Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь на утримання їх неповнолітньої дитини 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Позов обгрунтовано тим, що [INFO] у шлюбі позивачки та відповідача народилася дитина, [PERSON]. Фактичні шлюбні відносини припинилися між сторонами у квітні 2014 року. Дитина проживає з позивачкою, яка займається його вихованням та утриманням. Відповідач не надає позивачці матеріальної допомоги по утриманню дитини. Спільне господарство сторони не ведуть. Відповідач має приватну стоматологічну практику, доход від якої становить в середньому 9000-1000 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та підтвердив фактичні обставини, викладені у позові, та додатково пояснив, що на час судового розгляду справи шлюб між сторонами було розірвано. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову, посилаючись на те, що шлюб між сторонами дійсно було розірвано, але позивачка, відповідач та їх дітина проживають за однією адресою в квартирі, що належить відповідачу. Останній займається вихованням сина, а також приймає істотну участь в його утриманні. Тому, на думку представника відповідача, немає підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Вислухавши представників сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка, [PERSON], та відповідач, [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.02.2009р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС ХМУЮ (а.с.3). Під час шлюбу [INFO] у позивачки та відповідача народилася дитина, [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 04.09.2009р. Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ (а.с.4). Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 28.08.2014р. шлюб між сторонами було розірвано (а.с.79). Вказане судове рішення набрало законної сили. Як встановлено вказаним судовим рішенням, після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами дитина залишилась проживати з матір'ю, тобто позивачкою. Як вбачається з копії довідки, виданої 25.06.2014р. Об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків «Висота», позивачка, відповідач та їх дитина проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідач зареєстрований фізичної особою підприємцем та здійснює приватну медичну практику (терапевтичну стоматологію), про що свідчать копії свідоцтва про державну реєстрацію від 18.05.2009р. та ліцензії МОЗ України від 02.09.2009р. (а.с.37, 38). Згідно з копією податкової декларації платника єдиного податку - ФОП [PERSON] у 2013 році він отримав дохід від підприємницької діяльності у розмірі 107299 грн. (а.с.73-74). Крім того, відповідач отримує пенсію у розмірі 1049 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою УПФУ в Червонозаводському районі м.Харкова (а.с.60). Так, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідач отримує цю пенсію у зв'язку з інвалідністю. В свою чергу, представник відповідача не оспорював цю обставину. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ, гарантоване право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині держави, так і за кордоном (ч.3 ст.27 Конвенції). Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В той же час, стороною відповідача не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження участі відповідача у витратах на утримання дитини. Суд не приймає доводів представника відповідача про те, що проживання дитини разом з позивачкою в квартирі відповідача свідчить про участь останнього в утриманні дитини, оскільки факт проживання позивачки, відповідача та їх дитини за однією адресою сам по собі не підтверджує факту утримання дитини відповідачем. Інших доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано. Частиною 1 статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу), який буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому суд може визначити розмір аліментів у твердій сумі, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). Згідно з п.4 та п.16 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, який затверджено Постановою КМУ від 26.021993р. №146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі, з одержуваної пенсії та доходів від підприємницької діяльності. При цьому законом не передбачено, що такі доходи враховуються після виключення сум витрат по здійсненню підприємницької діяльності. Тому суд розцінює надані стороною відповідача документи про витрати відповідача, які пов'язані з орендою приміщення та устаткування для здійснення ним підприємницької діяльності (а.с.39-46), як одну із обставин, якою визначається матеріальний стан відповідача. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, передбачені ч.1 ст.182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому у відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При вирішенні цього цивільно-правового спору суд виходить з принципу пріоритета інтересів дитини на належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, наявність встановленого законом позитивного обов'язку батьків утримувати дитину та обставини, зазначені у ч.1 ст.182 СК України. Для визначення розміру аліментів на дитину суд приймає до уваги підтверджений матеріальний стан відповідача, з урахуванням тієї обставини, що переважну частку доходів відповідач отримує від підприємницької діяльності, яка здійснюється ним на власний ризик, тобто без гарантій регулярного та стабільного доходу. Також суд враховує стан здоров'я відповідача, який, як встановлено під час розгляду справи, має інвалідність, а також ту обставину, що відповідач несе витрати з оплати комунальних послуг за адресою проживання дитини (а.с.47-51). З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання їх дитини аліментів у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підстави вищевикладеного,

Outcome: partial