Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 16 листопада 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який фактично проживає з нею. Позивач зазначила, що шлюбних стосунків сторони не підтримують, відповідач проживає окремо, шлюб існує формально. Примирення є неможливим. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з мотивів наведених у ньому. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, вказував на можливість збереження сім`ї. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16 листопада 2011 року (а.с.5), сторони зареєстрували шлюб 16 листопада 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 2066. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідач у судовому засіданні просив суд про надання часу на примирення. Згідно ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ч. 7 ст. 240 Цивільно-процесуального кодексу України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Надання подружжю строку на примирення при вирішенні справи про розірвання шлюбу є правом, а не обов`язком суду. Наведена цивільна справа знаходиться у провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з серпня 2020 року, з цього моменту у відповідача було достатньо часу для вжиття заходів щодо примирення з позивачем. При цьому, сторони не обмеженні у праві примирення після постановлення судом остаточного рішення та повторній реєстрації шлюбу. Згідно зі ст. 141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] на даний час проживає з матір`ю, відповідач проживає окремо від дружини та дитини. Тобто сторони добровільно визначились із місцем проживання дитини, до моменту звернення із позовом до суду. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, дитину залишити на проживанні з позивачем. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved