Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів, про визнання незаконним та скасування рішення №423 від 26.01.2010 року Обухівської міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на права власності на земельну ділянку [PERSON], та передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд в м. Обухові, [ADDRESS], про визнання недійсним державного акту на право власності на землю виданий [PERSON], та скасування його реєстрації. Обгрунтовуючи яку зазначила, що згідно рішення виконавчого комітету Обухівської міської ради № 314 від 21.06.1994 року «Про надання у постійне користування земельної ділянки для будівництва іднивідуального житлового будинку» [PERSON], яка після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON], їй було надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована за адресою м. Обухів, [ADDRESS]. В подальшому вона звернулась до відділу архітектури та будівництва для розробки будівельного паспорту на забудову земельної ділянки та їй було розроблено будівельний паспорт. Відповідно до акту про відведення в натурі присадибної ділянки для будівництва будинку від 06.04.1995 року представником проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро було встановлено межі земельної ділянки. Рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради №184 від 23.04.1996 року позивачці було передано земельну ділянку у приватну власність. Зазначає що з моменту передачі земельної ділянки у власність завжди нею користувалась, але потім помітила що сусіди встановили паркан, і вона звернулась з запитом до Обухівської міської ради на який їй було надано копію рішення 42 сесії 5 скликання Обухівської міської ради № 366-42 від 30.07.2009 року згідно якого [PERSON], було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,10 га. На підставі вказаного рішення відповідачем було виготовлено державний акт на право власності на землю. В зв'язку з цим, позивачка просить визнати незаконним рішення про передачу земельної ділянки відповідачу у власність, визнати недійсним державний акт на право власності на землю, та скасувати його державну реєстрації. Представник позивача [PERSON], та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, пославшись на обставини викладені в позові. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, в зв»язку з їх безпідставністю та необгрунтованістю, і відсутністю у позивача права користування та права власності на спірну земельну ділянку. Представник відповідача Обухівської міської ради Тупікова Л.І., в судовому засіданні щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Іщенко С.М., заперечив щодо задоволення позовних вимог оскільки вважає що позивачка не набула права власності на вказану земельну ділянку. Третя особа Державна реєстраційна служба Обухівського МУЮ в судове засідання не з»явилася та направила на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.06.1994 року рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради № 314 «Про надання у постійне користування земельної ділянки для будівництва іднивідуального житлового будинку» [PERSON], було надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована за адресою м. Обухів, [ADDRESS]. 06.04.1995 року представником проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро було встановлено межі земельної ділянки в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку [PERSON] Відділом архітектури та будівництва в 1995 році [PERSON] було розроблено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки в м. Обухів по [ADDRESS]. 23.04.1996 року рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради №184 [PERSON], було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташованя в м. Обухів, по [ADDRESS]. 28.12.2001 року виконкомом Германівської сільської ради Обухівського району Київської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], та [PERSON]. Прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON], змінила на [PERSON] 30.07.2009 року рішенням Обухівської міської ради №366 відповідачу [PERSON], було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована в м. Обухів, в ж.м. Лукавиця. 29.09.2009 року рішенням Обухівської міської ради №383 було внесено зміни в рішення №366 від 30.07.2009 року щодо адреси розташування земельної ділянки в частині надання її [PERSON] ж.м. «Лукавиця» замінили на ж.м. «[ADDRESS]». 26.01.2010 року рішенням Обухівської міської ради №423 [PERSON], затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на права власності на землю та передано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд в м. Обухові, [ADDRESS]. 05.08.2010 року на підставі рішення Обухівської міської ради №423 від 26.01.2010 року [PERSON], отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд в м. Обухові, [ADDRESS]. Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № СЕ-1-1-317/15 від 20.06.2015 року земельна ділянка надана [PERSON], згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 05.08.2010 року, що розташована за адресою Київська область, ж/м [ADDRESS], площею 0,10 га, повністю, тобто по всьому її периметру та на всю площу 0,10 га накладається на земельну ділянку, що вказана у рішенні виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області «Про передачу у приватну власність» від 23.04.1996 року № 184, площею 0,10 га [PERSON], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою Київська область, [ADDRESS], яка відведена згідно акту про відведення присадибної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 06.04.1995 року. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] показала, що в 1994 році їй була виділена земельна ділянка під забудову в м. Обухів [ADDRESS]. Вона почала виготовляти документи на приватизацію, але згодом поїхала за кордон і приїхавши в 2013 році виявила що на її земельній ділянці здійснюється будівництво. Щоб вирішити даний спір вона звернулась до Обухівської міськради, де їй пояснили, що відбулась помилка. Державного акту на право власності на свою земельну ділянку не отримувала, технічну документацію не виготовляла. Свідок [PERSON] суду показав, що він працює начальником земельного відділу Обухівської міської ради. Коли стало питання про виділення земельної ділянки [PERSON], вони виїхали на місцевість, спірна земельна ділянка була вільною від забудов, захаращеною, та не доглянутою, там росли чагарники, тобто пустувала, що свідчило про відсутність власника земельної ділянки, оскільки вона не оброблялась. Оглянувши земельно-кадастрові книги з»ясувалось, що земельна ділянка є вільною та нікому не належить, оскільки щодо цієї земельної ділянки були відсутні будь-які записи. Виявиши що земельна ділянка вільна та нікому не виділялась Обухівською міською радою було прийнято рішення про передачу її у власність [PERSON]. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 6 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Відповідно до п. 3 Декрету право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що [PERSON], не набула ані права власності ані права користування на спірну земельну ділянку у порядку, визначеному чинним на той час законодавством, оскільки в досліджених в судовому засіданні земельно-кадастрових документах відсутній запис щодо передачі земельної ділянки позивачу у власність. Крім того, як уже було зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України в редакції 1990 р. право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, а відповідно до частини 2 цієї статті приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Таким чином, для набуття статусу землекористувача за ЗК України в редакції 1990 р. обов'язковими передумовами були: встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) землевпорядними організаціями; та одержання документа, що посвідчує право власності чи право користування землею. Натомість будь-яких письмових доказів щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), землевпорядною організацією, відповідних записів у земельно-кадастрових документах, а також доказів одержання документів, що посвідчують право користування чи право власності землею, позивачем не надано. За вимогами ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не бере до уваги висновок судової земельно-технічної експертизи № СЕ-1-1-317/15 від 20.06.2015 року, оскільки вважає його неналежним доказом, так як він не підтверджує ані виникнення у позивача право власності чи право користування землею. При таких обставинах суд вважає, що позивачем на надано доказів про порушення його прав відповідача, а тому в задоволені позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed