Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача завдану злочином моральну шкоду в сумі 500 000 грн, вказуючи, що [INFO] [PERSON], будучи в стані алкогольного сп`яніння, з вогнепальної зброї, зробив 6 прицільних пострілів в [PERSON], спричинивши йому вогнепальні поранення голови і грудей, в результаті чого [PERSON] помер на місці злочину. Своїми діями відповідач завдав позивачу нестерпних моральних страждань, які виразились в порушенні її емоційного та психологічного стану, що пов`язано з втратою коханого чоловіка та батька дитини. Окрім того, просить суд у разі встановлення неплатоспроможності відповідача, розглянути питання про відшкодування завданої позивачу шкоди державою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю та пояснила, що відповідача засуджено до позбавлення волі за вбивство її чоловіка і батька їх дитини, [INFO]. На момент вбивства чоловіка дитині було 5 років, та смерть батька стала тяжкою психологічною травмою для дитини, при тому що їй було сказано що батько розбився в аварії. Через вказані обставини вони були вимушені змінити місце проживання. В теперішній вона виховує та утримує дитину сама. Втрата коханого чоловіка стала тяжкою втратою, що значним чином позначилось на її психологічному стані та стані здоров'я, тому просила суд стягнути з відповідача 500 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково-в розмірі 100 000 гривень. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували психологічні страждання. Матеріальні збитки пов'язані з похованням потерпілого поніс інший чоловік, який в теперішній час відмовився від матеріальних вимог до [PERSON] Вважала суму в 100 000 грн достатньою та обґрунтованою для відшкодування позивачу моральної шкоди. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження відносно [PERSON], вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. [INFO], приблизно о 23 годині 20 хвилин, обвинувачений [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись біля кафе «У Катерини», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Червонофлотська, 75, під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи з умислом, спрямованим на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, дістав з автомобіля марки «Фольксваген Пассат», державний реєстраційний номер [NUMBER], на якому він прибув на місце злочину, гладкоствольну зброю 12-го калібру, невстановленого зразка, та здійснив з неї шість прицільних пострілів в голову, тулуб та кінцівки потерпілого [PERSON], заподіявши йому такі тілесні ушкодження: крововиливи в ділянках повік обох очей; вогнепальне дробове дотичне поранення правого надпліччя; вогнепальне дробове тангенціальне «наскрізне» поранення грудної клітини зліва, з локалізацією вхідної рани по білягруднинній лінії, вихідних ран - по передній пахвовій лінії; вогнепальне дробове дотичне поранення грудної клітини зліва в підключичній ділянці; вогнепальні дробові дотичні поранення лівого передпліччя на задній поверхні та на тильній поверхні лівої кисті; вогнепальне картечно-дробове тангенціальне наскрізне поранення лівої сідниці; садна на ділянках колінних суглобів, які є легкими тілесними ушкодженнями; крім того, вогнепальне дробове наскрізне поранення нижньої третини правого передпліччя в нижній його частині з ушкодженням променевої кістки, які є тілесними ушкодженнями середнього ступеню тяжкості; а також вогнепальне дробове поранення голови з локалізацією вхідної вогнепальної рани на правій половині обличчя, вихідних ран - на лівій половині обличчя, з руйнуванням черепа і головного мозку, які є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя і перебувають в прямому причинному зв'язку з настанням смерті потерпілого [PERSON] на місці злочину. Таким чином, обвинувачений [PERSON] умисно вбив потерпілого [PERSON] Вказані обставини встановлені вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.04.2017 по справі № 320/6748/14-к, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у вигляді дванадцяти років позбавлення волі. У відповідності з ч.1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Потерпілою від вказаного злочину є дружина [PERSON] - [PERSON] У відповідності з п. 10 ч.1 ст. 56 КПК України, протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1ст. 1167 ЦК України). У відповідності з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України). За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. П.18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з'ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди. Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність. Отже, очевидним є те, що вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням, а саме вбивством чоловіка позивача та батька її дитини, позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. Заперечення представника відповідача - адвоката [PERSON] щодо недоведеності позивачем психологічних страждань внаслідок втрати чоловіка та батька дитини суд оцінює критично, адже вочевидь втрата такої близької людини, тим паче внаслідок протиправних дій іншої особи, є непоправною втратою, що тягне за собою суттєву зміну звичного способу та порядку життя позивача та її дитини через вимушеність пристосовуватися до нових умов життя та негативної емоційної складової цих подій. При цьому суд приймає до уваги, що представник відповідача, заперечуючи проти позову з мотивів його недоведеності, в той же час визнає його частково, заперечуючи саме проти розміру грошового відшкодування. Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що матеріальну шкоду заподіяну злочином відшкодував інший чоловік, який в теперішній час відмовився від позову, оскільки такі посилання не відносяться до предмету доказування по вказаній справі про відшкодування моральної шкоди. З огляду на це, враховуючи, що моральну шкоду відповідач заподіяв умисно, не вчинив жодних заходів щодо її відшкодування, та, виходячи із засад виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовну вимогу про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивач отримала та зазнала сильних душевних та моральних страждань не тільки у зв'язку із втратою рідної людини - коханого чоловіка та батька її дитини, малолітньої на момент вчинення злочину, дитина залишилась без батьківського піклування. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнала та продовжує зазнавати позивачка. Кримінальне правопорушення, вчинене відповідачем призвело до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача та її сім'ї в цілому, вона вимушена ростити дитину одна, постійно спостерігати дитячі страждання через відсутність батька, стати для неї і матір'ю і батьком одночасно. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, глибину та тривалість моральних страждань, суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 250 000 грн, оскільки вказаний розмір відповідає ступеню моральних страждань потерпілої та відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Щодо вимог позивача про відшкодування завданої позивачу шкоди державою, відповідно до ст.1207 ЦК України у разі встановлення неплатоспроможності відповідача, то суд виходить з наступного. У відповідності з ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказані норми ЦК цілком узгоджені з положеннями діючого ЦПК України, в якому зокрема ч.1 ст.4 ЦПК України встановлює, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, судовому захисту в цивільному судочинстві підлягає саме порушене право особи, що існує на момент звернення до суду, та недопустимим є ухвалення судового рішення щодо обставин, які ще не настали, або під умовою настання таких обставин. Законодавець встановлює дві підстави для ухвалення рішення щодо обов'язку держави відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю внаслідок злочину: якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. При цьому умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, встановлюються законом. В теперішній час суд вирішує питання щодо відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди, зокрема, її наявності та розміру її грошового вираження. Вирішення питання щодо неплатоспроможності відповідача може мати місце лише після ухвалення судового рішення, набрання ним законної сили, та проведення передбачених законодавством дій, направлених на його виконання, тобто такі вимоги [PERSON] є передчасними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: partial