Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом, в якому зазначила, що 16.11.2017 року вона прийнята на роботу касира у ТОВ «ФК «Октава фінанси», де працювала на відповідній посаді за адресою: м. Житомир, вул. Небесної Сотні, 14. Представником товариства 19.12.2017 року у позивача відібрано ключі від пункту обміну, де особа працювала, з 20.12.2017 року доступ до робочого місця був відсутнім. На ім`я директора відповідачем поштою направлено заяву про звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. На вказану заяву ТОВ «Фінансова компанія «Октава фінанси» листом від 20.01.2018 року повідомила позивача про необхідність надання пояснень про причини відсутності на робочому місці з 01.02.2018 року по 22.01.2018 року. За наслідком повторного направлення заяви про звільнення згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України позивачем отримано лист з повідомленням про звільнення з посади з 01.02.2018 року на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю на робочому місці. Позивач вказує на порушення законодавства про працю з боку працедавця, просить змінити формулювання причин звільнення із «звільнена за прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України» на «звільнена за власним бажанням (внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), ч.3 ст. 38 КЗпП України. Крім того, з урахуванням поданих уточнень, позивач просить стягнути з відповідача вихідну допомогу при звільненні в сумі 11169 грн., не виплачену заробітну плату в сумі 3723 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 329,66 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати (станом на 12.07.2018 року) в сумі 8406,33 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 10\~000,00 грн. У поданому відзиві відповідач заперечує з приводу задоволення позову та зауважує, що позивача з 16.11.2017 року прийнято на роботу із випробувальним строком тривалістю три місяці і наказом № 65/2-к від 01.02.2018 року звільнено з роботи з 01.02.2018 року за п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули. Відповідач не визнає порушення ним як працедавцем законодавства про працю, посилається на докази, що підтверджують відсутність позивача на робочому місці, зокрема табелі обліку робочого часу, акти комісії про відсутність на робочому місці, доповідні записки. Подана заява про звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, на думку сторони, є наміром позивача уникнути відповідальності за винні дії, що пов»»язані із неповерненням ввірених матеріальних цінностей. Звертає увагу, що позивачу виплачено заборгованість із заробітної плати за листопад 2017 року в сумі 1288,00 грн., за грудень 2017 року в сумі 2576,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку при звільненні в сумі 249,30 грн., середній заробіток за час затримки до дня фактичного розрахунку за період з 01.02.2018 року по 27.04.2018 року в сумі 7224,15 грн. Відповідач також зазначає, що заявлена позивачем вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставна. Відповіддю на відзив позивач визнала сплату частини заборгованості з боку позивача, у зв`язку з чим змінила розмір заявлених вимог до вищезгаданого. У запереченнях на відповідь на відзив ТОВ «Фінансова компанія «Октава фінанси» повторно зауважило на відсутності факту порушень вимог законодавства працедавцем, безпідставності заявлених позивачем вимог. В судове засідання позивач надала заяву про можливість слухання справи у її відсутності. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом встановлено наступні обставини. Наказом ТОВ «Фінансова компанія «Октава фінанси» від 16.11.2017 року позивача [PERSON] прийнято на роботу з 16.11.2017 року на посаду касира зі строком випробування три місяці, визначенням тривалості робочого тижня 40 год. та окладом 3200,00 грн. Заявою про звільнення, направленою на адресу ТОВ «Фінансова компанія «Октава фінанси» 20.12.2017 року, позивач просила розірвати договір за ч.3 ст. 38 КЗпП України та зазначила, що громадянин [PERSON] відібрав ключі від пункту обміну, де вона працювала, доступ до робочого місця відсутній. Згідно загального змісту повідомлень від 17.01.2018 року, 24.01.2018 року, 01.02.2018 року, направлених за місцем проживання позивача, ТОВ «Фінансова компанія «Октава фінанси» просило працівника вказати про причини відсутності на робочому місці в періоди з 02.01.2018 року по 17.01.2018 року, вказувало на відсутність працівника в період з 02.01.2018 року по день складення повідомлення, зауважило на необхідності з`явитись з метою розв`язання виниклих питань. Наказом ТОВ «Фінансова компанія «Октава фінанси» № 65/2-к від 01.02.2018 року позивача звільнено за прогул без поважних причини, учинений з 02.01.2018 року по 01.02.2018 року (п.4 ст. 40 КЗпП України). У відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно з ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За положеннями ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. З наведеного правового регулювання слід дійти висновку, що в обов`язки працедавця покладається організація праці працівника в такий спосіб, що забезпечуватиме повноцінну та ефективну реалізацію права особи на працю, з дотриманням внутрішнього розпорядку як дієвого забезпечення вищевказаних прав працівника з одного боку та запиту власника або уповноваженого ним органу на отримання результатів трудового використання з іншого. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд приходить до висновку про невиконання відповідачем як працедавцем вимог законодавства про працю, що виявилось у перешкоджанні допуску до робочого місця позивача. Вказане є підставою для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. Висновок суду грунтується на досліджених в судовому засідання доказах: заяві позивача від 20.12.2017 року із викладенням обставин про не допуск до робочого місця з вимогою про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України, квитанцією про направлення поштової кореспонденції вказаною датою, змістом пояснень, отриманих 30.12.2017 року оперуповноваженим ВКП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від [PERSON] . У поясненнях особа зауважила, що є представником ТОВ «Фінансова компанія «Октава фінанси», 19.12.2017 року за місцем розташування Житомирського відділення № 10, що по вул. Небесної Сотні, 14, на виконання завдань керівництва вирішував спірні питання щодо нестачі коштів з касиром [PERSON] Є необхідним звернути увагу, що 02.02.2018 року слідчим суддею Богунського районного суду м.Житомира постановлено ухвалу, якою зобов`язано уповноважених осіб Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] від 20.12.2017 року. Відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Суд зауважує, що істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства та їх поважність не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені.\~ За встановлених у судовому засіданні обставин про не виконання працедавцем законодавства про працю, правомірності застосування положень ч.3 ст. 38 КЗпП України, вказані відповідачем обставини про відсутність працівника на робочому місці після отримання такої заяви не має правового значення у відносинах із працівником. Суд приходить до висновку про необхідність зміни формулювання причин звільнення позивача, вказавши про звільнення за власним бажанням (внаслідок не виконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору) ч.3 ст. 38 КЗпП України. Датою звільнення, за відсутності іншої вимоги позивача, слід залишити відповідну до звільнення за наказом працедавця, тобто 01.02.2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗПП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 3723 гривні. Оскільки відповідачем визнано виплату заробітної плати по грудень 2017 року включно, суд вважає обгрунтованиим вимоги позивача про стягнення на її користь 3723,00 грн. як заборгованості з виплати заробітної плати, що виникла за період з 01.01.2018 року по 01.02.2018 року. За положеннями ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Статтею 6 Закону України «Про відпустки» визначено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до п.2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Оскільки відповідачем не виплачено компенсацію за невикористані працівником два дні відпустки, суд, з огляду на середньоденну заробітну плату працівника за період грудень 2017 - січень 2018 року в розмірі 164,83 грн., стягує з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Октава фінанси» на користь [PERSON] 329,66 грн. відповідної компенсації. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачем не здійснено повного розрахунку із працівником, суд застосовує наведену норму та стягує на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.04.2018 року по 12.07.2018 року в сумі 8406,33 грн. Згідно зі ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 6 статті 36\~та\~пунктах 1,\~2\~і\~6 статті 40\~цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38\~і\~39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Оскільки порядок\~ \~обчислення \~ середньої\~ \~заробітної \~плати,\~визначений постановою\~Кабінету Міністрів\~України \~від 8\~лютого 1995\~р.\~N\~100,\~застосовується у\~випадках (крім\~іншого):\~ виплати вихідної допомоги (підпункт «є» пункту І порядку), суд не може погодитись з аріфметичним обрахунком загального розміру вихідної допомоги, наведеним позивачем. Так, середньомісячна заробітна плата працівника за період грудень 2017 січень 2018 року становить 3461,50 грн. З огляду на викладене, підлягає до стягнення з відповідача сума вихідної допомоги у розмірі, не менше тримісячного середнього заробітку, що становить 10384,50 грн. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступні обставини. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Судом враховано, що внаслідок не виконання вимог законодавства про працю, необґрунтованого застосування нормативного акту при звільненні, який не підлягав до застосування, позивач зазнала суттєвих та чутливих змін у житті, була змушена прикласти додаткових зусиль для відновлення порушених прав. Суд погоджується з доводами позивача про душевні хвилювання, що супроводжувались даними подіями. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір моральної шкоди в сумі 1000,00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволених вимог відшкодовує з відповідача на користь держави витрати з оплати судового збору, від яких позивач звільнена на підставі положень Закону України «Про судовий збір», в сумі 640,30 грн., та стягує на користь позивача часткову суму судового збору, сплаченого неї при зверненні до суду, - в розмірі 587,30 грн. Підлягає до\~часткового відшкодування,\~з врахуванням\~принципу пропорційності,\~витрати на\~професійну правничу\~допомогу,\~оплата яких\~підтверджується квитанцією\~до прибуткового\~касового ордеру\~№ 16.\~Суд стягує\~на користь\~позивача наведені\~витрати в\~сумі 8333,30\~грн.

Outcome: partial