Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про втрату права на користування жилим приміщенням. Позов мотивувала тим, що вона є співвласником будинку № 11 на вул. Січеславського у м. Івано-Франківську. [PERSON] [INFO] зареєстрований за вказаною адресою з 1997 року. В 2001 році відповідач в добровільному порядку залишив будинок та забрав свої особисті речі. На підставі наведеного просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертом, який повернувся за закінченням терміну зберігання. Причину неявки суду не повідомив. Свідки [PERSON], [PERSON], суду пояснила, що є сусідами позивачки, на даний час вона проживає в будинку одна. Відповідача не бачили більше шести років. А Свідок [PERSON] пояснив, що відповідача не бачив 15 років, у будинку він не проживає. З урахуванням положень ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідка, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON], таким що втратив право користування житловим приміщенням. Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на житло від 12 лютого 1998 року квартира, яка знаходиться за адресою вул. Січеславська, 11/1, м. Івано-Франківськ, належить на праві спільної сумісної власності в тому числі [PERSON] (а.с.4). Відповідач зареєстрований у житловому приміщенні за вказаною вище адресою, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.6-9). Позивач вказує, що реєстрація у будинку відповідача перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Відповідач доказів на спростування вимог позивачки суду не надав. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи, що квартира № 1 в будинку № 11 на вул. Січеславська в м. Івано-Франківську належить позивачу на праві спільної власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не проживає в квартирі № 1 в будинку № 11 на вул. Січеславська в м. Івано-Франківську, не несе витрати по утриманню житла, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 551,20 гривень судового збору в дохід держави. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст., 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved