Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивач звернулась до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Технологічний», [PERSON] про визначення частки [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними, де Ѕ частка квартири [ADDRESS] належала [PERSON] , а Ѕ частка квартири [ADDRESS] належала [PERSON] , про визнання за [PERSON] , права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , про встановлення факту спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, зокрема з квітня 2013 року до [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що [INFO] помер її батько, [PERSON] .. Позивачка [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом. Інші спадкоємці першої черги відсутні. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем п`ятої черги. Позивач посилається на той факт, що після звернення до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петровської Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] нотаріусом спадкову справу було заведено та роз`яснено що їй слід звернутися до суду за виділенням частки померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки за вказану квартиру в період шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя [PERSON] та [PERSON] виплатили ЖБК «Технологічний» пайовий внесок в повному обсязі . Також [PERSON] посилається на те, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , також відкрилась спадщина і за заявою позивачки було заведено спадкову справу № 13/21 . Нотаріус листом роз`яснила, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємцю четвертої черги, їй необхідно звернутися до суду про встановлення факту постійного проживання з [PERSON] . На підтвердження факту спільного проживання позивачка надала довідки ЖБК «Технологічний» від 09 квітня 2021 року, акти з показаннями свідків, виписки по картці/рахунку із АТ КБ «Приватбанку» про сплату комунальних платежів за квартиру від 15 березня 2021року, паспорт про реєстрацію в квартирі [ADDRESS] та інші докази. Ухвалою суду від 07 травня 2021 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 08 червня 2021 року. Ухвалою суду від 25 травня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів по справі. У судове засідання 08 червня 2021 року з`явився представник позивачки, яка позовну заяву підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити позовні вимоги. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, в якому не заперечував проти задоволення позовної заяви [PERSON] та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ЖБК «Технологічний» в судове засідання також не з`явився. Про дату, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від ЖБК «Технологічний», за підписом начальника Максімчук Б.В., надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , де зазначено, що позовну заяву визнає і не заперечує проти її задоволення. Також від відповідача було подано заяву про розгляд справи та ухвалення рішення за його відсутності. В судовому засіданні представник позивача підтримала клопотання про виклик свідків, яке суд задовольнив. Судом оголошено перерву до 23 червня 2021 року. У судове засідання 23 червня 2021 року з`явились представник позивача, позивач [PERSON] . Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні 23 червня 2021 року допитано свідка [PERSON] , котра пояснила, що особисто знає позивачку, яка є її двоюрідною сестрою та дочкою [PERSON] .. [PERSON] її рідний дядько, а [PERSON] його дружина. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб ще у 1969 році. Спільних дітей у них не було. Квартира [ADDRESS] , де вони жили була кооперативна. Перебуваючи у шлюбі вони спільно виплачували пайовий внесок за квартиру. [PERSON] з весни 2013 року постійно, однією сім`єю проживала разом з подружжям, оскільки [PERSON] та [PERSON] були людьми похилого віку, хворіли та потребували сторонньої допомоги. [INFO] помер дядько [PERSON] , якого позивачка похоронила і продовжувала доглядати [PERSON] , з якою вони продовжували жити разом, однією сім`єю. [PERSON] займалась господарством по дому, готувала їжу, купувала продукти, речі, прибирала, сплачувала комунальні послуги за квартиру, займалась лікуванням [PERSON] , займалася її похованням. Судове засідання відкладено на 30 червня 2021 року. У судове засідання 30 червня 2021 року з`явився представник позивача. Допитано свідка [PERSON] , який зазначив, що він проживав в квартирі [ADDRESS] , а в квартирі 68 проживає позивач. Вони дружили сім`ями з померлими [PERSON] та [PERSON] . Пай вони виплатили разом. Позивачка дочка [PERSON] та [PERSON] , проживала з ними з початку 2013 року постійно. Вони потребують допомоги. Мешкали однією сім`єю. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, вислухавши думки представника позивача та позивача, свідків, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, та про можливість задоволення позову виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Соломбальським рай бюро РАГС міста Архангельськ , актовий запис №1051 від 17.10.1949 року. Інформація про те, що [INFO] помер її батько, [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції 02.12.2015 року. Після смерті батька позивачки відкрилась спадщина на його спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , яка була придбана у шлюбі з [PERSON] та належала на підставі свідоцтва про право власності від 13.06.2007 року, яке видано Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі довідки житлово-будівельного кооперативу «Технологічний». Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця , той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] стали його дочка [PERSON] та дружина померлого, [PERSON] . Після смерті батька, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петровської Н.В. із заявою про прийняття спадщини, відповідно до якої було заведено спадкову справу №12/2016 щодо майна [PERSON] . Але свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видано, у зв`язку з не виділенням часток у спірній квартирі. Абзацом 3 пункту17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки із спільного майна, звернені стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Про належність батькові, [PERSON] , Ѕ частки квартири [ADDRESS] в праві спільної сумісної власності свідчить те, що [PERSON] 26 березня 1969 року уклав шлюб з [PERSON] , про що в книзі актів цивільного стану про шлюб 26 березня 1969 року зроблено запис за №370 та видано свідоцтво про шлюб Одеським міським РАГС. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] . Подружжя у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів виплатили в повному обсязі пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] , що підтверджується довідками ЖБК «Технологічний» від 15.02.2007 року за №28 та від 09.04.2021р.. [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з батьком позивачки [PERSON] , отримала свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох жилих кімнат жилою площею 27,2 кв.м,загальною площею 45.7 кв.м., про що свідчить свідоцтво, яке видано на підставі довідки житлово-будівельного кооперативу «Технологічний» від 15.02.2007 року за №28. Відповідно до довідки №116 від 20.12.2006 року [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в указаній квартирі з 1968 року , пай був повністю виплачений в 1970 році. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» (що діяв на час отримання свідоцтва про право власності на квартиру ), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Пунктом 5-1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово -будівельні кооперативи`за № 9 від 18.09.1987 року роз`яснено, що згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд,вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно положень ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003 року за № 1087 член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу -і розпорядженням квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. Член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди, або приміщення у разі викупу цього майна. Вимогами ст. 384 ЦК України визначено, що член житлово-будівельного кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. Член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири у разі викупу. За п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 « Про судову практику у справах про спадкування» , якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включаються відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Відповідно до ст. 22 КпШС (чинного на час отримання свідоцтва про право власності на квартиру) ст. ст.60, 63 СК України , майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.п. «а» п.6 постанови від 18.09.1987 року № 9 « Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» у випадку сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном. Таким чином, частки подружжя [PERSON] , померлого, [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , та яка в цілому складається з двох жилих кімнат площею 27.2 кв.м. , загальною площею 45.7 кв.м.. є рівними, де частка [PERSON] в спільній сумісній власності складає Ѕ частки квартири [ADDRESS] , а частка [PERSON] в спільній сумісній власності також складає Ѕ частки квартири [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частки квартири [ADDRESS] і з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох жилих кімнат жилою площею 27,2 кв.м,загальною площею 45.7 кв.м.. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування » отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Відповідно до ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України, стаття 328 ЦК України зазначають, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Вирішуючи питання позовних вимог в частині встановлення факту спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, зокрема з квітня 2013 року до [INFO] за адресою : [ADDRESS] ,суд виходить з наступного: Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] , яке видано 20 лютого 2021 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса). Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно. Спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , що вбачається зі змісту спадкової справи №13/2021. Відповідно до ст.. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину. Ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса, який листом № 76/02-14 від 17.03.2021 року, роз`яснила позивачці про необхідність звернутися до суду для підтвердження права на спадкування за законом у четверту чергу. Факт про встановлення якого просить позивачка має для неї юридичне значення, оскільки дає право на спадкування після смерті [PERSON] . Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт постійного проживання однією сім`єю не менш як п`ять років з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] .. [PERSON] була людиною похилого віку та матеріально малозабезпечена, дітей у неї не було. З квітня місяця 2013 року позивачка стала проживати однією сім`єю постійно разом з батьком [PERSON] , 1926 року народження, та [PERSON] , 1936 року народження, оскільки останні були людьми похилого віку і потребували сторонньої допомоги. Вони вели спільно господарство, мали спільний бюджет, спільні кошти витрачали на придбання продуктів харчування, одяг, ліки , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Позивачка сплачувала комунальні платежі за квартиру, що підтверджується випискою по картці/рахунку ПриватБанк від 15 березня 2021 року,копіями квитанцій. [PERSON] тяжко хворіла і потребувала постійного і стороннього догляду, так як вона не була здатна до самообслуговування, що підтверджується рішенням ВКК № 320 від 27.08.2020 року. Після смерті [PERSON] позивачка організувала поховання, що підтверджується показаннями свідків та свідчать договір-замовлення на організацію та проведення поховання від 21 лютого 2021 року, договір-замовлення на організацію та проведення поховання від 21 лютого 2021 року, договір-замовлення від 02 березня 2021 року № 064745, Довідка №1464 на одержання та під поховання праху. Після смерті [PERSON] та [PERSON] позивачка продовжує сплачувати комунальні платежі по квартирі,що підтверджується випискою із ПриватБанка по картці/рахунку, виданої 15 березня 2021 року, копіями квитанцій. Із здобуттям незалежності Україна проголосила всебічне забезпечення прав і свобод людини найвищою соціальною цінністю, що закріплено в Конституції. Реальне втілення норм Основного Закону в життя активно включило суспільство в процес міжнародного співробітництва у сфері забезпечення прав людини. Згідно ч.1 ст.17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколами до неї, а також практику Європейського суду-як джерело права. Аналіз Європейської судової практики щодо захисту права людини на сімейне життя, дозволяє суду прийти до висновку, що термін «сімейного проживання осіб» не охоплюється лише поняттям кровної спорідненості та родинних стосунків, а має оцінюватися судом з урахуванням фінансової та психологічної залежності сторін. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 « Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що при вирішені спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка не обов`язково складається з людей, які перебувають у шлюбі. Сім`я також є соціальна група осіб, поєднаних спільним побутом, які здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності. Крім того, відповідно до п 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги в частині встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем, [PERSON] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з квітня 2013 року по [INFO] , день її смерті , за адресою [ADDRESS] , обґрунтованими. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), якій міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] повністю обґрунтованими, доведеними відповідними доказами, тому позов слід задовольнити повністю. Визнання відповідачами позовних вимог не суперечить наведеним висновкам суду, і положенням законодавства, яким врегульовані встановлені судом фактичні обставини. На підставі викладеного,

Outcome: approved