Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він працював з 16.12.1986 по 02.03.1987, з 18.07.1988 по 01.02.1990, з 21.04.1990 по 01.07.1994 електрозварником ручного зварювання в УРТО ВАТ «ПівдГЗК», через недосконалість робочих місць виконував роботи, пов`язані з впливом шуму, рівень якого перевищував гранично допустимі розміри. \~ \~ \~ \~Загальний стаж роботи на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів становить 19 років 5 місяців. \~ \~ \~ \~У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримав хронічне професійне захворювання. \~ \~ \~ \~Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 16.08.2011 позивачу встановлено діагноз: нейросенсорна приглухуватість справа третього ступеня (зі значним зниженням слуху), зліва першого ступеню. \~ \~ \~ \~Причиною виникнення професійного захворювання є тривала робота в умовах впливу шуму, рівень якого перевищував ГДР: 81-91 дБА при ГДР 80 дБА. Позивач 11.05.2012 пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 10% по туговухості з 07.05.2012 безстроково. \~ \~ \~ \~У зв`язку з професійним захворюванням порушено нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває больові відчуття, а саме: поганий слух на обидва вуха, більше на праве, шум у вухах, періодичний головний біль, підвищення артеріального тиску, запаморочення. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає позивачу душевного болю та страждань. У зв`язку із чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 41730 грн. Представник відповідача надав відзив на позов. Вважають позовні вимоги необґрунтованими. В обґрунтування заперечення зазначають, що відшкодування моральної шкоди можливе лише за наявності вини особи, яка її заподіяла. Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці санітарно-побутове забезпечення працівника було в повному обсязі. Застосування засобів колективного та індивідуального захисту відбувалося згідно з галузевими нормами. Позивач, усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо пов`язані із використанням обладнання, машин та механізмів, свідомо тривалий час працював у шкідливих умовах праці, отримуючи за це відповідні пільги. Також зазначають, що в позові не правильно зазначено період роботи позивача у відповідача. Крім того, позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на різних підприємствах, у зв`язку з чим неможливо встановити наявність причинного зв`язку між отриманим позивачем хронічним захворюванням та його працею саме у ПАТ «ПІВДГЗК». Актом від 13.03.2012 року встановлено, що до осіб, які порушили законодавство пр. працю, гігієнічні регламенти і нормативи, перш за все належить адміністрація комбінату (тресту) «Кривбасшахтопроходка», тому можливість визначити розмір частки причини виникнення професійного захворювання за місцем роботи позивача саме на ПАТ «ПІВДГЗК» без призначення експертизи відсутня. У зв`язку з чим вважають, що Акт від 13.03.2012 не є належним доказом на підтвердження встановлення причинного зв`язку між професійним захворюванням та працею у відповідача. Зазначають, що встановлення позивачу відсотків втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності свідчить про те, що позивач може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи. Також зазначають, що в медичній документації позивача не йде мова про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом потерпілого. Відповідач сумлінно виконує всі вимоги ст. 13 Закону України «Про охорону праці», а саме: забезпечує безоплатну видачу працівникам спеціального одягу, взуття та інших засобів індивідуального захисту; вживає заходів для усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів; здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці. Позивач не дбав належним чином про особисту безпеку і здоров`я, знаючи про негативний вплив про негативний вплив на його здоров`я, не вчиняв заходів для усунення шкоди переведення на менш шкідливу роботу в межах професії. Саме безвідповідальне ставлення позивача до свого здоров`я призвело до встановлення професійних захворювань та втрати 10 % працездатності. Вважають, що твердження позивача про порушення відповідачем законодавства про охорону праці ґрунтується на припущеннях. Позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди та спричинення йому моральних страждань. Звертають увагу, що позивач має низку захворювань, які не є професійними, та больові відчуття через зазначені захворювання не можуть завдавати йому моральних страждань у зв`язку із втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. Просять відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Інгулецького районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 40). Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. Судом постановлена ухвала про розгляд справи без його участі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 16.09.1998 [PERSON] прийнятий електрозварником ручного зварювання 5 розряду управління з ремонту технологічного устаткування ВАТ «ПівдГЗК» (нині ПАТ «ПІВДГЗК»); 01.08.2012 переведений підсобним робітником дільниці з реабілітації інвалідів фізкультурно-оздоровчого комплексу; 01.06.2014 переведений слюсарем-сантехніком 4 розряду фізкультурно-оздоровчого комплексу (а.с. 67, 84-85). Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.03.2012 проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] , а саме: нейросенсорна приглухуватість справа третього ступеня (зі значним зниженням слуху), зліва першого ступеня (з легким зниженням слуху). Зазначений діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 28.02.2012. Відповідно до п. 13 акту умови праці позивача відносяться п рівню шуму до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Відповідно до пункту 16 акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи електрозварником ручного зварювання з 16.09.1998 по час розслідування в УРТО ВАТ «ПівдГЗК», [PERSON] внаслідок недосконалості робочих місць, виконував роботи, пов`язані з впливом шуму, рівень якого перевищував ГДР. ЗІЗ забезпечується і використовує. Попередня професія у періоди з 16.12.1986 по 02.03.1987, з 18.07.1988 по 01.02.1990, з 21.04.1990 по 01.07.1994; з 01.07.1994 по 10.09.1998 в тресті «Кривбасшахтопроходка» за даними санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 2/2-55-4-671 від 24.03.2011 також була пов`язана з впливом шуму, рівень якого перевищував ГДР. Відповідно до п. 17 акту причиною виникнення професійного захворювання є: тривала робота впродовж 19 років 5 місяців в умовах впливу шуму, рівень якого перевищував ГДР: «Кривбасшахтопроходка» 102 дБА при ГДР 80 дБА; «ПівдГЗК» 81-91 дБА при ГДР 80 дБА. Згідно з п. 19 акту особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, є адміністрації тресту «Кривбасшахтопроходка» та ВАТ «ПівдГЗК» (а.с. 11-16). Відповідно до Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці [PERSON] від 24.03.2011 умови праці, в яких працював позивач у відповідача та в «Кривбасшахтопроходка», є шкідливими (а. с. 68-83). При огляді МСЕК 11.05.2012 [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності 10 % з туговухості з 07.05.2012 безстроково. Група інвалідності не встановлена (а.с. 9-10). [PERSON] з приводу професійного захворювання проходив лікування в медичних закладах з 05.08.2011 по 17.08.2011, з 17.02.2012 по 29.02.2012, з 17.04.2014 по 29.04.2014, з 27.03.2017 по 06.04.2017 (а.с. 17-24). Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. \~ \~ \~ \~ Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача у її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці та настанням у позивача негативних наслідків стійкої втрати професійної працездатності: 10 % безстроково без визначення групи інвалідності. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача що позивач був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Крім того, суд зазначає, що помилкове зазначення в позові неправильного періоду роботи на підприємстві не свідчить про відсутність вини відповідача та свідоме введення позивачем та його представником суду в оману. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства у заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує вину підприємства в отриманні позивачем професійного захворювання, тривалість роботи позивача на підприємстві, наявність шкідливих умов праці, загальний стаж роботи позивача в шкідливих умовах, тривалу роботу в шкідливих умовах на іншому підприємстві. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 20000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial