договору від 15.06.2014 року, оригінали акту приймання-передачі земельної ділянки від 15.06.2015 року та акт визначення меж земельної ділянки в натурі, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 24.10.2014 року - вихідний №95 від 16.06.2015 року). Згідно із Державним актом на право приватної власності на землю серія 1-СМ № 016741 від 28 березня 2002 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 1004, вона є власником земельної ділянки, яка розташована на території Бугруватської сільської ради, Охтирського району, Сумської області (далі - земельна ділянка). Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. До цього попередньо укладала із відповідачем договір оренди належної їй земельної ділянки, термін його дії закінчився 19.02.2014 року. Після цього відповідач не звертався до неї з приводу продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки чи його переукладення на новий строк. Будь-які документи для підписання на продовження терміну дії договору позивачці відповідачем не пропонувалися і нею, відповідно, не підписувались. Не зважаючи на закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки, відповідач земельну ділянку позивачці не повернув, а продовжував та продовжує її самовільно використовувати. 15 вересня 2014 року вона звернулась із заявою до відповідача з приводу того, що не має наміру продовжувати здавати в оренду належну їй земельну ділянку та просила надати їй належним чином засвідчені копії договору оренди земельної ділянки від 12.08.2008 року та всіх додатків до нього. Вказане звернення позивачки було залишено відповідачем без відповіді та належного реагування. В подальшому вона вживала всіх можливих заходів для того, щоб отримати свої примірники чи належно засвідчені копії договору оренди та додатків до нього та з'ясувати правові підстави на підставі яких відповідач продовжує до даного часу протиправно користуватися належною їй на праві власності земельною ділянкою. Зокрема, вона зверталася до Бугруватської сільської ради, Охтирської районної державної адміністрації, Охтирської обєднаної державної податкової інспекції, Охтирської міжрайонної прокуратури, Державної інспекції сільського господарства у Сумській області. 11 грудня 2014 року повторно звернулася з заявою до відповідача, однак жодного документа на підтвердження права оренди належної на праві власності земельної ділянки так і не отримала, чим порушено її право. Вважає відповідачем порушено порядок користування (оренди) земельною ділянкою, оскільки земельна ділянка належна Позивачці використовується ним всупереч волі та без погодження з власником, тобто її право власності протиправно обмежено, оскільки земельна ділянка вибула із її володіння, після закінчення строку договору оренди незаконно. Враховуючи те, що строк дії договору оренди землі закінчився, питання про його продовження (переукладення) на новий термін орендарем та орендодавцем не вирішувалося, земельна ділянка належна позивачці перебуває у відповідача у незаконному володінні. Позивач не підписувала ані договору оренди від 15.06.2015 року, ані акти приймання - передачі земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі від 15.06.2015 року. Про їх існування вона дізналась після отримання вказаних документів у липні 2015 року. Вже тривалий час вона не виходить не тільки зі свого будинку, а навіть з кімнати - після різкого погіршення тану здоровя у 2010 році. Позивач тривалий час нічого не бачить - вона сліпа вже багато років. Ще одним доказом підробки її підпису є те, що в п. 20 договору вказано, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється протягом 3 днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Договір нібито підписано позивачем 15.06.2014 року, державну реєстрацію проведено 24.10.2014 року (вже після отримання відповідачем листа позивача про небажання продовжувати дію договору оренди), а акти приймання - передачі земельної ділянки та визначення меж земельної ділянки в натурі датовано 15.06.2015 року, тобто задовго до державної реєстрації всупереч договору. За заявою представника позивача ухвалами суду позов у частині вимог про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації договору, був залишений без розгляду. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги позивачки підтримав із підстав викладених у позові. Зазначив, що проведеним експертним дослідженням встановлено, що підпис в договорі оренди від імені позивачки поставлений не нею особисто, а іншою особою, яка зімітувала її підпис. Позивачка є людиною похилого віку, сліпою, і через це взагалі не виходить з будинку і не могла підписувати даний договір. Будь-якої участі у передачі земельної ділянки орендарю і складанні відповідного акту із цього приводу вона не приймала, довіреностей на підпис від її імені зазначеного договору не посвідчувала. Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити повністю. Допустив можливість підписання договору замість позивачки її родичами та поставив під сумнів наданий стороною позивача акт експертного дослідження підпису в договорі, прохаючи визнати його не допустимим доказом по справі. Як зазначив, в акті в порушення вимог Інструкції не зазначено за чиїм замовленням було проведене дослідження, обєкти для дослідження надавались експерту у не запакованому вигляді, відсутні відомості про визначення керівником експертної установи конкретного експерта для проведення зазначеного дослідження, відсутні дані про експерта, на дослідження надавалась неналежна кількість зразків почерку позивачки. Хоча і зазначив, що клопотань про призначення відповідної експертизи заявляти не буде. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, з'ясувавши обставини справи, приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником земельної частки (паю), яка розташована на території Бугруватської сільської ради, Охтирського району, Сумської області (далі - земельна ділянка), що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, серії 1-СМ № 016741 від 28 березня 2002 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 1004. Позивачем 12.08.2008 року було укладено з відповідачем [PERSON] „[PERSON] -Максимко в особі його Хухрянської філії договір оренди земельної ділянки. Договір було укладено терміном дії на 5 років, що не заперечують сторони. 15 вересня 2014 року позивачка звернулась із заявою до відповідача з приводу того, що не має наміру продовжувати здавати в оренду належну їй земельну ділянку та просила надати їй належним чином засвідчені копії договору оренди земельної ділянки від 12.08.2008 року та всіх додатків до нього. Вказане звернення позивачки було залишено відповідачем без відповіді та належного реагування. В липні 2015 року позивачка отримала поштою оригінал договору від 15.06.2014 року, оригінали акту приймання-передачі земельної ділянки від 15.06.2014 року та акту визначення меж земельної ділянки в натурі, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 24.10.2014 року - вихідний № 95 від 16.06.2015 року. Однак, як стверджує позивач, вказаний договір 15.06.2014 рокуміж нею та [PERSON] „[PERSON] Максимко в особі Хухрянської філії взагалі нею не підписувався та не продовжувався, він є підробленим. Оскільки [PERSON] усвідомила, що договір є підробленим, то її представник [PERSON] 06.08.2015 р. звернувся із письмовою заявою до Сумського відділення Харківського наукового-дослідного інституту судових експертиз з метою проведення почеркознавчого дослідження (а.с. 88). Висновком № 899 від 13.08.2015 р. зазначеного закладу було встановлено, що: «Підпис від імені [PERSON] у договорі оренди землі №367/14 від 15.06.2014 на 2 арк., що розташований у графі «Орендодавець», рядку «підпис»___/[PERSON]М./, виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису. Допитана у судовому засіданні експерт зазначеної установи [PERSON] пояснила, що незважаючи на наявність технічної помилки у вищезазначеному висновку щодо відсутності даних про експерта, який проводив дослідження, через збій у системі, висновок є повним і обєктивним. Матеріал на дослідження був наданий у достатній кількості для того, щоб зробити категоричний висновок по суті дослідження. У спростування позиції представника відповідача зазначила, що навіть без додатково наданих матеріалів дослідивши лише сам підпис у договорі може сказати про те, що даний підпис був поставлений іншою особою значно молодшого віку, аніж позивачка. Зазначені обставини повністю спростовують доводи представника відповідача про недопустимість зазначеного доказу. Підтвердженням того факту, що позивачка не могла особисто підписати зазначений договір, є її особисті фото, також довідка Охтирської ЦРЛ, про те, що [PERSON] є починаючи із 2000 року практично сліпою людиною (а.с. 19-21) У підтвердження пояснень представника позивача про відсутність волі позивачки на переукладення договору оренди із відповідачем шляхом доручення від її імені підписати договір іншою особою є довідка сільської ради, у якій зазначено про те, що [PERSON] не зверталась із приводу надання довіреності іншій особі на укладення договорів оренди земельної ділянки та отримання орендної плати (а.с. 90) Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3, ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи оцінку висновку почеркознавчого дослідження № 899 від 13.08.2015 року, як доказу, суд вважає його достовірним та належним, оскільки він підтверджується й іншими доказами по справі, виконаний кваліфікованим спеціалістом, а тому у суду немає причин сумніватися у достовірності проведеного дослідження та вбачати у висновках спеціаліста зацікавленість. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі»встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Стаття 14 Закону України «Про оренду землі» визначає, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 2, ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Форма Типового Договору оренди землі затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220. При цьому підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які саме повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно зі ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом з достовірністю встановлено, що в даному випадку [PERSON] не давала своєї згоди на укладання договору оренди землі від 15.06.2014 р., та не ставила свій підпис в графі «Орендодавець», тобто вищезазначений договір оренди землі, є недійсним, підпис [PERSON] підроблений іншою особою, що не відповідає вимогам чинного законодавства та є очевидним підтвердженням недійсності правочину. Таким чином, вимоги позивача є повністю обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує із другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1 ст. 79 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно до ч. 3, ст. 79 ЦПК України - до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ст. 84 ЦПК України - витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. За змістом статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - компенсації підлягають витрати на правову допомогу, яка надавалася у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. В обґрунтування вимог щодо компенсації витрат на правову допомогу представником позивача, адвокатом [PERSON], надано договір про надання правової допомоги від 05.12.2014 р., укладений між позивачкою [PERSON] та ним, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, акт виконаних робіт із цього приводу, згідно якого адвокатом було потрачено час на підготовку та написання позовної заяви 2 год. (120 хв.); на підготовку у судовому засіданні (08.09.2015 р. та участь у ньому із 13:45 до 14:15 год. 30 хв.; 18.09.2015 р. із 10:02 год. до 11:48 год. 106 хв.; 21.10.2015 р. із 15:00 год. до 16:09 год. 69 хв.; 02.11.2015 р. із 13:27 год. до 13:43 год. 16 хв. ) та квитанцію про оплату зазначеної роботи на загальну суму 2300 грн. Таким чином, судом встановлено, що адвокатом [PERSON] надавалась правова допомога позивачці із приводу підготовки позовної заяви (2 год.) та на проведення підготовки до засідань і безпосередня участь у судових засіданнях (3 год. 41 хв.). З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача в розумінні ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» необхідно стягнути 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі в судовому засіданні, що становить 487 грн. 20 коп. за годину роботи. Враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи та необхідний і фактично наданий фахівцем в галузі права обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, часу витраченого на вчинення дій поза судовим засіданням,витрати позивачки підлягають повному відшкодуванню. Крім того із відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати повязані із сплатою судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved