Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про встановлення факту сумісного проживання та розділ майна, набутого під час шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 30.12.1989 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. В період з 1985 року по 30.12.1989 року вони з відповідачем проживали у цивільному шлюбі, про що свідчить сумісна праця у спільному підприємстві, сумісний відпочинок та сумісне проживання в квартирі її матері в м.Васильків Київської області. За час перебування у цивільному шлюбі ними за спільні кошти було придбано будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.1989 року та на його місці побудовано новий будинок та прибудинкові споруди, право власності на які зареєстровано 08.10.1990 року. Право власності на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 0,0800 га, на якій розташований будинок, зареєстровано 08.12.2015 року. Просить встановити факт її сумісного проживання з відповідачем в період часу з 1985 року по 30.12.1989 року, виділити їй та відповідачу по ? частині земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 0,0800 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], та по ? частині будівель, що знаходяться на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги і пояснили, що позивач познайомилась з відповідачем у 1984 році, коли прийшла на роботу в РСУ, де працював відповідач. З серпня 1985 року вони почали проживати в м.Васильків Київської області разом з її батьками та сином. У вересні 1985 року разом з відповідачем їздили на відпочинок в м.Сухумі. В 1986 році вони спільно побудували дачу в м.Васильків, яку в подальшому продали, а за виручені кошти придбали старий дерев`яний будинок за адресою: [ADDRESS]. 30.12.1989 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, а в 1990 році на місці старого будинку побудували новий цегляний будинок. Як господиня, вона прибирала сміття, мила вікна, годувала будівельників, а так як вони з відповідачем проживали сім`єю та вели спільне господарство, будинок є їх спільною сумісною власністю, незалежно від особистого вкладу кожного з них у будівництво. В 2010 році вони з відповідачем припинили подружні стосунки і з цього часу проживають окремо. Відповідач не визнає її право на спірний будинок, в зв`язку з чим просить вирішити спір в судовому порядку та задовольнити її позовні вимоги. Відповідач та його представники проти позову заперечували і пояснили, що до реєстрації шлюбу в грудні 1989 року відповідач з позивачем періодично проживали то у м.Василькові у батьків позивача, то в м.Києві. Приблизно у 1985 році він за власні кошти придбав земельну ділянку і фундамент у м.Василькові та побудував дачу. В 1989 році він продав дачу за 10000 крб, так як вирішив придбати будинок у м.Києві. Ще 12000 крб йому дали його батьки. За ці кошти в травні 1989 року був куплений будинок по [ADDRESS]. Позивач ніяких коштів ні на купівлю дачі, ні на купівлю будинку не надавала. Стан придбаного будинку був придатний для проживання, але він вирішив його розібрати, після чого вигнав фундамент і стіни нового будинку. Всі ці роботи були виконані ним до реєстрації шлюбу. Відповідач ніякої участі в будівництві будинку не брала. Вважають, що спірний будинок є особистою приватною власністю відповідача, оскільки придбаний до реєстрації щлюбу з позивачем, а тому поділу не підлягає. Факт проживання однією сім'єю в період з 1985 року по 30.12.1989 року вважають не доведеним. Просять в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши сторони, їх представників, свідка та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30.12.1989 року (а.с.9). Згідно договору купівлі-продажу від 26.05.1989 року відповідач придбав жилий будинок дерев`яний жилою площею 42,7 кв. м за адресою: [ADDRESS] з прилеглими до нього надвірними будівлями: сараєм «Б», вбиральнею «В», льохом «Г» та спорудами (а.с.11,12). Як видно з технічного паспорту на будинок [ADDRESS] (а.с.86-91), станом на 8.10.1990 року будинок літ. «А» цегляний. Його загальна площа становить 98,8 кв.м, житлова - 48,3 кв.м. На земельній ділянці також знаходяться літня кухня -«Б», уборна «Б», гараж «В», льох «Г», сарай «Г» та споруди. Відповідно до рішення виконкому Московської районної ради народних депутатів від 26.11.90 року №1039 будинок [ADDRESS] прийнято в експлуатацію (а.с.122). З 21.07.1994 року сторони зареєстровані у спірному будинку, що підтверджується довідкою ф.№3 (а.с.10). 08.12.2005 року на ім`я відповідача видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га, розташовану на [ADDRESS] (а.с.19). Свідок [PERSON], яка є рідною сестрою відповідача, показала, що на купівлю будинку по [ADDRESS] її батьки дали братові 12000 крб. Коли відповідач познайомився з позивачем, їй не відомо, але позивач приїздила до них у гості ще до реєстрації шлюбу. Знає також, що відповідач якийсь період часу жив у м.Василькові. Однак їй відомо, що у придбанні старого будинку та будівництві нового позивач участі не брала. Ст.3 Сімейного Кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Згідно ст.74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороби тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1)майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Заявляючи вимоги про встановлення факту сумісного проживання з відповідачем в період з 1985 року по 30.12.1989 року, позивач посилалась на спільну працю в ремонтно-будівельному управлінні, на спільний відпочинок та спільне проживання у м.Васильків. Разом з тим, спільна праця та спільний відпочинок не є достатньою підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю. На підтвердження факту спільного проживання з відповідачем та придбання спільного майна позивачем надано нотаріально посвідчену заяву [PERSON] від 06.02.2017 року, яка є її сестрою та проживає в м.Луцьк Волинської області (а.с.179). Однак вказана заява не є допустимим доказом в розумінні ст.59 ЦПК України, оскільки [PERSON] не допитана судом як свідок і відповідне клопотання позивачем та її представником не заявлялось. Не надано позивачем і доказів того, що будинок [ADDRESS] придбаний за спільні з відповідачем кошти, як і доказів участі в будівництві спірного будинку. Таким чином не можна вважати спільною сумісною власністю сторін житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій він розташований, в зв`язку з чим зазначене майно розподілу не підлягає. За таких обставин суд в задоволенні позовних вимог відмовляє. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed