Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником [ADDRESS]. В даній квартирі також зареєстрована відповідач у справі, яка є її донькою. Позивач посилається на те, що [PERSON] з листопада 2014 р. фактично не проживає в квартирі, виїхала з неї добровільно, та проживає за межами України. З моменту виїзду позивач з відповідачем не підтримують стосунків, не спілкуються. Оскільки наявність реєстрації відповідача в квартирі, порушує права, позивача, так як вона змушена сплачувати комунальні платежі самостійно, нести в повному обсязі витрати на утримання майна та прибудинкової території, остання просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування [ADDRESS]. Представник позивача подала заяву про підтримання позову, розгляд справи у її відсутність та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з»явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялась за місцем реєстрації. На підставі положень ст.ст.224-226 ЦПК України, суд вважає за можливе, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 15.11.2002 р. На момент розгляду справи, згідно з Довідкою форми № 3, в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та її донька [PERSON]. Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення її права власності без позбавлення права користування і володіння майном. Відповідно до роз»яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач у справі з листопада 2014 р. не проживає в спірній квартирі, виїхали добровільно, не несе витрат на утримання майна.. Відсутність відповідача за місцем реєстрації підтверджується актами від 18.11.2014 р., 26.05.2015 р., 13.12.2015 р., 10.06.2016 р. Судом встановлено, що будь-яких перешкод позивач у користуванні [ADDRESS] відповідачу не створює. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у справі на користь позивача.

Outcome: approved