Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути їй перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS], що належить їй на праві власності. Позов мотивований тим, що [PERSON] є одноособовою власницею спірної квартири з 18.09.2014 року, яку отримала в дар від сина [PERSON], проте, в квартирі без правових підстав проживає її колишня невістка [PERSON] з сином [PERSON], які не є членами її сімї. На думку позивачки право члена сімї власника житлового приміщення є похідним від права власника цієї квартири, а його припинення припиняє право члена її сімї на користування цим житлом. За таких обставин позивач вважає, що проживання відповідачів у належній їй на праві власності квартирі обмежує її права на вільне володіння, користування та можливості розпорядження цим майном. Дані обставини стали підставою для звернення суду.\~ Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 07 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2015 року, у позові було відмовлено, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року зазначені Рішення та Ухвала були скасовані з тих підстав, що відповідач є колишнім членом сімї [PERSON], який на теперішній час не є власником спірної квартири. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] предявлені позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити повністю, додатково зазначивши, що позивачка не може проживати в належній їй на праві власності квартирі, оскільки у неї з відповідачами постійно виникають конфлікти.\~ Відповідачі у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити повністю з тих підстав, що постійно проживали у квартирі разом з сином позивачки [PERSON] та після розірвання шлюбу залишились проживати як члени сімї, у проживанні відповідачки не перешкоджають. Вислухавши сторони, допитавши свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою від 15.04.2003р., реєстровий номер 5-461, [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS]. За його згодою в дану квартиру, як члени його сімї, вселилися, а згодом зареєстрували місце свого проживання його дружина [PERSON] та син [PERSON]\~\~ У 2008 році за його ж згодою у квартиру вселилася та зареєструвала своє місце проживання його мати [PERSON] та почала проживати разом з ними.\~ 11.09.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] за рішенням суду був розірваний.\~ Рішенням\~Суворовського районного суду\~м.Одеси від 20 жовтня 2010 року, залишеному в силі ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня\~2011 року, ухваленому у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту належності нерухомого майна на праві особистої власності, за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на ? частину автомобіля, було встановлено, що \~квартира\~[ADDRESS], була його особистою приватною власністю. Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно договору дарування від 18.09.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 5-1569, [PERSON] подарував спірну квартиру своїй матері [PERSON]\~ Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], котрі є давніми знайомими сина позивачки, суду повідомили, що позивачка разом з сином вимушені проживати у прибудові до гаражу у дворі будинку, оскільки їй перешкоджають у проживанні колишня невістка з сином. Допитаний як свідок син позивачки [PERSON] також підтвердив факт перешкоджання у проживанні його матері колишньою дружиною та поінформував, що здійснив ремонт у прибудові у дворі будинку ще у 2008 році і з того часу разом з матірю там проживають. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідачі без жодної правової підстави користуються майном, що перебуває у власності позивача на законних підставах, не являються членом її сімї у розумінні норм Сімейного Законодавства та ч.4 ст.156, ст.64 ЖК України, що унеможливлює застосування ч.1 ст.405 ЦК України, суд вважає вимоги позивача в частині виселення відповідачів законними й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачка є інвалідом 2-ї групи та судовий збір при зверненні до суду не сплачувала, тому у відповідності до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України Про судовий збір, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок у рівних частках з кожного із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved