Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до кудли [PERSON] про втрату права на користування жилим приміщенням. Позов мотивувала тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження Івано-Франківського МВК № 196-р від 05.06.1998 року, квартира належить позивачу, [PERSON] дочці, [PERSON] сину, [PERSON] внучці, на праві спільної сумісної власності в рівних долях. [PERSON] ([PERSON]), [INFO] після одруження із дочкою [PERSON] (до одруження - [PERSON]) [PERSON], був зареєстрований за вказаною адресою з 11.03.1994 року. В листопада 2003 року відповідач змінив прізвище та імя на [PERSON] і 23.11.2003 року отримав паспорт серії СЕ № 251160, виданий Івано-Франківським МВ УМВС України в Івано-Франківський області. З 28.11.2003 і по даний час відповідач зареєстрований під новим прізвищем [PERSON]. На початку червня 2014 року від подач пішов із сімї та вибрався із квартири, забравши свої речі та документи. На підставі наведеного просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертом, який повернувся за закінченням терміну зберігання. Причину неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON], яка є сестрою позивача, суду пояснила, що часто приходить в гості до сестри, зазначила що жодного разу не бачила відповідача і в квартирі його особистих речей немає. В 2014 році відповідач пішов з квартири позивачки і з того часу там не проживає. З урахуванням положень ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідка, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON], таким що втратив право користування житловим приміщенням. Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на житло від 17 липня 1998 року квартира, яка знаходиться за адресою вул. Галицька, 109/66, м. Івано-Франківськ, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] дочці, [PERSON] сину, [PERSON] внучці в рівних долях (а.с.4). Відповідач зареєстрований у житловому приміщенні за вказаною вище адресою, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.9-14) та довідкою про склад сімї (а.с.15). Позивач вказує, що реєстрація у будинку відповідача перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Відповідач доказів на спростування вимог позивачки суду не надав. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи, що квартира № 66 в будинку № 109 на вул. Галицька в м. Івано-Франківську належить позивачу на праві власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не проживає в квартирі № 66 в будинку № 109 на вул. Галицькій в м. Івано-Франківську, не є членом сімї позивачки, не несе витрати по утриманню житла, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст., 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved