Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в якому вказала, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 22.02.2014 року, від якого мають одну дитину - [PERSON], [INFO] Шлюб виявився невдалим, і з 21.07.2014 року вони проживають окремо. Дитина знаходиться на її утриманні та вихованні. Вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує незначну соціальну допомогу, а тому дитина і вона потребують матеріальної допомоги. Відповідач добровільно коштів на її утримання та утримання дитини не надає, хоча є працездатним, працює, отримує заробітну плату та може сплачувати аліменти на утримання дитини та на її утримання. На підставі викладеного, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини та на своє утримання по 1/4 частині його щомісячного заробітку (доходу). Аліменти на утримання дитини просила стягувати з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, а на своє утримання - до досягнення дитиною трьох років. Також просила стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 350 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що з моменту, коли вони з дружиною припинили подружні відносини він щомісячно добровільно надав матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі по 1000 грн., про що свідчать квитанції. Сплачувати аліменти в розмірі ? частини своєї заробітної плати він не має можливості, оскільки сплачує кредит та допомагає своїм батькам, оскільки батько не працює. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши на умовах змагальності всі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, та ті письмові докази, що були подані ними до суду, суд приходить до висновку, що пред'явлений позов підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.02.2014 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Правовідносини, з приводу яких заявлено позов, врегульовані ст.ст.180-184 СК України, якими передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та способи такого утримання. Наведеними нормами передбачено, що утримання неповнолітніх дітей є обов'язком, а не правом батьків. З пояснень сторін вбачається, що дитина проживає з матір'ю, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно надавав допомогу дитині в розмірі 1000 грн., про що свідчать подані ним квитанції (а.с.19). Статтею 84 СК України передбачено право дружини на утримання від чоловіка, разом з тим, даною нормою не закріплено саме обов'язку чоловіка утримувати дружину, а частиною четвертою її визначено, що таке утримання дружина має за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Разом з тим, заявлений позивачем розмір аліментів на своє утримання в частині ? всіх видів заробітку (доходу) відповідача є завищеним. Зі слів відповідача він сплачує також кредит та надає допомогу батькам (а.с.17). З огляду на дані обставини, суд задовольняє позов в цій частині частково присуджуючи аліменти на утримання дружини в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. В зв'язку з задоволенням позову суд стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору за дві позовні вимоги та витрат на правову допомогу понесених позивачем (а.с.10). На підставі викладеного,

Outcome: partial