Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 37 в будинку № 11а на вул. Лисеницькій у м. Львові та зобовязання відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Личаківського району м. Львова зняти [PERSON] з реєстрації з житлової квартири, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Лисеницька, 11а/37. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.02.1983р. Виконкомом Червоноармійської райради народних депутатів її чоловіку [PERSON] видано ордер № 84 на вселення в квартиру № 37 будинку № 11а на вул. Лисеницькій у м. Львові. [PERSON], який був основним квартиронаймачем помер 01.03.2016р., після чого звернулась до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради з пропозицією перекласти договір найму, однак отримала відмову у звязку з відсутністю згоди всіх повнолітніх членів сімї на зміну договору найму. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї і прописки, в квартирі зареєстровано семеро осіб, в т.ч. відповідач, яка не проживає в ній останніх 10 років та не несе витрат на утримання будинку. Родинних стосунків з відповідачем не підтримує, а остання, наскільки їй відомо, виїхала за межі території України. У звязку з цим просять в судовому порядку визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням для зняття її з реєстрації та переукладення договору найму, а також зобовязати Відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Личаківського району м. Львова зняти відповідача з реєстрації. Вказаний позов перебував в провадженні судді Личаківського районного суду м. Львова Лакомської Ж.І. Провадження у даній справі відкрито. Копія позовної заяви разом з додатками учасникам справи направлялась. Відповідно до розпорядження керівника апарату Личаківського районного суду м. Львова № 3, у вказаній справі проведено повторний автоматизований розподіл, згідно якого така передана в провадження судді Леньо С.І. Ухвалою від 27.06.2018р. вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Ухвалою від 09.08.2018р. до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Львівську міську раду. Ухвалою від 25.09.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не зявилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Скерувала до суду заяву, в якій справу просить слухати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась повторно, хоча належним чином повідомлялась про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомила. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Попередньо, скерували до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю. Представник третьої особи ЛМР в судове засідання також не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності осіб які не зявились. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач, відповідач, а також треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою [INFO], що стверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописки від 29.05.2017р. (а.с.24). Квартира перебуває у державній власності, а основним квартиронаймачем числиться [PERSON], якому 28.02.1984р. видано ордер № 8з на вселення (а.с.25). Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.26), [PERSON] помер 01.03.2016р. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно актів ЛКП «Дім» від 04.05.2016р., 04.08.2016р., 24.10.2017р., 05.12.2016р., 31.01.2017р. (а.с.8-12), які складені комісією та засвідчені підписами сусідів, відповідач, будучи зареєстрованою у квартирі № 37 в будинку № 11а на вул. Лисеницькій у м. Львові в такій не проживає. Беручи до уваги наведені вище обставини, оскільки протилежного в судовому засіданні не встановлено, суд приходить до висновку, що вимога про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ґрунтується на законі та підлягає до задоволення, оскільки обовязкові для цього підстави, ст. 71 ЖК УРСР, а саме відсутність члена сімї наймача без поважних причин понад шість місяців встановлені зібраними в справі доказами і у встановленому законом порядку не спростовані. При цьому, слід врахувати, що за правилами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації. В такому випадку немає необхідності для покладення обовязку зняти відповідача з реєстрації, і тому в задоволенні цієї вимоги належить відмовити, при цьому, що відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Личаківського району м. Львова не є учасником даної справи і дії або бездіяльність останнього не є предметом спору. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: partial