Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у майні, мотивуючи тим, що 11.11.2007 року між сторонами був укладений шлюб і позивач прийняла його прізвище. Дошлюбне прізвище позивача Балан. Від шлюбу у сторін народилась дочка - [PERSON] [INFO]. 10.12.2011 року сторонами був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], у [PERSON] за 240700,00 грн. в таких частках: позивач [PERSON] - 3/4 частки квартири; відповідач [PERSON] - 1/4 частки квартири. Вказана квартира складається з приміщень: коридор 73-1, санвузол 73-2, кухня 73-3, кімната 73-4 житловою площею 14,6 кв.м. Загальна площа квартири складає 28,7 кв.м. У квартирі зареєстровані позивач та дочка. Відповідач не був прописаний у вказаній квартирі, а зареєструвався лише 28.11.2018 року. В звязку з тим, що спільне життя з відповідачем не склалось позивач звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем та змушена ставити питання про припинення його права на частку у спільному майні, а саме: на 1/4 частку в малогабаритній однокімнатній квартирі, яка належить сторонам на праві сумісної власності. Житлова площа зазначеної квартири складає 14.6 кв.м. Тому, згідно з договором купівлі-продажу від 10.12.2011 року, відповідачу належить 1/4 частка квартири, що складає 3,65 кв.м. від жилої площі квартири - 14,6 кв.м. На думку позивача така незначна частка однокімнатної квартири, яка належить відповідачу є неможливою для користування та проживання. Крім того, в звязку з розірванням шлюбу, проживання в однокімнатній квартирі такого незначного розміру також неможлива, оскільки частка відповідача є незначною та не може бути виділена в натурі. На звернення позивача до судового експерта для проведення оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження, вона отримала висновок № 471 від 19.12.2018 року. Згідно з яким вартість належної сторонам на праві часткової власності квартири становить 443\~587,00 грн. Ринкова вартість 1/4 частки вказаної однокімнатної квартири становить 110\~897,00 грн., яку позивач внесла на депозитний рахунок суду в якості компенсації відповідачу вартості його частки. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Додатково суду пояснили, що відповідач є членом у іншій приватизованій квартирі, яка належить його матері [PERSON], що підтверджується особовим рахунком №7005009 на квартиру за адресою: м.Вінниця, вул. 600-річчя[ADDRESS]. Відповідач постійно пізно зявляється з роботи, чим створює незручності позивачу у користуванні спільною квартирою. Крім того, рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано. Тому, на думку позивача, припинення його права власності на ј частку квартири, яка належить їм на праві спільної часткової власності, не завдасть відповідачу істотної шкоди. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав викладених у відзиві на позов. Додатково суду пояснили, що вимоги позивача про припинення права власності відповідача на ј частку його майна у спірній квартирі є надуманими та безпідставними, оскільки право власності на вказану частку квартири у нього виникло на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.12.2011 року. Відповідно до Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Обставина, що позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу між ними, не свідчить про неможливість їх спільного володіння та користування квартирою. Відповідач проживає у спільній квартирі сторін, там зберігаються його речі. Припинення права власності відповідача на його частку квартири завдасть йому істотної шкоди, оскільки окрім цієї власності у нього іншого житла не має. Особовий рахунок №7005009 на квартиру за адресою: м.Вінниця, вул. 600-річчя[ADDRESS], на який посилається позивач, підтверджує лише ту обставину, що відповідач певний час був зареєстрований у цій квартирі, а саме до 28.11.2018 року, проте жодним чином не підтверджує обставин наявності у відповідача у власності будь-якого іншого житла. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що у задоволені позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.ст. 77, 81 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено та сторонами визнані ті обставини, що 11.11.2007 року між сторонами був укладений шлюб (а.с. 8). 10.12.2011 року сторонами був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], у [PERSON] за 240700,00 грн. в таких частках: позивач [PERSON] - 3/4 частки квартири; відповідач [PERSON] - 1/4 частки квартири. Вказана квартира складається з приміщень: коридор 73-1, санвузол 73-2, кухня 73-3, кімната 73-4 житловою площею 14,6 кв.м. Загальна площа квартири складає 28,7 кв.м. (а.с. 6-7, 79-81). В звязку з тим, що спільне життя з відповідачем не склалось позивач звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2019 року було розірвано, проте станом на момент розгляду справи вказане рішення суду законної сили не набрало (а.с. 129-131). Сторони та їх дочка [PERSON], [INFO], зареєстровані у спірній квартирі (а.с. 9, 10, 70, 85-89). Поясненнями сторін підтверджується та обставина, що вони спільно користуються спірною квартирою, проте порядок такого користування між ними не узгоджувався. Право власності гарантоване Конституцією України (стаття 41) та детально врегульовано іншими нормативно-правовими актами України, зокрема ЦК України. Так, статтями 316-319 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 1 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Висновком експертного оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження №471 від 19.12.2018 року підтверджуються обставини щодо ринкової вартості ј частки однокімнатної квартири №73 в будинку №73 по вул. 600-річчя в м.Вінниці, загальною площею 28.7 кв.м., станом на час проведення дослідження у розмірі 110897,00 грн. та щодо неможливості поділити в натурі вказану житлову квартиру на ѕ та ј частки (а.с. 16-24). Позивачем була внесена на депозитний рахунок суду сума розміром 110897,00 грн. в якості можливої компенсації відповідачу за його частку у спільному майні сторін (а.с. 111). Копією особового рахунку №7005009 виданого МКП «Управляюча Компанія «Господар Люкс» вих. №766 від 07.02.2019 року підтверджується лише обставина реєстрації відповідача до 28.11.2018 року за адресою: м.Вінниця, вул. 600-річчя[ADDRESS]., власником якої є [PERSON] (а.с. 96), проте доказів наявності у відповідача у власності будь-якого іншого житла суду не було надано. Як було встановлено судом та підтверджується поясненнями сторін - відповідач фактично проживає у спірній квартирі та користується нею спільно з позивачем. На підставі аналізу зазначених норм законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини сторін та встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає, що право власності відповідача на ј частку спірної квартири не може бути припинене, оскільки таке припинення права власності завдасть йому істотної шкоди. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, сформованою у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2.06.2014 року у справі № 6-68цс14. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про припинення права власності відповідача на його частку у спільній квартирі не підлягають до задоволення. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з позивача слід стягнути на користь відповідача понесені ним судові витрати в сумі розміром 114,40 грн. Витрати відповідача з надання правової допомоги у сумі розміром 9000,00 грн., слід залишити за ним, оскільки суду не було надано належних та допустимих доказів щодо обґрунтованого їх розрахунку. Грошові кошти в розмірі 110897,00 грн., внесені позивачем на депозитний рахунок суду, в якості можливої компенсації відповідачу вартості його частки у спільному майні, слід повернути позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: approved