Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просить встановити порядок користування житловим приміщенням трикімнатною квартирою № 12 у будинку № 3 по провулку Стадіонний в м.Овруч Житомирської області, виділивши їй в користування житлові кімнати площею 17 кв.м. та 10 кв.м. та залишивши в загальному користуванні кухню, ванну та коридор, мотивуючи тим, що сторони є співвласниками вказаної квартири, у якій 2/3 її частини належить позивачу, а 1/3 частина відповідачу; однак, останній чинить позивачу перешкоди у користуванні спільним майном, чим порушує її права власника, а добровільно встановити порядок користування приміщеннями квартири відповідач не погоджується. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити, з мотивів у ньому наведених. В судовому засіданні відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність визнання позову відповідачем, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Сторони є співвласниками квартири [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної часткової власності. Зокрема за позивачем зареєстровано право власності на 2/3 частини цієї квартири, а за відповідачем на 1 /3 частину квартири. Вказані обставин стверджуються копіями свідоцтва про право власності на житло № 37 від 31.01.2001 року, договору дарування квартири від 28.09.2012 року та витягом про державну реєстрацію прав від 17.10.2012 року. Спірна квартира розміщена на третьому поверсі будинку і має загальну площу 58,2 кв.м., житлову площу 43,1 кв.м., і складається з трьох житлових кімнат площею 15,8 кв.м., 17,0 кв.м., 10,3 кв.м., кухні площею 5,3 кв.м., ванної кімнати площею 4,9 кв.м. та коридора площею 4,9 кв.м., що стверджується копією технічного паспорта. Із плану квартири, який є у технічному паспорті, також вбачається, що кімната площею 15,8 кв.м. є ізолювана, а кімнати площею 17,0 кв.м., 10,3 кв.м. є суміжними між собою. Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, у зв'язку з тим, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов'язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками. Окрім того, пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, не підлягає поділу в натурі, якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жили та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У такому випадку може бути встановлено лише порядок користування спільними приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як випливає із змісту позовної заяви, позивач не має бажання та наміру виділяти своїх 2/3 частки квартири у натурі, а також отримувати від іншого співвласника квартири відповідача у справі матеріальну компенсацію за них. Оскільки, незважаючи на наявність зареєстрованого права власності у позивача на 2/3 частки у спірній квартирі, а також норми ст.317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, відповідач створює позивачу перепони у користуванні квартирою, а добровільно визначити порядок користування її приміщеннями не бажає, відтак, позивач просить суд встановити порядок користування приміщеннями квартири, виділивши в користування їй житлові кімнати площею 17 кв.м. та 10 кв.м., а відповідачу житлову кімнату площею 15,8 кв.м., та залишивши в загальному користуванні сторін кухню, ванну та коридор. Пункт 7 ст.92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов'язку, або іншим способом. Стаття 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на викладене, виходячи із засад розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що запропонований позивачем порядок користування спільним майном є найбільш оптимальним та зручним для сторін, оскільки є пропорційним до розміру належних їм часток у спільній власності та передбачає виділення відповідачу ізольованої житлової кімнати, а позивачу суміжних між собою кімнат. Вказане є підставою задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн. Тому

Outcome: approved