Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому просить суд стягнути на свою користь інфляційні втрати з 01.01.2012р. по 01.02.2017р. у сумі 66 445,75 грн., 3 % річних від простроченої суми з 01.01.2012р. по 01.02.2017р. у сумі 9 743,62 грн., послуги маклера у сумі 4 400,00 грн. та відповідальність, передбачену п.6 договору завдатку від 01.08.2011р. у сумі 24 000,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2017р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 24 000,00 грн. в якості відповідальності, передбаченої п.6 договору завдатку від 01.08.2011р. Позовна заява мотивована тим, що у зв'язку з невиконанням відповідачем рішення суду про стягнення з неї на користь позивача грошових коштів, на думку позивача, відповідач повинна їй відшкодувати інфляційних втрати та три відсотки річних від простроченої суми, а також у зв'язку з невиконанням умов договору завдатку відшкодувати послуги маклера. Позивач у судове засідання не з'явилась, натомість її представник надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутності або інформації про поважність причин неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2014р., у зв'язку з невиконанням [PERSON] умов договору завдатку від 01.08.2011р., стягнуто з останньої на користь позивача грошові кошти у сумі 104 000,00 грн., грошові кошти у сумі 11 260,00 грн., як вартість безпідставно набутого майна та судові витрати по справі у сумі 1 161,80 грн. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.05.2015р. вказане заочне рішення змінено в частині стягнутої суми 104 000,00 грн. та судового збору, зменшено стягнуту суму з 104 000,00 грн. до 52 000,00 грн. та суму судового збору до 632,60 грн. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішень суду відкривалось виконаче провадження № 49237322, проте рішення суду в добровільному порядку не виконані. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Враховуючи, що судами першої та апеляційної інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 63 892,60 грн., і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, суд доходить висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які [PERSON] належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивачки інфляційних витрат та 3 % річних, з моменту ухвалення рішення апеляцйної інстанції, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016р. №6-2168цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України. Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період до дня набрання законної сили рішенням про стягнення коштів з відповідача. Враховуючи вищевказане, беручи до уваги, що відповідач з травня 2015 року свої грошові зобов'язання не виконує та має заборгованість у розмірі 63 892,60 грн., суд доходить висновку про достатність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання основного зобов'язання за період з травня 2015 року по лютий 2017 року у загальному розмірі 15 591,52 грн., які складаються з: інфляційних втрат за період з травня 2015 року по грудень 2015 року у розмірі 2 875,16 грн. (63 892,60 грн.*1,022*1,004*0,99*0,992*1,023*0,987*1,02*1,007-63 892,60 грн.), інфляційних втрат за період з січня 2016 року по грудень 2016 року у розмірі 7 922,68 грн. (63 892,60 грн.*1,124-63 892,60 грн.), інфляційних втрат за січень 2017 року у розмірі 702,81 грн. (63 892,60 грн.* 1,011-63 892,60 грн.); трьох відсотків річних за 779 днів прострочення зобов'язання у розмірі 4 090,87 грн. (63 892,60 грн.*3%:365*779). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Враховуючи встановлений судовими рішеннями факт порушення відповідачем умов договору, суд також доходить висновку про достатність правових для стягнення з [PERSON] на користь позивача збитків у сумі 4 400,00 грн., які відповідно до п.7 договору від 01.08.2011р. були сплачені [PERSON] за послуги маклера. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial