Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що вона, перебуваючи в трудових відносинах з приватним акціонерним товариством «Криворізький міськмолокозавод №1», на посаді оператора розфасувально-пакувального автомата, 29 червня 2019 року, близько о 15 годині 30 хвилин, з вини відповідача, знаходячись в головному виробничому корпусі на сметанно-сирній дільниці ПрАТ «Криворізький міськмолокозавод №1», внаслідок нещасного випадку, отримала травму у вигляді: «травматичної ампутації нігтьової фаланги ІІ пальця правої кисті». Нещасний випадок на виробництві стався під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків, а саме: після виконання усіх заявок, приблизно о 15 годині 00 хвилин, вона відключила автомат для фасування та пакування творогу марки М6-АР2С, інв. № 185. Апаратник [PERSON] розібрав автомат, а саме: підняв захисний екран, зняв бункер, шнек, кран дозатора, циліндр дозатора, після чого позивач за допомогою гумової шланги, почала мити автомат та запчастини. Під час миття зазначеного автомату, ІІ палець правої кисті позивача потрапив в отвір дозатора, в який входить поршень, внаслідок чого, сталася травматична ампутація фаланги ІІ пальця правої кисті. Вищезазначений автомат для фасування та пакування творогу марки М6-АР2С, 1996 року випуску, завод виробник «Капсульний завод продовольчих товарів» є джерелом підвищеної небезпеки та належать відповідачу. Відповідно до п.5 акту Форми Н-1/П: вид події - дія рухомих і таких, що обертаються, деталей обладнання, машин та механізмів (04.1). Відповідно до п.8 Акту Форми Н-1/П, нещасний випадок, в результаті якого позивачем отримано тілесні ушкодження, стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівника відповідача: [PERSON] , майстер сметанно-сирної дільниці ПрАТ «Криворізький міськмолокозавод №1», яка не створила на робочих місцях безпечні умови праці, не здійснила контроль за дотриманням правил охорони праці, чим порушила пункти 4.1, 4.2 Посадової інструкції майстра дільниці, затвердженої генеральним директором ПрАТ «Криворізький міськмолокозавод №1» від 17 листопада 2015 року. Таким чином, нещасний випадок стався внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівника відповідача та обумовлений неналежним виконанням ним вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. 07.08.2019 вона пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, де їй встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 10% (десять відсотків), внаслідок нещасного випадку на виробництві, що підтверджується довідкою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №053837 виданою на ім`я позивача. Таким чином, вона змушена тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. У зв`язку зі вказаним нещасним випадком порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, в неї постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Тривалий процес лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травм, вона постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Крім того, позивач, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, відсутності наявності реальної динаміки покращення стану здоров`я, яке вона мала до отримання каліцтва, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з приватного акціонерного товариства «Криворізький міськмолокозавод №1» на свою користь 187785,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. У судове засідання представник позивача - адвокат Гузєв І.Г. не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову та не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст.ст. 280-281 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, КЗпП України та Законом України «Про охорону праці». Судом встановлено, що [PERSON] у період з 12.10.2018 по 07.08.2019 працювала на посаді оператора розфасувально-пакувального автомата приватного акціонерного товариства «Криворізький міськмолокозавод №1», що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 23-24). Як вбачається з акту розслідування нещасного випадку від 05.07.2019 (а.с. 10-18) 29 червня 2019 року, близько о 15 годині 30 хвилин, позивач, знаходячись в головному виробничому корпусі на сметанно-сирній дільниці ПрАТ «Криворізький міськмолокозавод №1», внаслідок нещасного випадку, отримала травму у вигляді: «травматичної ампутації нігтьової фаланги ІІ пальця правої кисті». Нещасний випадок на виробництві стався під час виконання нею своїх трудових обов`язків, а саме: після виконання усіх заявок, приблизно о 15 годині 00 хвилин, вона відключила автомат для фасування та пакування творогу марки М6-АР2С, інв. № 185. Апаратник [PERSON] розібрав автомат, а саме: підняв захисний екран, зняв бункер, шнек, кран дозатора, циліндр дозатора, після чого позивач за допомогою гумової шланги, почала мити автомат та запчастини. Під час миття зазначеного автомату, ІІ палець правої кисті позивача потрапив в отвір дозатора, в який входить поршень, внаслідок чого, сталася травматична ампутація фаланги ІІ пальця правої кисті. Вищезазначений автомат для фасування та пакування творогу марки М6-АР2С, 1996 року випуску, завод виробник «Капсульний завод продовольчих товарів» є джерелом підвищеної небезпеки та належать відповідачу. Відповідно до п.5 акту Форми Н-1/П: вид події - дія рухомих і таких, що обертаються, деталей обладнання, машин та механізмів (04.1). Особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці встановлено: 1) [PERSON] , яка під час виконання робіт, не дотрималася правил охорони праці, а саме: не вимкнувши автомат від електромережі, виконувала його миття, чим порушила пункти 1.11.1, 4.1 Інструкції з охорони праці №74 «Для оператора розфасувально-пакувального автомату»; 2) [PERSON] , майстра сметанно-сирної дільниці ПрАТ «Криворізький міськмолокозавод №1», яка не створила на робочих місцях безпечні умови праці, не здійснила контроль за дотриманням оператором розфасувально-пакувального автомату [PERSON] правил охорони праці, чим порушила пункти 4.1, 4.2 посадової інструкції майстра дільниці. 07.08.2019 [PERSON] пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, де [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 10% (десять відсотків), внаслідок нещасного випадку на виробництві, що підтверджується довідкою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №053837 виданою на ім`я позивача (а.с. 8-9). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманим ушкодженням здоров`я та встановленням втрати працездатності у розмірі 10%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Вона постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини встановлені за матеріалами справи, не спростовані відповідачем, представник якого не скористався процесуальним правом подати відзив (заперечення проти позову) та докази на спростування заявлених позовних вимог, а тому суд позбавлений можливості врахувати інші докази ніж ті, які наявні в матеріалах справи. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Разом з цим, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманого ушкодження здоров`я, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності, без встановлення групи інвалідності до 01.09.2020, а також те, що позивач також є причетною до нещасного випадку, оскільки порушила пункти 1.11.1, 4.1 Інструкції з охорони праці №74 «Для оператора розфасувально-пакувального автомату», виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне погодитися з розрахунком позивача та визначити розмір моральної шкоди 45 місячних розмірів мінімальної заробітної плати: 45*4173 грн (місячний розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2019 року встановлений ст.8 ЗУ «Про Державного бюджет України на 2019 рік») = 187785,00 (сто вісімдесят сім тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1877,85 гривень.

Outcome: approved