Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на навчання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 09 вересня 1995 року по 17 березня 1998 року. Від шлюбу у них народилась дитина: [PERSON], [INFO]. На даний час їх спільна дитина являється студентом першого курсу денної форми навчання Інституту філософської освіти і науки Національного педагогічного університету імені [PERSON], за контрактом. Закінчує навчання 30 червня 2018 року. Відповідач має обовязок надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини на час навчання, але від надання такої допомоги він ухиляється. Матеріальних коштів позивача на утримання [PERSON] не вистачає. Враховуючи те, що відповідач повинен надавати допомогу на утримання своєї дитини на період навчання, добровільно дану допомогу не надає, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їх повнолітньої дитини [PERSON] на час її навчання по 30 червня 2018 року в розмірі 1/4 частини заробітків на її користь. Представник позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, оскільки він не може надавати матеріальну допомогу на час навчання доньки [PERSON], так як він тривалий час не працює, підприємницькою діяльністю не займається, на його утриманні знаходяться діти від другого шлюбу. До того ж, він хворіє та потребує значних коштів на лікування. Просив суд в позові [PERSON] відмовити. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, сторони від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.3). Після припинення шлюбних стосунків дитина залишилась проживати разом з матірю. На даний час [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання Інституту філософської освіти і науки Національного педагогічного університету імені [PERSON], за контрактом. Відповідно до довідки № 1439 від 16.06.2015 термін навчання [PERSON] триває до 30 червня 2018 року (а.с.27). На час навчання дитина проживає у гуртожитку в м. Києві, вул. Космічна, буд. 8. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і ( або ) у частці від заробітку ( доходу ) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: 1 ) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3 ) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4 ) інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] повністю знаходиться на утриманні матері [PERSON]. Батько [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини не надає. Як вбачається з трудової книжки відповідача він з 15 лютого 1997 року не працює, хоча є працездатною особою. Також, він зареєстрований у [PERSON] відділенні ОДПІ як фізична особа-підприємець. Таким чином, суд приходить висновку, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки [PERSON]. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище [PERSON], яка не отримує стипендію; матеріальне становище відповідача [PERSON]; можливість надання матеріальної допомоги [PERSON] її матірю - позивачем [PERSON] та її матеріальне становище. З урахуванням викладених обставин, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить висновку, що розмір аліментів на повнолітню дитину [PERSON], який підлягає стягненню з відповідача, повинен складати 1/6 частину його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення строку навчання, а саме, до 30 червня 2018 року. Суд не може взяти до уваги доводи відповідача про неможливість його працевлаштування, його хвороби, яка перешкоджає йому працевлаштуватися, оскільки яких-небудь доказів згідно ст. 10 ЦПК України на підтвердження своїх заперечень, відповідачем суду не надано. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В той же час доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача та доводили заперечення відповідача, останнім суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить висновку, що [PERSON] розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить висновку, що відповідач [PERSON] не довів ті обставини, які б свідчили про його неможливість надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньки на час її навчання. Тому, суд знаходить позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню. Аналогічної справи в іншому суді не перебуває (а.с.23). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три грн. 60 коп.). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial