Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача, який мотивувала тим, що 22.04.2014 вони зареєстрували із відповідачем шлюб, мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує у позові, що спільне життя із відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя і ведення побуту, а також занадто різні характери, тому вони припинили спільне проживання, шлюбних стосунків не підтримують, дитину разом не виховують, господарства спільно не ведуть, позивач вважає, що збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам сім`ї в цілому. Крім цього, позивач вказує у позові, що їх спільна із відповідачем дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, при цьому відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання не надає, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 20.03.2020 було призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У визначений судом строк відповідач не подав до суду відзив, однак надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. У визначений судом строк відповідач відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що з 22.04.2014 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, на що вказує свідоцтво про шлюб (а.с.6), вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження (а.с.7). Судом встановлено, що сторони не бажають миритись, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Зважаючи на те, що сторони не мають наміру на збереження шлюбу, наполягають на розлученні, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, їх шлюб втратив ознаки сім`ї, тому суд дійшов до переконання, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, тому вважає, що позов у цій частині підлягає до задоволення. Вирішуючи вимоги про присудження аліментів із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини, суд виходить з такого. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Як убачається із довідки виданої виконавчим комітетом Нападівської сільської ради Липовецького району від 30.01.2020 за №67 (а.с.9), дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю на території сільської ради. Наведене свідчить, що позивач має право на звернення до суду із даними вимогами. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав. За встановлених в ході судового розгляду обставин, з урахуванням рівного обов`язку батьків щодо утримання дітей, обставин передбачених ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати утримання своїй дитині у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме обов`язку батька щодо надання утримання дитині відповідно до її віку та дозволить створити умови життя необхідні для розвитку дитини. Відповідно до ст.180, 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на викладене, суд задовольняє позов у цій частині також у повному обсязі. Суд вважає за необхідне допустити рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини до негайного виконання за один місяць. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved