Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила зняти арешт з нерухомого майна - квартири [ADDRESS], накладений постановою АА681175 від 16.01.2004 року державним виконавцем Державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції; скасувати запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо квартири [ADDRESS]. В обгрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У листопаді 2016 року їй стало відомо, що на її майно накладено арешт постановою державного виконавця АА681175 від 16.01.2004 року. 22.11.2016 року при зверненні до державної виконавчої служби з питанням про зняття арешту з належного їй майна, їй повідомили, що відкритих виконавчих проваджень де боржником є [PERSON] немає. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити Відповідач Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби Головного теритторіального управління юстиції у Херсонській області у судове засідання не з'явився - про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. За приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов підлягаючим задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири №937 від 23.09.1996 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачеві [PERSON] Листом №10 від 13.03.2017 р. Корабельний РВ ДВС м. Херсона, на звернення [PERSON] повідомило, що станом на 01.03.2017 року за відомостями бази Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень відкритих виконавчих проваджень стосовно [PERSON] відсутні, у зв'язку з тим, що на момент відкриття виконавчого провадження у 2005 році не вівся електронний реєстр виконавчих проваджень. Акт знищення виконавчих проваджень було втрачено у зв'язку з неодноразовим переїздом до іншого приміщення підрозділу ДВС. Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів від 16.03.2017 року №204626351, на квартиру [ADDRESS] накладено арешт постановою державного виконавця АА681175 від 16.01.2004 року. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.ст.316,319,321,391 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Згідно ст.182 ЦК Україниправо власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. П. 2.1. Положення про Єдиний реєстр заборон на відчуження обєктів нерухомого майна, затвердженого наказом міністерства юстиції України № 31/5 від 9 червня 1999 року, передбачено зняття заборони на підставі рішення суду. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: approved