Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що є власником будинку [ADDRESS] , який вона успадкувала після смерті своєї сестри [PERSON] В цьому будинку з дозволу колишньої власниці зареєстровані її донька [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] Відповідач [PERSON] у період хвороби своєї матері відмовилась її доглядати, застосовувала до неї фізичну силу, у зв`язку з чим були звернення до відділу поліції. З травня 2018 року відповідач у вказаному будинку не проживає. Наявність реєстрації місця проживання відповідача у цьому будинку є перешкодою в оформленні договору відчуження житла. За наведених обставин, просить визнати [PERSON] та її малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщення. Позивач в судове засідання не з?явилась, подала заяву про підтримання позову, розгляд справи у її відсутності, не заперечує ухваленню заочного рішення на підставі наявних доказів. Відповідач, будучи відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомлена про час та місце судового засідання, до суду не з`явилась, причини неявки не повідомила, відзиву на позов не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з?явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій вказала про підтримання позову. В зв`язку з неявкою відповідача, згодою позивача на заочний розгляд справи, постановлено провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів, про що винесено відповідну ухвалу. Із-за неявки в судове засідання всіх осіб, що беруть участь справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов підлягаючим до задоволення з наступних підстав. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Положення вказаного конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. З положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України слідує, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується даними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 17.01.2019 року державним нотаріусом Шепетівської районної державної нотаріальної контори Хмельницької області Оскаєвою Л.В., даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за № 153023070 від 17.01.2019 року З інформації, що надійшла на запит суду з Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, [PERSON] дійсно зареєстрована разом зі своїми дітьми [PERSON] , 2010 року народження , та [PERSON] , 2016 року народження , в [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає, інформацією про місце проживання [PERSON] сільська рада не володіє. Як вбачається з даних актів, складених 15.01.2019 року та 07.05.2019 року, [PERSON] зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] за вищевказаною адресою не проживають з травня 2018 року по дату складання акту. Оцінивши наведені докази в їх сукупності, вважаючи такі відповідаючими фактичним обставинам, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] без поважних причин понад один рік не проживає у будинку [ADDRESS] , тому може бути визнана втратившою право користування цим житлом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров?я, в якому вона проживає. Таким чином, в зв`язку з визнанням втратившою право користування житлом відповідача разом з нею втратившими право користування житлом слід визнати її малолітніх дітей. За наведених обставин, вимоги позивача ґрунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами, тому підлягають до задоволення. Судовий збір відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved