Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому вказує, що з лютого 2010 року до квітня 2011 року вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON]. Спільну заяву про походження від нього доньки відповідач підписати відмовився. Відповідно, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку ст.135 СК України (прізвище матері, по батькові зі слів матері. До дня народження дитини, а також перші місяці після її народження відповідач проявляв піклування про позивачки та дитину, забезпечував матеріально, купував речі обом, допомагав доглядати дитину. Як працівник лікарні, відповідач допомагав позивачці стати на облік та проходити вся необхідні процедури в жіночій консультації, приносив до лікарні продукти. На час звернення до суду відповідач повністю припинив будь-які стосунки з позивачкою та дитиною, не бажає визнавати себе батьком дитини і надавати матеріальну допомогу. Тому позивачка звернулась до суду, в своєму позові просила визнати, що відповідач [PERSON], [INFO] є батьком [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеним в позові, а також додали, що сторони проживали спільно як подружжя з лютого 2010 року по квітень 2011 року у кімнаті гуртожитку позивачки, в грудні 2010 року дізналися про вагітність позивачки. Проти народження дитини відповідач не заперечував. В жовтні-листопаді 2011 року відповідач захворів на туберкульоз та на сімейній раді було вирішено, що він тимчасово поживе окремо від позивачки та дитини з метою безпеки, але приходив до гуртожитку позивачки майже кожен день.. Поступово відповідач приходив все рідше, і з початку 2012 року перестав спілкуватись з позивачкою та дитиною взагалі, матеріальної допомоги не надає. В лютому-березні 2012 року позивачка дізналася, що у нього інша жінка. За інформацією позивачки, відповідач постійно працює в Бердянській лікарні та має офіційну заробітну плату близько 2000 грн. Сама позивачка має дохід лише у вигляді соціальної допомоги близько 700 грн. щомісяця, з серпня 2014 року буде отримувати 130 грн. Щомісяця, іншого доходу не має. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання жодного разу не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заперечень проти позовних вимог до суду не надіслав. В порядку ст.224 ЦПК України, суд розглянув справу в заочному порядку. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є матір'ю позивачки, знала, що з лютого 2010 року її донька живе з відповідачем у фактичному шлюбі. У лютому 2011 року, коли вже було відомо про вагітність доньки, мала особисту розмову з відповідачем, він не відмовлявся від свого батьківства, планував офіційно зареєструвати шлюб. Під кінець вагітності та у перші місяці після народження дитини свідок бувала у своєї доньки дуже часто, постійно бачила там відповідача, він активно приймав участь у догляді за дитиною, називав її донькою, говорив, що це його перша дитина, пишався цим. Потім відповідач захворів туберкульозом, тимчасово перестав проживати з позивачкою і поступово взагалі припинив спілкування. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є сусідкою по гуртожитку позивачки. Як сусідка, з квітня 2010 року постійно бачила у гуртожитку відповідача, з цього, його поведінки та слів позивачки розуміла, що він проживає з [PERSON] у фактичному шлюбі. Під час вагітності позивачки багато разів бачила, як вони гуляли разом. Після народження дитини самостійно гуляв з дитиною, розповідав свідку, як допомагав позивачці в організації її медичного нагляду та пологів. Через кілька місяців після народження дитини свідок перестала бачити відповідача у гуртожитку взагалі. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є знайомою позивачки та відповідача. Зі слів позивачки та власних спостережень знала, що в 2010 році вони почали проживати разом, потім позивачка завагітніла, народила дитину. На наступний день після пологів свідок особисто була у пологовому будинку та бачила там відповідача, який тримав на руках народжену дитину та вів себе, як батько цієї дитини. Пізніше позивачка розповідала, що відповідач купив дитині ліжко та інші речі. Через деякий час відповідач покинув [PERSON] та дитину і, наскільки знає свідок зі слів позивачки, на теперішній час вони разом не проживають. Заслухавши пояснення позивача та її представника, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог на підставі наступного. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], [PERSON] народилася [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Позивачка на час народження дитини не знаходилась у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану. В даному випадку суд вважає встановленим, що вказана заява подана до РАЦС не була, тому у свідоцтві про народження батько дитини був записаний на підставі ст.135 СК України. Цей факт підтверджується листом начальника відділу ДРАЦС по м.Бердянську від 15.03.2013р. Відповідно до ч.1,2 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. За клопотанням позивача та її представника 03.09.2013р. судом була призначена медико-генетична експертиза з метою встановлення батьківства відповідача [PERSON] по відношенню до вказаної дитини, але відповідач для участі у проведенні експертизи тричі не з'явився, про час та місце її проведення був повідомлений належним чином, тому ця експертиза проведена не була з вини відповідача. Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. В даному випадку ухилення від проведення медико-генетичної експертизи було з боку відповідача, тому суд вважає за необхідне вважати це доказом на користь позовних вимог позивача. Крім того, факт батьківства відповідача по відношення до дитини - [PERSON], [INFO] підтверджується свідченнями свідків, допитаних в судовому засіданні. Крім того, відповідно до довідки КП «Бердянська міська дитяча лікарня та пологовий будинок» та копії індивідуальної карти вагітної та породілля №234, зі слів [PERSON] в графі «Прізвище та місце роботи чоловіка» вказується [PERSON]. За таких обставин, факт батьківства відповідача [PERSON] по відношенні до дитини - [PERSON], [INFO] суд вважає доведеним, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даному випадку, на підставі наявних доказів та за умови відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача стосовно розміру аліментів, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення аліментів також задовольнити в повному обсязі. Судові витрати позивача у вигляді судового збору за подачу позовної заяви в сумі 114,70 грн. та за забезпечення позову в сумі 114,70 грн., а також оплати за друкування об'яви у газеті з повідомленням відповідача в сумі 180 грн. підтверджуються документально, тому підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України. Судовий збір за позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved