Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 16.01.2019 року мотивуючи тим, що вона, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом з нею, за вказаною адресою, проживає її донька [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON]. Вона займається вихованням, навчанням, підготовкою до самостійного життя доньки, забезпечую її харчуванням, лікуванням, виявляє інтерес до внутрішнього світу дитини, створює умови для отримання нею освіти, піклується про її фізичний розвиток, створила всі належні умови для виховання, навчання та розвитку. Батько дитини понад три роки ухиляється від виконання батьківських обов'язків по утриманню своєї доньки. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2015 року, у справі № 357/4341/15-ц, було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 25.03.2015 року до повноліття дитини. Однак, попри те, що [PERSON] працездатний, отримує достатні доходи, він злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання доньки, не зважаючи на те, що дитина потребує матеріальної допомоги, внаслідок чого, за період з березня 2015 року по листопад 2018 року за ним утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка складає 48804,50 грн. Боржник, достовірно знаючи, що згідно рішення суду він зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки, утвореного боргу по аліментах не погашав, своїх обов'язків по сплаті аліментів не виконує. Примусове стягнення аліментів з [PERSON] на даний момент не здійснено. У зв'язку із зазначеним, нею було подано до Білоцерківського ВП ГУНП України в Київській області заяву про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідач обізнаний про порядок та спосіб стягнення з нього аліментів, знав про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів, також, відповідачу відомо про наявність заборгованості по аліментах, але відповідачем не було вжито заходів для зменшення розміру заборгованості по аліментах. А тому, вважає, що в даному випадку відповідач має нести відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки /пені/ на підставі ст.196 СК України. Розмір неустойки (пені) відповідно до довідки-розрахунку по аліментах за вказаний вище період (з березня 2015р. по листопад 2018р.) становить14 695,50 грн. Тому, просила стягнути з [PERSON] на користь свою користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 14695 грн. 50 коп. 05.02.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 20.03.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представник позивача, адвокат Пишна Світлана Юріївна, в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов до суду не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом з нею, за вказаною адресою, проживає її донька [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 25.09.2017року № 5783 та від 10.12.2018 року № 9370 (а.с. 14, 15). Також, як вбачається з пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 25.07.20012 року, позивач [PERSON], [INFO], є пенсіонером по інвалідності (а.с. 5). Встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є сторони у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6), які перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.07.2005 року по 04.03.2014 року, що також підтверджується матеріалами справи (а.с. 9,10). 21.05.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було ухвалено рішення у цивільній справі № 357/4341/15-ц, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку,але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.03.2015 року до досягнення дитиною повноліття, та [INFO] року видано виконавчий лист (а.с. 11). Згідно із довідкою - розрахунком по аліментам № 492 від 14.12.2018 року, виданою Білоцерківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 8), по вказаному виконавчому листу рахується заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 30.11.2018 року становить 48804,50 грн. Відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується матеріалами справи (а.с. 7,17), аліменти на утримання доньки [PERSON] не сплачує, у зв'язку із чим позивачем подано до Білоцерківського ВП ГУНП України в Київській області заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України (злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів)) (а.с. 12-13). Відповідно до ст. ст. 150,157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року в справі № 6-81цс13, від 1 жовтня 2014 року № 6-149цс14, від 1 липня 2015 року у справі №6-94цс15, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідач зобов'язаний рішенням суду сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з 25.03.2015 року на утримання дитини та відповідно до законодавства зобов'язаний вчиняти дії щодо належного виконання зобов'язання, в тому числі, повідомляти державного виконавця про місце проживання, місце роботи та доходи. Як вбачається з довідки-розрахунку по аліментам, яка видана Білоцерківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, відповідачу було відомо про відкрите виконавче провадження, він частково сплачував аліменти, однак не в повній мірі і не кожного місяця, тому утворилась заборгованість. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач мав можливість сплачувати аліменти відповідно до рішення суду щомісячно у визначному розмірі, як і сплатити заборгованість по аліментам, однак таких дій не вчинив. Отже, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен місяць прострочення. Суд, перевіривши розрахунок позивача, прийшов до висновку, що сума неустойки (пені) з березня 2015 року по листопад 2018 року включно складає 14695,50 грн.: березень 2015 року - 41,04 грн., квітень 2015 року - 205,20 грн., травень 2015 року - 212,04 грн., червень 2015 року - 205,20 грн., липень 2015 року - 212,04 грн., серпень 2015 року - 212,04 грн., вересень 2015 року - 220,20 грн., жовтень 2015 року - 227,54 грн., листопад 2015 року - 232,50 грн., грудень 2015 року - 240,25 грн., січень 2016 року - 240,25 грн., лютий 2016 року - 243,60 грн., березень 2016 року - 260,40 грн., квітень 2016 року - 252,00 грн., травень 2016 року - 283,34 грн., червень 216 року -274,20 грн., липень 2016 року - 283,34 грн., серпень 2016 року - 300,08 грн., вересень 2016 року - 290,40 грн., жовтень 2016 року - 300,08 грн., листопад 2016 року - 0,00 грн., грудень 2016 року - 312,17 грн., січень 2017 року - 312,17 грн., лютий 2017 року - 281,96 грн., березень 2017 року - 323,02 грн., квітень 2017 року - 312,60 грн., травень 2017 року - 323,02 грн., червень 2017 року - 390,90 грн., липень 2017 року - 403,93 грн., серпень 2017 року - 403,93 грн., вересень 2017 року - 422,70 грн., жовтень 2017 року - 436,79 грн., листопад 2017 року - 422,70 грн., грудень 2017 року - 450,43 грн., січень 2018 року - 450,43 грн., лютий 2018 року - 406,84 грн., березень 2018 року - 492,90 грн., квітень 2018 року - 477,00 грн., травень 2018 року - 492,90 грн., червень 2018 року - 466,13 грн., липень 2018 року - 481,66 грн., серпень 2018 року - 481,66 грн., вересень 2018 року - 466,13 грн., жовтень 2018 року - 481,66 грн., листопад 2018 року - 466,13 грн.. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи вищезазначені факти, інтереси позивача та дитини, суд,

Outcome: approved