Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з вищевказаною позовною заявою, зазначила, що вона та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. З відповідачем позивач у шлюбі не перебувала, донька фактично проживає з нею, відповідач про доньку не піклується, матеріально її не забезпечує, але неодноразово погрожував вивезти доньку до Нігерії, громадянином якої він є, домовитись з відповідачем про визначення місця проживання доньки разом з нею позивач не має можливості, тому просила задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні 12 грудня 2017 року представник позивача надала суду письмову заяву у якій просила розглянути справу за відсутності позивача та її представника, по наявним у матеріалах справи доказам, на позовних вимогах наполягала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявляв, заперечень проти позову не надавав. Слухання справи неодноразово відкладалось через неявку відповідача. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Представник третьої особи, органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлена у встановленому законом порядку. На адресу суду надійшла заява у якій представник третьої особи просить розглянути справу без їх участі. Також до суду направлено висновок про доцільність визначення місця проживання [PERSON], [INFO] разом з матір`ю. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Законними представниками дітей є їх батьки, які мають право діяти від імені та в інтересах дітей. Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом в у випадках, зокрема, якщо на території України відповідач має місце проживання або місце знаходження. Судом встановлено, що відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 29.04.2016 року, місце проживання відповідача з 29.12.2015 року зареєстровано на території України за адресою: [ADDRESS]. Отже, дана справа підсудна Ленінському районному суду м. Запоріжжя. Відповідно до ст. 161 СК України, при вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року з наступними змінами і доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11-12 цього ж Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні обов'язки щодо своїх дітей. Аналогічні приписи містить ст. 141 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27.02.1991 р. передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 вказаної конвенції, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 цієї Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.1998 р. № 16 «Про застосування судами деяких норм про шлюб і сім`ю», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те з ким із них залишиться дитина, суд виходячи з рівності прав та обов'язків батька і матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків приділяє більш уваги і турботи дитині, вік дитини і схильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, враховуючи, що перевага у матеріально побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено, що сторони у справі у зареєстрованому шлюбі не перебували. Позивач є громадянкою України. Відповідач є громадянином Федеративної Республіки Нігерії. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 13.01.2016 року батьками [PERSON], яка народилась на території України у Запорізькій області, 08 вересня 2013 року є [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що батьки малолітньої проживають окремо, між ними склалися неприязні відносини. Вихованням, матеріальним забезпеченням, та розвитком малолітньої [PERSON] займається лише мати, батько зацікавленості до життя доньки не виявляє, допомоги на утримання дитини не надає, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/463/16ц від 16.01.2017 року про стягнення аліментів не виконує, про стан здоров`я доньки не турбується. Малолітня, [PERSON], зареєстрована спільно з матір`ю, де створені належні умови проживання, відвідує дошкільний навчальний заклад. Між сторонами у справі питання щодо визначення місця проживання дитини не вирішено, відповідач мав спроби забрати доньку від матері, що нашкодило здоров`ю дитини. Факту наявності перешкод з боку позивача у спілкуванні батька з донькою судом не встановлено. Вказані обставини підтверджуються зібраними у справі доказами: довідкою з місця проживання від 20.01.2016 року, актом обстеження умов проживання дитини від 30.06.2016 року, довідкою ДОУ № 20 /142, довідкою ДНЗ № 142 № 01-13/22 від 20.03.2017 року, довідкою ДНЗ № 142 від 05.12.2017 року, довідкою КЗ ЦПМСД № 9 № 35/01-6 від 22.03.2017 року, довідкою КЗ ЦПМСД № 9 № 88/01-6 від 05.12.2017 року, думкою спеціаліста-психолога від 20.03.2017 року, висновком КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи ЗОР» від 15.01.2016 року, листом КУ «ОКПЛ» від 29.03.2016 року, висновком Вознесенівського відділення поліції Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області від 18.08.2017 року, рішенням Ленінського районного суд м. Запоріжжя у справі № 334/464/16ц від 16.01.2017 року. Відповідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 11 грудня 2017 року комісія дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання [PERSON], [INFO], разом з матір`ю. Враховуючи наведене, а також вік, стать, прихильність дитини до матері, фактичне ухилення батька від виконання батьківських обов`язків по відношенню до доньки, в інтересах дитини, місце проживання малолітньої [PERSON] слід визначити разом з матір'ю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved