Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом в якому зазначила, що вона відповідно до договору дарування квартири від 11.03.2005 року, укладеного між нею та її братом [PERSON], стала власником квартири [ADDRESS]. Маючи намір використовувати квартиру для власного проживання, позивач не може заселитися до своєї квартири, оскільки фактично там мешкає відповідач [PERSON] зі своєю донькою [PERSON],[INFO] та неповнолітньою дочкою [PERSON],[INFO], які також перебувають на реєстраційному обліку квартири. Позивач, як власник квартири, ніколи не надавала згоди на використання належної їй квартири для проживання відповідача та її дітей. Проживання в належній позивачу на праві власності квартирі сторонніх осіб, а саме відповідача та її дітей, обмежує позивача у здійсненні права власності, а саме володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном (квартирою) на власний розсуд. Не зважаючи на це, відповідач відмовляється виселитися з квартири в добровільному порядку, тому позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просить суд постановити рішення про усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення відповідача та її дітей з зазначеної квартири. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просить суд позов задовольнити. Представник відповідачів адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що позивач проживає в м. Запоріжжя, відповідачі проживають в зазначеній квартирі, де перебувають на реєстраційному обліку і ніяких перешкод у користуванні квартирою позивачу не чинять, тому просить суд у задоволені позовних вимог відмовити. Представник третьої особи - служби у справах дітей Білоцерківської міської ради будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, двічі у судове засідання не з'явилась, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому суд розглянув справу у відповідності до ст.169 ЦПК України Третя особа [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Суд, заслухавши осіб, які приймають участь у справі, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. По справі встановлено, що позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 11.03.2005 року, укладеного між нею та її братом [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2193, а також в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 8767384 від 22.03.2005 року( а.с. 8-9). Вказаний договір дарування оскаржувався відповідачем [PERSON], але рішенням Апеляційного суду Київської області від 29.07.2013 року в задоволені позову було відмовлено і на час розгляду даного спору сам договір та реєстрація права власності є чинними ( а.с.22-24). По справі також встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON],[INFO] не являються членами сім'ї власника квартири позивача [PERSON], яка не надавала згоду на проживання в квартирі відповідача та її дочок. Відповідачі, проживаючи у квартирі та перебуваючи на реєстраційному обліку квартири, яка належить позивачу [PERSON], обмежують позивача у здійсненні права власності, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном (квартирою) на власний розсуд. Зазначені обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право у особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Дані норми права врегульовані ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином , за правилами даної норми закону власник за допомогою негаторного позову може вимагати усунення будь-яких порушень його права користування та розпорядження власним майном . Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. При вирішені даного цивільного спору суд враховує ту обставину, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] були членами сім'ї колишнього власника вказаної квартири [PERSON], який відчужив зазначену квартиру гр. [PERSON] уклавши з нею договір дарування квартири у встановленому законом порядку, що підтверджено наданою суду копією вказаного договору від 10.08.2012 року ( а.с. 8). У відповідності до ст. ст. 156 Житлового кодексу України та ст. 405 Цивільного кодексу України право користування житлом набувають члени сім'ї саме власника квартири; виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування цією квартирою та обсяг цих прав залежать від виникнення у власника права власності на житло, а відтак - припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом. Передбачаючи право власника квартири на її відчуження, закон не передбачає при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника квартири. Збереження права користування житлом передбачене лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником житла, і лише за умови збереження права власності на житло цього ж власника, тобто лише за умови незмінності власника майна. Зважаючи на те, що право власності на квартиру [PERSON] згідно зі ст. 346 ЦК України припинилось 11.03.2005 року в зв'язку з укладенням зазначеного договору дарування, відповідно припинилось і право відповідачів на користування квартирою. Проживання та реєстрація в належній [PERSON] на праві власності квартирі сторонніх осіб - відповідачів у справі та малолітньої [PERSON], обмежує позивача у здійсненні права власності, передбаченого ст. 319 Цивільного кодексу України - володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном (квартирою) на власний розсуд. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи наведене суд вважає, що стороною позивача доведені ті обставини, що відповідачі, які проживають в квартирі позивача без належних підстав, чинять перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні належною їй квартирою, тому позов підлягає до повного задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору в сумі 114,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved