Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила усунути перешкоди у користуванні нею земельною ділянкою площею 0,279 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], зобов'язати публічне акціонерне товариство «Київобленерго» демонтувати розташовані на земельній ділянці трансформаторну підстанцію ТП-1358 та електроопору. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що без її згоди на частині належної їй земельної ділянки в 2011 році встановлено трансформаторну підстанцію та замінено електроопору, які створюють загрозу для неї та інших осіб, а також житлового будинку, що перешкоджає їй користуватись власною земельною ділянкою. В судовому засіданні представники позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на те, що належні відповідачеві електроопора та трансформаторна будка розташовані на земельній ділянці позивача та становлять небезпеку, зокрема встановлена в 2011 році будка під час негоди сильно іскрить, огорожа відсутня, створює шум, відповідач відмовляється перенести їх в інше місце, наявність цих споруд перешкоджає запланованій забудові ділянки. Представники відповідача Васильєва О.О., Грабовий О.С. в судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на те, що лінія електропередач побудована в 1978 році до набуття позивачем права власності на ділянку, реконструкцію лінії в 2011 році погодила міська рада, трансформаторна підстанція встановлена в межах охоронної зони, про перебування земельної ділянки у власності позивача відповідач дізнався вже пізніше, від цієї лінії підключено більше 50-ти споживачів. Представник третьої особи Пушенко Н.В. в судовому засіданні проти позову не заперечила, пояснила, що підстанція встановлена на земельній ділянці позивача, робочий проект погоджувався представником міської ради, однак питання земельних відносин не вирішувались, в даний час лише триває робота по відведенню земельних ділянок для лінійних споруд. Вислухавши позивача, представників сторін та третьої особи, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За адресою: [ADDRESS], знаходяться належні позивачеві на праві власності дві земельні ділянки загальною площею 0,279 га і житловий будинок, в тому числі площею 0,1 га, кадастровий номер 3223110100:01:031:0062, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується договором дарування, технічним паспортом, державним актом, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, іншими матеріалами справи. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правомірність набуття позивачем права власності на спірну земельну ділянку підтверджена належними правовстановлюючими документами, не оспорена ніким, в тому числі відповідачем, тому суд вважає, що саме позивач є власником спірної земельної ділянки площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3223110100:01:031:0062. В жовтні 2011 року відповідачем було проведено реконструкцію існуючої з 1978 року лінії електропередач, під час якої спірні електроопора № 1358 95/11 і трансформаторна підстанція ТП-1358 встановлені в межах належної позивачеві земельної ділянки в 2011 році, постановлені на балансовий облік в Обухівському РЕМ 27.04.2012 року, що підтверджується ситуаційним планом розташування трансформаторної підстанції, додатками до нього, паспортом лінії електропередач, поопорною схемою, актом Держенергонагляду, матеріалами переписки сторін між собою та з Обухівською міськрадою, переліком майна відповідача, робочим проектом електропостачання, а також узгоджується із поясненнями учасників процесу. Проведення робіт по встановленню електроопори № 1358 95/11 і трансформаторної підстанції ТП-1358 не було погоджено із власником земельної ділянки - позивачем [PERSON], без дотримання вимог земельного законодавства, без достатніх правових підстав, що підтверджується розпорядженням Обухівського міського голови, актом обстеження, довідкою відділу розвитку інфраструктури, містобудування та архітектури, листами Обухівського міського голови, витягом із рішення Обухівської міської ради, іншими матеріалами справи. Наявністю на земельній ділянці трансформаторної підстанції, яка не належить власнику і споруджена без його згоди, позивачеві чиняться перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою, чим обмежуються здійснення прав позивача як власника ділянки, що підтверджується зверненнями позивача до міськрадаи та відповідача, іншими матеріалами справи. Оскільки ця підстанція використовується відповідачем, перешкоди позивачеві у реалізації прав власності на земельну ділянку чиняться саме відповідачем. За таких обставин, суд приймає до уваги і покладає в основу рішення посилання позову, відповідно до яких станом на час вирішення спору наявна чужа трансформаторна підстанція унеможливлює повноцінне використання позивачем всієї площі спірної ділянки, чим порушуються її права як власника земельної ділянки. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.2 ст.95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Оскільки відповідач без належних правових підстав чинить перешкоди позивачеві у користуванні земельною ділянкою, таке порушення прав позивача слід усунути в судовому порядку. Таким чином, в цій частині позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві та матеріалах справи. При цьому суд вважає, що позовні вимоги в іншій частині не знайшли належного обґрунтування та підтвердження під час судового розгляду, оскільки сторонами визнано, що спірна електроопора встановлена по лінії електропередач, яка існує з 1978 року, тобто до набуття позивачем права власності на спірну ділянку. Відповідно до ст.319 ЦК України власність зобов'язує. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З матеріалів справи вбачається, що повітряна лінія електропередач була побудована з дотриманням діючих Правил улаштування електроустановок, затверджених Главтехуправлінням Міненерго СРСР, та введена в експлуатацію в 1978 році. Зауважень та приписів зі сторони інспекції енергонагляду та держнаглядохоронпраці щодо технічного її стану матеріали справи не містять. Отже право власності відповідача на лінію електропередач, в тому числі і на електроопору, що перебуває на спірній ділянці, виникло раніше, ніж право власності позивача на цю земельну ділянку. Згідно ст.76 ЗК України, землями енергетичної системи визнаються землі надані під електрогенеруючі об'єкти (атомні, теплові, гідроелектростанції, електростанції з використанням енергії вітру і сонця та інших джерел), під об'єкти транспортування електроенергії до користувався. Землі енергетичної системи можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Уздовж повітряних і підземних кабельних ліній електропередач встановлюються охоронні зони. Стаття 112 ЗК України встановлює, що охоронні зони створюються: уздовж ліній зв'язку електропередачі для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об'єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України . Частиною 6 статті 19 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що в охоронних зонах електричних мереж, а також інших особливо важливих об»єктів електроенергетики діють обмеження, передбачені законодавством України щодо використання земель . Відповідно до ч.2 п.4 Правил охорони електричних мереж, затвердженими постановою КМУ від 04.03.1997 року № 209, у межах охоронних зон землі у їх власників та користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами. Підприємства, установи, організації та громадяни, яким надано у власність , постійне або тимчасове користування земельні ділянки, де знаходяться об'єкти електричних мереж, зобов'язані вживати належних заходів до збереження зазначених об'єктів. Крім цього, відповідно до ст.32 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів» в охоронних зонах кабельних ліній електропередачі власникам і користувачам земельних ділянок, фізичним і юридичним особам забороняється: зводити будинки, споруди будь-якого призначення. Тобто, діючим законодавством передбачено уздовж електролінії, яка проходить через земельну ділянку, яка перебуває у власності позивача, охоронна зона, в межах якої власник зобовязаний використовувати її з обмеженнями, передбаченими Правилами охорони електричних мереж, доводи про необхідність перенесення електроопори з огляду на наміри позивача здійснити забудову ділянки в межах існуючої охоронної зони не ґрунтуються на законі і не можуть бути прийняті до уваги судом, а тому позовні вимоги щодо демонтажу електроопори є безпідставними. За змістом ст.18 Закону України «Про електроенергетику» демонтаж і перенесення спірної електроопори можливе лише за заявою і за рахунок замовника, однак позивач не врегульовувала спір із позивачем у позасудовому порядку із врахуванням цієї норми права. За таких обставин, позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки відповідні вимоги не доведені. При цьому описані вище вимоги законодавства щодо правовідносин, пов'язаних із розташуванням в 2011 році до цього неіснуючої трансформаторної підстанції, не застосовуються, оскільки для будівництва було використано додатково 0,004 га земельної ділянки без будь-якого повідомлення, узгодження чи згоди власника, без виконання процедури узаконення права користування чужою ділянкою, без дотримання вимог земельного законодавства. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про дотримання вимог санітарного законодавства при виконання відповідних робіт, зважаючи на наближеність небезпечного об'єкту до належно зареєстрованого житлового будинку. В той же час достатнім способом судового захисту порушених прав позивача як власника земельної ділянки суд вважає покладення на відповідача обов'язку усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою у зазначений вище спосіб. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами лише частково, заперечення відповідача не доведені, тому позов підлягає задоволенню в частині доведених позовних вимог.

Outcome: partial