Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS]. Право власності підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23 липня 2014 року, та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 23 липня 2014 року, про що було видано витяг про державну реєстрацію прав від 23 липня 2014 року, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та витягом з Державного реєстру, засвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. Вказаний договір купівлі-продажу квартири був укладений між позивачкою та батьком відповідачки [PERSON], попереднім власником квартири. Житлова площа вище вказаної квартири складає 29,60 кв.м., загальною площею 52,80 кв.м. На день підписання зазначеного договору у зазначеній квартирі була зареєстрована [PERSON], [INFO], оскільки була зареєстрована у квартирі 06.07.2010 року попереднім власником - її батьком, як член його сім'ї. Зараз власник квартири змінився, реєстрація відповідачки не надає можливості володіти, користуватися та розпоряджатися належною позивачу квартирою в повному обсязі. Незважаючи на те, що відповідачка [PERSON] зареєстрована з 06.07.2010 року в спірній квартирі, однак реєстрація була формальною, вона з часу реєстрації в цій квартирі не проживала, її особистих речей в квартирі немає. Таким чином, відповідачка не відносилася до спірної житлової площі як до простійного місця проживання, не проживала добровільно, про що свідчить інформація відповідних установ, що відповідачка з письмовою заявою про чинення їй перешкод в користуванні житловою площею до них не зверталась. Будь яких усних чи письмових домовленостей між відповідачкою та позивачкою стосовно її проживання у квартирі позивача не існує, відповідачка не є членом сім'ї чи родичкою позивачки. Реєстрація відповідачки на належній житловій площі є перешкодою для вільного володіння, користування та розпорядження належним позивачу майном, також позивачка вимушена сплачувати комунальні послуги по кількості зареєстрованих в квартирі осіб. У зв'язку з вищевикладеним, позивачка просить усунути перешкоди у користуванні власністю та визнати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позовні вимоги задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, про день, час та м ісце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Таке рішення відповідає передбаченій ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України вимозі до актів цивільного законодавства про дотримання принципу однаковості регулювання цивільних відносин на всій території України і означає, що де б не проживав власник і де б не знаходилося його майно, він володіє усією сукупністю прав володіння, користування та розпоряджання цим майном на однакових засадах, визначених Конституцією України та Цивільним кодексом України. Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом встановлено, що 23.07.2014 року позивач згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Новохатньою Н.С. Київського міського нотаріального округу, є власником квартири [ADDRESS]. За нормою частини другої ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Захист права власності - це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), а по-друге - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику. Захист права власності здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто шляхом застосування належної форми, за\- собів і способів захисту. Для захисту застосовується юрисдикційна форма захисту, тобто діяльність уповноважених державних органів, які здійснюють комплекс організаційних заходів для захисту пору\- шених прав. За нормою статті 391 Цивільного кодексу України, власник, майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як убачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є усунення перешкод відповідачем у здійснення права власності позивачкою на квартиру квартири [ADDRESS], яка належить позивачці на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.07.2014 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що минулий власник квартири, [PERSON], який є батьком відповідачки, придбав квартиру в 2010 році для своєї доньки, яка закінчувала навчання і мала переїхати в вищезазначену квартиру для проживання в ній. [PERSON] свідок знала 17 років, вони товаришують. Свідок [PERSON] в квартирі була в момент купівлі та продажу. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку щодо правомірності заявлених позовних вимог в частині усунення перешкод у здійсненні права користування [PERSON]. шляхом визнання [PERSON], такою, що втратила права користування квартирою [ADDRESS], оскільки стороною позивачки надано докази належності на праві власності спірної квартири позивачці, доведено факт порушення відповідачкою права позивачки на володіння, користування та розпорядження спірною квартирою. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд присуджує з відповідачки [PERSON] на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved