Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.07.2014 року. В належній позивачу квартирі є зареєстрованим місце проживання відповідача - [PERSON] Позивач зауважує, що [PERSON], який приходився зятем до моменту розірвання шлюбу між її донькою та відповідачем (рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2018 року) фактично у спірному помешканні не проживав з дня реєстрації місця проживання 01.02.2018 року. Посилаючись на те, що їй як власнику квартири чиняться перешкоди у реалізації права власності, просить визнати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з»явилась, представником надано заяву про можливість слухання справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Справа слухалась відсутності учасників, з ухваленням заочного рішення згідно ст.ст.211, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Позивач - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується дослідженим в судовому засіданні копією договору купівлі-продажу від 26.07.2014 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач [PERSON] є зареєстрованим у спірній \~квартирі з 01.02.2018 року, фактично не проживає в ній на протязі усього часу з моменту реєстрації, що підтверджується актом про не проживання, складеного ПП «КВЖРЕП № 8» 15.08.2018 року. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За положенням ч.1 ст. 6 Закону № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Частиною 1 статі 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. \~ \~ \~ \~З аналізу вищевказаних норм слід дійти висновку, що право на проживання обумовлюється існуванням певних підстав, зокрема належність до члена сім»ї власника (ст. 156 ЖК України); угода між власником та мешканцем (ст. 162 ЖК України), та пов»язане із цим фактичне оселення у помешканні, які є первісними у відношенні до факту реєстрації місця проживання особи. Приймаючи до уваги ту обставину, що відповідач з часу реєстрації місця проживання не оселявся до помешкання, право на його проживання як члена сім»ї власника відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК України або з інших підстав, не виникло. Суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними, вимога про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає до задоволення.

Outcome: approved