Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Свій позов обґрунтовує тим, що, 18 вересня 2011 року перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «Шевролет Лачетті» д.н.з. [NUMBER] рухаючись по автомобільній дорозі здійснив наїзд на позивача, що знаходилась поблизу автомобіля із увімкненими аварійними сигналами і за яким на відстані близько 50 метрів був встановлений трикутний знак аварійної зупинки, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. На лікування та діагностичне обстеження позивач витратила 2 900 грн. 00 коп., також внаслідок ДТП було пошкоджено майно (одяг) позивача на суму 1 900 грн. 00 коп. Крім того, внаслідок ДТП вона зазнала моральну шкоду, яка виразилася у спричиненні незручностей, порушенням звичного ритму життя, душевних та фізичних стражданнях, яку остання оцінює в 20 000 грн. З урахуванням вищевикладеного та того, що джерело підвищеної небезпеки зареєстроване за [PERSON], проте фактично належить подружжю на праві спільної сумісної власності, позивач звернулась до суду з вказаним позовом у якому просила стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 4 800 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 00 коп., а також судові витрати. Ухвалою суду від 20 грудня 2013 року в якості третьої особи залучено ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт». В судове засідання позивач не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що підстави для солідарного стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди відсутні, так як, під час ДТП, про яку йде мова в позовній заяві, за кермом автомобіля знаходився відповідач [PERSON], який на законних підставах керував цим транспортним засобом. А тому відповідач [PERSON] не може нести цивільну відповідальність за дії [PERSON] Крім того на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON], у відповідності до чинного законодавства, була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт». Оскільки розмір страхового відшкодування не виходить за межі суми страхового ліміту, прохану позивачем суму матеріальної та моральної шкоди слід покласти на страхувальника, яким є ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт». Представник третьої особи Приватного «Страхова компанія «Лафорт» в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши представника відповідачів, повно і всебічно з'ясувавши обставини в справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] керуючи автомобілем марки «Шевролет Лачетті» д.н.з. [NUMBER], рухаючись в районі 47км. + 300 м. автодороги Київ-Чернігів, в межах Броварського району, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою та при виникненні небезпеки не вжив заходів для зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Мітсубіши Грандіс» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що стояв на проїзній частині з увімкненими аварійними сигналами та скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка знаходились поблизу вказаного автомобіля. З акту судово-медичного обстеження №156 вбачається, що позивач [PERSON] наслідок вищевказаної ДТП отримала тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, забійної рани на обличчі, підшкірної гематоми правого стегна, забоїв та підшкірних гематом на правих верхніх та нижніх кінцівках, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров'я. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2012 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В ході розгляду справи, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] перед третіми особами застрахована ПрАТ Страхова компанія «Лафорт» відповідно до полісу серії АА №6751323, терміном на 1 рік - з 07.09.2011 року по 06.09.2012 року, з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого 50 000 грн. та за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 000 грн. з нульовою франшизою. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ч.2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). З урахуванням вищевикладеного, суд погоджується з твердженням представника відповідачів про те, що хоча і автомобіль на праві приватної власності належить [PERSON], вона не може нести відповідальність за ДТП про яке йде мова в тексті позовної заяви, так як відповідач [PERSON] на законних підставах керував автомобілем. Таким чином, шкода, завдана позивачеві з вини відповідача підлягає відшкодуванню за рахунок останнього. Разом з тим, цивільно-правова відповідальність [PERSON] у період з 07.09.2011 року по 06.09.2012 року, тобто у період, коли сталась дорожньо-транспортна пригода, була застрахована у ПрАТ «СК «Лафорт», як було встановлено в ході розгляду справи. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як визначено у ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п 23.1. ст.23 цього ж закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого;шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; Отже, оскільки згідно полісу серії АА №6751323 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт», а вказаний позивачем розмір, завданої їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шкоди не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Лафорт», то обов'язок по відшкодуванню матеріальної та частково моральної шкоди позивачу повністю покладається на ПрАТ «СК «Лафорт». Відповідно до вимог ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Проте, в ході розгляду справи, позивачем таке клопотання заявлене не було, незважаючи на поінформованість останньої про залучення до участі у справі за ініціативою суду третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» у зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована саме у цій компанії. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди та моральної шкоди, що полягала у фізичному болю та стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я слід відмовити. Позовна вимога про стягнення з відповідачів моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях також не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п.5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивач моральну шкоду обґрунтовувала тим, що вона отримала душевні страждання, внаслідок того що після отриманих при ДТП травм на її тілі з'явилися шрами, внаслідок яких вона постійно відчуває психологічний дискомфорт, у неї почали розвиватись комплекси, вона змушена обмежувати себе у носінні одягу. В процесі лікування вона змушена була приймати ліки, що небажані для її організму. Крім того, їй довелось змінювати уклад свого життя, економлячи гроші, щоб придбати собі новий одяг, так як її фірмові речі були пошкоджені під час аварії. Проте будь-яких доказів, наявності шрамів після травм, приймання шкідливих ліків, пошкодження одягу позивачем [PERSON] суду наведені не були. Враховуючи суть позовних вимог, ступінь вини відповідача, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували завдання їй такої шкоди. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати не підлатають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed