Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи тим, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем у сторін народилися діти: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач коштів на утримання дитини добровільно не надає. Тому просила стягувати з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1\\2 частини його заробітку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та надали пояснення, аналогічні викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача позов визнав частково, просив суд при визначенні розміру аліментів врахувати обставини, викладені в письмових запереченнях на позовну заяву. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01 квітня 2006 року сторони зареєстрували шлюб,який був розірваний рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.07.2015 року (а.с.3). Згідно копій свідоцтва про народження сторони по справі є батьками неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Неповнолітні діти сторін: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], проживають разом з матір'ю і знаходяться на її вихованні та утриманні, що сторонами по справі не заперечується. З квітні 2015 року по червень 2015 року відповідач [PERSON] перераховував на рахунок позивача в банку грошові кошти на утримання дітей у розмірі 2000 гривень (а.с.47-49). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і розяснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) іі матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. З урахуванням наведених положень та того факту, що відповідач працює та має постійний дохід, суд дійшов висновку, що аліменти, які підляють стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей, слід визначити в частці від заробітку (доходу). За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно довідки про доходи позивач [PERSON] працює викладачем хореографічної школи та її середньомісячний заробіток складає приблизно 1800 гривень (а.с.11) Згідно довідки про заробітну плату та інші доходи відповідач [PERSON] працює заступником голови правління з питань комерційної діяльності ПАТ Тисменицягаз та його середньомісячний заробіток складає 6800 гривень. Неповнолітній син сторін [PERSON] навчається в Івано-Франківському природничо- математичному ліцеї на ІІІ курсі (10 клас) (а.с.6) Неповнолітня донька сторін [PERSON] навчається в ЗШ І ст. м.Івано-Франківська в 3-Б класі (а.с.8). Неповнолітня донька сторін [PERSON] займається уроками англійської мови в дитячому клубі Веселка (а.с.7), вокалом та відвідує майстер-клас в студії флористики та декору Квітка Рум (а.с.9). Згідно виписки з протоколу ЛКК № 3 від 17.07.2015 року відповідач [PERSON] після оперативного лікування потребує диспансерного нагляду хірурга на протязі року,періодичного обстеження,а при потребі амбулаторного або стаціонарного лікування. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідачем не надано суду доказів про його матеріальне становище та стан здоровя. Проте, відповідач є працездатною особою, інших дітей на утриманні не має, і спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи,що обов»язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, стану здоров»я батька, потреб дітей у розвитку та навчанні, суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей слід задовольнити частково, та стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання неповнолітніх дітей в розмірі в розмірі 1\\3 частини всіх видів заробітку (доходу),але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.06.2015 року та до досягнення повноліття. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей саме у розмірі 1\\2 частини його заробітку, оскільки має додатковий дохід від оренди житла та автомобіль, оскільки судом визначається розмір аліментів в частині від заробітку (доходу), який встановлюється щомісячно згідно отриманого доходу в порядку виконання рішення суду,а тому підтверджений дохід від оренди житла має бути врахованим при визначенні розміру аліментів до сплати. Крім того, строк дії договорів на оренду житла сплинув, доказів про те,що на на даний час строк дії договору продовжений позивачем суду надано не було. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те,що на утриманні відповаідача знаходиться його матір,оскільки з досліджених матеріалів справи вбачається,що матір відповідача [PERSON] працює та отримує пенсію по інвалідності, що не може свідчити про утримання її відповідачем. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 243,60 гривень судового збору в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 10,11,60, 88,212-215,367 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: partial