Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 13.07.2009 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 6200 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 30.06.2020 складає 550 039,40 грн. Разом з тим, просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 135 823,82 грн., а також судові витрати по справі. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті судової влади, відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 13.07.2009 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір №б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 6200 грн. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ КБ «ПриватБанк» відповідачеві [PERSON] , які він використав у повному обсязі. Відповідно до п.6.5, 6.6 розділу І Умов клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, за перевитрату платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених вказаним договором, а у випадку невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплати винагороди банку. Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач систематично не виконує взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, допустив заборгованість зі сплати кредиту у розмірі 550 039,40 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 5695,57 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 544 343,83 грн. Позивач в межах вказаного боргу просить стягнути з відповідача суму заборгованості на підставі розрахунку, наявного в матеріалах справи, в розмірі 135 823,82 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 5695,57 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 13.07.2009 по 31.10.2011 у сумі 130 128,25 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається з п.9.12 розділу І Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не поінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. У матеріалах справи відсутні посилання на докази на підтвердження того, що одна зі сторін чи обидві сторони зверталися з заявами про припинення дії кредитного договору. Отже, строк дії договору не припинився. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 9.6 розділу І Умов передбачено, що у разі відсутності на картрахунку карти грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження дії карти та у разі ненадходження грошових коштів протягом 3 місяців з моменту закінчення строку дії карти банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно діючих тарифів. Вказана комісія стягується банком після спливу вказаного в цьому пункті строку щомісячно. У випадку якщо залишок на картрахунку менше розміру комісії, встановленої тарифами банку, то розмір комісії за обслуговування картрахунку встановлюється в розмірі залишку коштів на картрахунку держателя. При нульовому залишку коштів на неактивному картрахунку карти останній закривається. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] прострочив сплату частини кредиту, процентів за користування ним, що надає право кредитодавцю вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту, процентів за користування ним та інших платежів. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором від 13.07.2009 №б/н шляхом звернення до суду з позовом до позичальника, що відповідає нормі ст. 1050 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 13.07.2009 №б/н у розмірі 135823,82 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 5695,57 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 13.07.2009 по 31.10.2011 у сумі 130128,25 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved