Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач звернулась 20 вересня 2018 року до суду з позовом до відповідача про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що вона є власником земельної ділянки площею 4.99 га на території Новоселівської сільської Ради Любашівського району Одеської області. До 2016 року її земельні ділянка перебувала в оренді у СВК під керівництвом [PERSON] , який помер. В подальшому, після 2016 року вона ні з ким не підписувала договорів оренди належної їй земельної ділянки. В 2017 та 2018 роках вона зверталась до відповідача з проханням повернути їй земельну ділянку, однак їй нічого не повідомляли, а лише сплачували кошти за користування її земельною ділянкою. В подальшому, від державного реєстратора вона дізналась, що є договір оренди земельної ділянки, який укладено між нею та відповідачем, хоча ніякого договору вона не підписувала. Фіктивність договору також підтверджується і тим, що в договорі оренди земельної ділянки її паспортні дані зазначені згідно паспорту 1997 року, а фактично в 2014 році вона отримала новий паспорт. Договорів оренди земельної ділянки з відповідачем вона не укладала, нічого не підписувала, а дізналась про його існування лише при зверненні до державного реєстратора в 2016 році. Тому, просила визнати недійним договір оренди належної їй земельної ділянки, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Представник позивача повністю підтримав позовні вимоги в судовому засіданні та надав аналогічні пояснення. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову виходячи з наступного. Як видно з договору оренди земельної ділянки 15 червня 2015 року сторони уклали договір, його підписали, попередньо домовившись про всі істотні умови. На підставі вказаного договору в 2016 році за відповідачем було зареєстроване право оренди земельної ділянки, належної позивачу. Протязом 2015, 2016, 2017 років позивач отримувала орендну плату від відповідача, ніяких питань з приводу договору оренди земельної ділянки не виникало. Позивач звернувся до суду 20.09.2018 року, тобто після спливу строку позовної давності, так як договір оренди земельної ділянки було укладено 15 червня 2015 року, що також є однією з підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. При укладенні вказаного договору позивачем добровільно було надано документи, в тому числі і паспорт. За час користування земельною ділянкою, відповідач повністю сплачує орендну плату позивачу, що підтверджується відомості про видачу орендної плати. Враховуючи, що сторони при укладенні договору досягли всіх істотних умов, відповідач повністю виконує свої зобов`язання по обробітку землі, а також по сплаті орендної плати, враховуючи пропуск строку позовної давності, просив в задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого Любашівською районною державною адміністрацією, [PERSON] є власником земельною ділянки площею 4.99 га на території Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області, ділянка [NUMBER] , масив [NUMBER] , кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 6). Згідно з ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього ж Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ст. 93 Земельного Кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК УКраїни, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 203 ЦК України особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Випадки недійсності правочинів встановлені ст. 215 ЦК України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цьогоКодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Виходячи з положень статті 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідачем надано суду договір оренди земельної ділянки від 15 червня 2015 року, укалдений між сторонами. З договору оренди землі від 15 червня 2015 року, який укладено між [PERSON] та Приватним підприємством «Універсал» Любашівського району Одеської області, видно, що вказаний договір підписаний представником відповідача, а також є підпис від імені позивача (а.с. 20-24). Право оренди земельної ділянки згідно вищевказаного договору зареєстровано 29.09.2016 року за Приватним підприємством «Універсал» Любашівського району Одеської області за номером 1046110751233, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 25). Згідно висновку експерта № 6425/6426/18-21 від 29.01.2019 року видно, що підпис в графі «орендодавець» в договорі від 15 червня 2015 року про оренду земельної ділянки та в графі «передав» в акті приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 15 червня 2015 року виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Вказані підписи виконані не [PERSON] , а іншою особою із наслідуванням якогось підпису [PERSON] . Крім того, суд приймає до уваги той факт, що в оспорюваному договорі оренди землі від 15 червня 2015 року, укладеного між сторонами, зазначені паспортні дані [PERSON] , згідно паспорту [NUMBER] , виданого 18 березня 1997 року, хоча [PERSON] 18 лютого 2014 року отримала новий паспорт серії [NUMBER] . Таким чином, в оспорюваному договорі оренди земельної ділянки зазначені дані недійсного паспорту позивачки, що спростовує доводи відповідача про особисту участь позивачки при укладенні вказаного договору. Оскільки, як встановлено, позивач [PERSON] не підписувала вказаний договір про оренду землі, що свідчить про те, що вона не надавала згоди на укладення між нею та відповідачем ПП «Універсал» Любашівського району договору оренди від 15 червня 2015 року земельної ділянки площею 4.99 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області, яка належить їй на праві власності, не підписувала ніякого договору, не обговорював істотні умови договору, тобто не здійснювала вільно своє волевиявлення, як учасник правочину, позов про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки підлягає задоволенню. Судом не можуть бути прийняті доводи відповідача про те, що позивач отримувала орендну плату, про свідчать підписи у відомостях на отримання орендної плати, а тому схвалила договір оренди виходячи зі слідуючого. В судовому засіданні встановлено, що позивачка не підписувала оспорюваний договір, а сторони не дійшли згоди стосовно істотних умов договору. Факт нарахування та виплати відповідачем орендної плати за землю позивачці, може свідчити лише про здійснення оплати за фактичне користування землею, а не про укладення договору оренди земельної ділянки і підтверджувати волевиявлення позивача. Заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено, що позивач не підписувала оскаржуваний договір, а тому і не могла знати про його існування. Доказів отримання позивачкою оспорюваного договору після його підписання суду не надано. Реєстрація права оренди земельної ділянки, що належить позивачці, була проведена 29.09.2016 року, після чого позивач могла дізнатись і дізналась, згідно тверджень представника позивача, про існування вказаного договору. До суду позивач звернулась 20.09.2018 року не пропустивши встановлений законом строк. Крім того, заява представника приватного підприємства «Універсал» про застосування судом позовної давності при вирішенні даної справи не може бути підставою для застосування позовної давності , виходячи з того, що позовна давність на вимоги позивача [PERSON] не поширюється, оскільки відносини між сторонами є триваючими , а обов`язки, встановлені договором оренди, підлягають виконанню сторонами протягом всього строку дії договору. Отже, власник земельної ділянки , який фактично не укладав договору оренди, може пред`явити свої вимоги в будь-який час дії договору , незалежно від того , коли почалося порушення його прав/. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., а також 4290 грн. за проведення експертизи (а.с. 1, 99). Вказані витрати обґрунтовані, підтверджені документально, а тому підлягають стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved