Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить визнати за нею та відповідачем в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частку 1/4 частини домоволодіння з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] ) та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Позов обґрунтовує тим, що вона та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.09.2002 року. Шлюб на даний час не розірвано. У період перебування в шлюбі та за спільні кошти за договором купівлі-продажу частини домоволодіння від 20.04.2007 року ними була придбана 1/4 частина домоволодіння з господарсько-побутовими будівлями в [ADDRESS] . Згідно п.10 договору, покупець - [PERSON] набув зазначене домоволодіння за нотаріально посвідченою згодою дружини, [PERSON] . Придбане домоволодіння за їх домовленістю було зареєстровано на його ім`я. В процесі розлучення вони не можемо дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного житлового будинку. Оскільки, майно було придбане в період шлюбу та за спільні кошти, воно належить їм на праві спільної сумісної власності, тому вона має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею 1/2 частини домоволодіння з господарсько-побутовими будівлями, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 10.12.2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 24.02.2021 року підготовче провадження у справі закрите, відповідачем позов визнається. В судове засідання сторони не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлені особисто, позивач та представник відповідача надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позов підтримала, представник відповідача позов визнала. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.09.2002 року. В період зареєстрованого шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 20.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Звіздун Н.К. за реєстровим № 2471, сторонами було придбано 1/4 частину домоволодіння, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.10 договору, покупець - [PERSON] набув зазначене домоволодіння за нотаріально посвідченою згодою дружини, [PERSON] . Придбане домоволодіння за їх домовленістю було зареєстровано на ім`я [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 10-11). Як передбачено ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Згідно з вимогами ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до норм ч.1 ст. 372 ЦК України, ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК Україникожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу майна, що є у спільній сумісній власності. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 1 298,57 грн., понесені нею при зверненні в суд та підтверджені квитанцією (а.с. 1).

Outcome: approved