Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить встановити факт батьківства відповідача по справі відносно [PERSON], [INFO]. Оскільки останній матеріальної допомоги не надає, позивач просить стягнути з відповідача на її утримання в розмірі 1\~000, 00 гривень щомісяця до досягнення дитиною трьох років, та на утримання малолітньої доньки аліменти у розмірі 3 000,00 гривень щомісячно до повноліття дитини з дня предявлення позову до суду. Також, просила суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат на її користь. В обґрунтування своїх вимог позиваач посилається на те, що проживала у фактичних шлюбно-сімейних відносинах з відповідачем, від яких 23.04.2015 року у них народилася дочка [PERSON]. Оскільки шлюб з відповідачем не був зареєстрований, а відповідач в добровільному порядку відмовився від реєстрації дитини із зазначенням свого батьківства, вона вимушена звернутись з позовом до відповідача. У судовому засіданні позивач надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач до суду не зявився, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки судові не повідомив, тому суд зі згоди позивача постановляє рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. \~\~Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач по справі є матірю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії ?-КИ № 546604, що видане 05 травня 2015 року Амур Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Реєстрація народження дитини із зазначенням відомостей про батька здійснені відповідно до ч.1 ст 135 СК України Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Додатковим доказом у справі можуть бути дані судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи у разі заперечення батька щодо визнання факту батьківства дочки. Ухвалами суду від 13.03.2018 року та 27.09.2018 року по справі призначалась судова молекулярно-генетична експертиза шляхом аналізу ДНК, проте ухвали повернуті без виконання експертною установою, оскільки жодного разу відповідач не зявився для проведення експертизи, таким чином ухилився від участі в експертизі, при цьому наслідки такого ухилення йому були розяснені судом. Згідно ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, суд визнає факт батьківства відповідача, оскільки саме для зясування вказаного факту призначалась судова експертиза по справі. \~Нормами чинного законодавства, зокрема ст.180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обовязку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Як вбачається зі ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 91\~СК України\~передбачено,\~що жінка\~та чоловік,\~які не\~перебувають у\~шлюбі між\~собою,\~мають право\~на утримання\~в разі\~проживання з\~нею,\~ним їхньої\~дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ст. 84 ч.2 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.4 ст. 84 Сімейного Кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Положеннями ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін та стан здоровя дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також обов'язок відповідача по належному утримуванню дитини, через що суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є дещо завищений. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO], в розмірі 2 000, 00 гривень щомісячно, а також аліменти на її утримання в розмірі 1000,00 гривень щомісячно. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1536,80 грн., а також на користь [PERSON] судові витрати по справі, що складаються з судового збору, в розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial