Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом, в якому зазначила, що працює на посаді заступника начальника відділу ведення державного реєстру виборців Богунської районної ради м.Житомира. 29.01.2019 року позивач звернулась до відповідача з письмовою заявою, у якій просила виплатити матеріальну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати. З врахуванням показників заробітної плати за попередні два місяці, зокрема за листопад - 16 385,27 грн., за грудень 28 163,24 грн., згідно з п.2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 до виплати підлягала сума в 22 274,28 грн. Головою районної ради відмолено у виплаті матеріальної допомоги без пояснення причин. У зв`язку з такою відмовою позивач звернулась до Житомирської обласної профспілкової організації з відповідною скаргою, листом від 21.02.2019 року № 17 профспілкова організація повідомила позивача про те, що голові Богунської районної ради направлено клопотання про відшукання можливості вирішити питання порушеного права. Крім того, листом Держпраці від 01.04.2019 року голові Богунської районної ради внесено припис про усунення порушень трудових прав позивача, зокрема в частині не виплати матеріальної допомоги. На виконання припису позивачу запропоновано отримати матеріальну допомогу у квітні 2019 рок, яка, з урахуванням рівня заробітної плати за попередні місяці, є меншою, що передбачалась до виплати за поданою заявою від 29.01.2019 року. Оскільки матеріальна допомога є структурою заробітної плати, організація оплати здійснюється, в тому числі, на підставі колективних договорів, позивач просить стягнути з Виконавчого комітету Богунської районної ради м. Житомира Житомирської області суму невиплаченої матеріальної допомоги в розмірі 22 274,28 грн., відшкодувати судові витрати. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що колективний договір є внутрішнім локальним нормативно-правовим актом, який має на меті регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, а також узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. В колективному договорі в розділів 5 «Положення про матеріальне заохочення працівників апарату районної ради та її виконавчого комітет виконавчих органів Богунської районної ради м. Житомира Житомирської області» визначено порядок та механізм надання допомоги, а саме, допомога надається в межах затвердженого фонду оплати праці на підставі поданої працівником заяви. На момент подання заяви кошторисні призначення січня 2019 року були використані. Відповідно пункту 2.4.4.3 договору «Про здійснення розрахунково-касового обслуговування», укладеного між відповідачем та Управлінням Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області зазначено, що з метою розосередження навантаження слід дотримуватися орієнтовних термінів проведення видатків по КЕКВ2120 «Нарахуванням на оплату праці» за першу половину місяця до 15 числа, за другу половину за 2-3 робочих дні до закінчення місяця. На виконання умов зазначеного договору заробітна плата та всі виплати були нараховані, документи 29.01.2019 року на виплату були передані до казначейської служби та зареєстровані. Для отримання допомоги в період лютого-березня позивач повинна була надати нову заяву про виплату матеріальної допомоги, відповідна заява не надходила. Відповідач також звертає увагу, що виконавчий комітет Богунської районної ради м. Житомира фінансується з бюджету, а тому порядок виплати заробітної плати, премій, надбавок, допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань визначається Постановою КМУ № 268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати парці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Згідно з ч.2 п.3 даної постанови керівнику надано право у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу, що не перевищує середньомісячної заробітної пандит працівника. Відповідне положення, на думку відповідача, не вказує на обов`язок виплатити саме в розмірі середньомісячної заробітної плати, а тому матеріальна допомога може становити і менший розмір. З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій висловлено заперечення з приводу пояснень відповідача про відсутність матеріальної можливості забезпечити виплату допомоги. Вказано також про необхідність виконання умов колективного договору, що випливає зі ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди». Позивач також зауважує, що обставини про хворобу дитини відома керівництву ради. Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях відповідач зауважив, що дійсно, річний фонд оплати праці передбачає можливість надання матеріальної допомоги, проте, саме в січні 2019 року помісячний план було використано. Додає, що заява про надання матеріальної допомоги була забрана позивачем, інша не подавалась, внаслідок чого рада позбавлена можливості виконати припис Управління Держпраці. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали. Представник відповідача просила відмовити у задоволені позову. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Позивач [PERSON] працює на посаді заступника начальника відділу ведення Державного реєстру виборців Богунської районної ради м. Житомира. 29.01.2019 року позивачем до голови Богунської районної ради м. Житомира подано заяву з вимогою надати додаткову оплачувану відпустку за стаж служби в органах самоврядування на 5 календарних днів та виплатити матеріальну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати для вирішення соціально-побутових питань (лікування доньки з інвалідністю з дитинства). За проставленою резолюцією, наявною на аркуші із текстом заяви, вбачається напис: «Відмовити». Між сторонами виник спір з приводу порядку виплати та розміру матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Згідно зі ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. За положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. У відповідності до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 2 Закону № 108/95-ВР, яка визначає структуру заробітної плати, надано роз`яснення інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. З дослідженого у судовому засіданні змісту пункту 4.6 колективного договору працівників апарату районної ради та її виконавчого комітету Богунської районної ради м. Житомира Житомирської області на 2016-2019 роки вбачається, що керівник забезпечує порядок оплати праці, виплати доплат, надбавок, преміювання, інших заохочувальних і компенсаційних виплат. Частиною 3 пункту 2 Постанови КМУ № 268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» визначено право керівників органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці: надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. Суд вважає необхідним звернути увагу, що дискреційні повноваження голови Богунської районної ради з приводу виплати матеріальної допомоги не є абсолютними та мають ґрунтуватись на умовах колективного договору, рівні фонду оплати за наявного фінансування. У наданому на позовну заяві відзиві відповідач повідомив про передбачене «Положенням про матеріальне заохочення працівників апарату районної ради та її виконавчого комітету виконавчих органів Богунської районної ради м. Житомира Житомирської області», як розділу колективного договору, право на отримання матеріальної допомоги. Про вказане право також зазначено у листі Управління Держпраці у Житомирській області від 01.04.2019 року, в якому повідомлено, що звернення [PERSON] з приводу можливого порушення законодавства про працю у виконкомі Богунської районної ради розглянуто, за наслідком вивчення обставин керівнику Виконкому внесено припис про усунення виявлених порушень. В листі зазначено, що порядок надання матеріальної допомоги визначено п.п. 5.1 та 5.1.1 «Положення про матеріальне заохочення працівників апарату районної ради та її виконавчого комітету виконавчих органів Богунської районної ради м. Житомира Житомирської області». Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку суду, відповідачем не надано достатніх доказів, які вказують на неможливість здійснення виплати як матеріальної допомоги, право на отримання якої визначено умовами колективного договору, постановою КМУ № 268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» в розмірі середньомісячної заробітної плати, визначеної за рівнем заробітних плат періоду листопада-грудня 2018 року. Суд відхиляє зауваження відповідача про необхідність подання відомостей про видатки до органів казначейства у період за 2-3 дні до закінчення місяця як такі, що не мають істотного значення в розрізі права на отримання особою заробітної плати. У відповідності до п. 6.3 «Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 23.08.2012 № 938, розпорядники бюджетних коштів подають довідки про зміни до кошторису, плану асигнувань загального фонду місцевих бюджетів (за винятком надання кредитів з місцевих бюджетів), плану надання кредитів із загального фонду місцевих бюджетів, плану спеціального фонду місцевих бюджетів (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків), плану використання бюджетних коштів та помісячного плану використання бюджетних коштів, а одержувачі бюджетних коштів - довідки про зміни до планів використання бюджетних коштів відповідному органу Казначейства на паперових та електронних носіях не пізніше останнього робочого дня поточного місяця. З реєстру бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів за № 7 слідує, що відомості до органів казначейства подавались відповідачем 29.01.2019 року, що не виключало можливості внести відповідні зміни до них. Потреба позивача у матеріальній допомозі підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами, які вказують на діагноз, отримане лікування [PERSON] його вартість. Відповідно до п.2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Виходячи з фактично відпрацьованих позивачем днів у листопаді-грудні 2018 року, розміру заробітної плати у відповідні періоди, суд визнає вірним обрахунок середньомісячної заробітної плати як 19 985,07 грн. За вищевказаних висновків суду обумовлена сума підлягає до стягання з відповідача. Суд на підставі ст. 141 ЦПК України також стягує на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог в сумі 3588,80 грн., та 1723.52 грн. на користь держави.

Outcome: partial