Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просила визначити порядок користування та виділити в натурі земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок під № 18, що знаходиться в м. Кропивницький по провулку Аджамському та належить їй і відповідачу [PERSON] з урахуванням встановлених часток в нерухомості. Позов обґрунтовано\~тим,\~що вона\~є власником\~Ѕ вищезазначеного\~будинку відповідно\~до свідоцтва\~про право\~на спадщину\~по заповіту\~від 18.06.1988\~року.\~Спадщину вона\~отримала від\~[PERSON].\~Зазначений будинок\~належить їй\~та відповідачу\~на праві\~спільної часткової\~власності із\~встановленим порядком\~користування. Порядок користування будинком з надвірними будівлями, а також земельної ділянки частково було встановлено попередніми власниками будинку, відповідно до рішення суду по справі № 2-560-68 від 27.07.1968 року. Відповідно до цього рішення питання щодо права користування земельною ділянкою вирішено частково, а саме, вирішено питання щодо порядку користування земельною ділянкою відведеною під сад та город. Фактично у [PERSON], спадкоємицею якої є вона, знаходиться в користуванні 268,58 кв.м. зайняті під садом та городом, у відповідача 350,22 кв.м., питання щодо порядку користування двором залишено без розподілу у загальному користуванні. Станом на момент подання позову, склались неприязні стосунки між нею та відповідачем, яким створюються штучні перешкоди у користуванні спільним двором, встановлено камери відеоспостереження, які направлені на її вікна та вхідні двері. Вона неодноразово пропонувала відповідачу встановити порядок користування двором та встановити розподільчий паркан, але згоди отримано не було. [PERSON] визначення меж та розподілу земельної ділянки вона позбавлена належного обслуговування своєї частини житлового будинку та не може реалізувати своє право на безоплатну приватизацію землі, що знаходиться під її частиною житлового будинку. Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просила задовольнити позов. В свою чергу, відповідач [PERSON] вимоги позову не визнала та звернулась в суд із зустрічним позовом, в якому просила зобовязати відповідача (позивача за первісним позовом [PERSON]С.) знести самочинно збудований гараж та самочинно збудований фундамент, що розташовані за вищевказаною адресою. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що [PERSON] і [PERSON] були попередніми власниками спірного будинку. Кожному із співвласників нерухомого майна (будинку) належала на праві власності відповідна частина. Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.04.1959 року міськвиконкомом (горисполкомом) продано [PERSON] 13/30 частини домоволодіння, а рішенням міськвиконкому від 03.12.1958 року була визначена частина домоволодіння, якою володіла [PERSON] в натурі. Іншому власнику, [PERSON], домоволодіння належало па праві власності в частці, що складає 17/30 відповідно до договору купівлі-продажу від 12.08.1958 року за реєстровим № 2-4777 та від 11.04.1959 року за реєстром № 2-1618. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, загальною площею 951,40 кв.м, на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 15.07.1953 року за № 768-С, зареєстрований вищезазначеними співвласниками. В подальшому між співвласниками виник спір, щодо належних на праві власності господарських будівель, а також щодо користування земельною ділянкою і рішенням народного суду м. Кіровограда від 27.06.1968 року, позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, в порядку розподілу земельної ділянки, домоволодіння по провулку Аджамському № 18 в м. Кіровограді, виділено в користування [PERSON] 268,58 кв.м., а [PERSON] виділено 350,22 кв.м. «согласно границ, указанных в усадебном плане межгорбюротехинвентаризации от 17.06.1968 года из площади, находящейся под садом. Двор оставить в общем пользовании сторон. В остальной части иска отказать». [PERSON] ще кілька разів намагалася переглянути порядок використання земельної ділянки, проте ухвалами від 28.01.1975 року, від 24.10.1983 року та від 14.07.1987 року їй було відмовлено у прийнятті позовної заяви у звязку з тим, що зазначений спір між тими самими особами вже розглянуто і вирішено по суті. За час спільного використання двору, кожний із співвласників зробив добудови і прибудови до будинку, побудував господарські будівлі, і часини, що належать їм змінилися та стали рівними. Кожному на праві власності належала 1/2 частина будинку. Користування садом та двором здійснювалося відповідно до встановленого судовим рішенням порядку. В подальшому, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.06.1988 року № 1-1963, власником 1/2 частини, що належала [PERSON], стала [PERSON], а власником іншої 1/2 частини будинку, що належала [PERSON]. (на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.07.1995 року № 5-2382 стала [PERSON] Після [PERSON], в порядку спадкування, право на 1/2 частину будинку перейшло до неї, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину заповітом від 24.03.2009 року. В 2014 році відповідач [PERSON], разом з членами своєї сімї, розпочала неузгоджене з нею будівництво на території загального двору. Оскільки вона проживє за зазначена адресою лише в літку, то в 2016 році, по факту побачила вже побудований гараж, який за розмірами перевищує знесений маленький сарай, що був розташований на тому місці раніше. До гаражу прибудовано вольєр для собаки-вівчарки, який також зведено без її дозволу. Вольєр знаходиться точно навпроти вікна її кухні. Собаки утримуються без додержання санітарно-гігієнічних норм, що є причиною постійного смороду в дворі. До своєї частини будинку відповідач [PERSON], разом з членами своєї сімї, самовільно прибудувала фундамент, який переходить в загальний двір та звужує його. Крім того, на розі фундаменту, посеред двору, встановлено металевий стовп, на якому закріплені провисаючі електричні проводи до незаконно спорудженого гаражу та встановлена супутникова антена, що звужує проїзд транспорту на загальне подвіря. Вважає, що відповідач порушує її права власника та посилаючись на вказані обставини і норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом вимоги позову підтримав, вимоги зустрічного позову не визнав, надав суду заперечення на зустрічний позов, зазначивши, що проведене будівництво не порушу права відповідача. Ухвалою суду від 04.10.2018 року у справі замінено відповідача [PERSON] на [PERSON] у звязку з укладеним між [PERSON] та [PERSON] договором дарування належної їй на праві власності Ѕ частини житлового будинку з відповідними господарсько-побутовими будівлями за № 18 по провулку Аджамському в м. Кропивницький від 11.10.2017 року. Представник відповідача [PERSON] вимоги первісного позову не визнав, вимоги зустрічного позову підтримав, посилаючись на зазначені в зустрічному позові обставини та заперечення проти первісного позову. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОКП «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації», Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області, Управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені, причини неявки не сповістили. Представник ОКП «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області надав суду пояснення щодо позову. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] [PERSON], представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.06.1988 року є власником 1/2 частини будинку з надвірними будівлями розташованого у м. Кропивницькому по провулку Аджамському, 18. Спадщину вона отримала від [PERSON]. Власником іншої 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за вищевказаною адресою відповідно до договору дарування від 11.10.2017 року є відповідач [PERSON]. Договір дарування між ним укладено з [PERSON], яка була відповідачем по справі. Зазначений вище житловий будинок належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу із встановленням порядку його користуванням. Як встановлено в судовому засіданні власниками вказаного будинку були [PERSON] і [PERSON]. Кожному із співвласників нерухомого майна (будинку) належала на праві власності відповідна частина. Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.04.1959 року міськвиконкомом (горисполкомом) продано [PERSON] 13/30 частини домоволодіння, а рішенням міськвиконкому від 03.12.1958 року була визначена частина домоволодіння, якою володіла [PERSON] в натурі. Іншому власнику, [PERSON], домоволодіння належало па праві власності в частці, що складає 17/30 відповідно до договору купівлі-продажу від 12.08.1958 року за реєстровим № 2-4777 та від 11.04.1959 року за реєстром № 2-1618. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, загальною площею 951,40 кв.м, на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 15.07.1953 року за № 768-С, зареєстрований вищезазначеними співвласниками. В подальшому між співвласниками виник спір, щодо належних на праві власності господарських будівель, а також щодо користування земельною ділянкою і рішенням народного суду м. Кіровограда від 27.06.1968 року, позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, в порядку розподілу земельної ділянки, домоволодіння по провулку Аджамському № 18 в м. Кіровограді, виділено в користування [PERSON] 268,58 кв.м., а [PERSON] виділено 350,22 кв.м. «согласно границ, указанных в усадебном плане межгорбюротехинвентаризации от 17.06.1968 года из площади, находящейся под садом. Двор оставить в общем пользовании сторон. В остальной части иска отказать». [PERSON] ще кілька разів намагалася переглянути порядок використання земельної ділянки, проте ухвалами від 28.01.1975 року, від 24.10.1983 року та від 14.07.1987 року їй було відмовлено у прийнятті позовної заяви у звязку з тим, що зазначений спір між тими самими особами вже розглянуто і вирішено по суті. Таким чином, порядок користування земельною ділянкою між співвласниками вирішено в судовому порядку. За час спільного використання двору, кожний із співвласників зробив добудови і прибудови до будинку, побудував господарські будівлі, і часини, що належать їм змінилися та стали рівними. Кожному на праві власності належала 1/2 частина будинку. Користування садом та двором здійснювалося відповідно до встановленого судовим рішенням порядку. В подальшому, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.06.1988 року № 1-1963, власником 1/2 частини, що належала [PERSON], стала [PERSON], а власником іншої 1/2 частини будинку, що належала [PERSON]. (на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.07.1995 року № 5-2382 стала [PERSON] Після [PERSON], в порядку спадкування, право на 1/2 частину будинку перейшло до [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину заповітом від 24.03.2009 року. Порядок користування будинком з надвірними будівлями, а також земельної ділянки частково було встановлено попередніми власниками будинку, відповідно до рішення суду по справі № 2-560-68 від 27.07.1968 року. Відповідно до цього рішення питання щодо права користування земельною ділянкою вирішено частково, а саме, вирішено питання щодо порядку користування земельною ділянкою відведеною під сад та город. Фактично у [PERSON], спадкоємицею якої є позивачка - [PERSON] знаходиться в користуванні 268,58 кв.м. зайняті під садом та городом, у відповідача 350,22 кв.м. питання щодо поряду користування двором залишено без розподілу у загальному користуванні. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 4 ст. 357 ЦК України визначено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У разі недосягнення згоди між співвласниками у праві спільної часткової власності про порядок володіння і користування спільним майном співвласник має право звернутися до суду з позовом про надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а якщо це неможливо - вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до абзаців 2 - 4 п. 10 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» правило статті 1225 ЦК (435-15)\~про те,\~що при\~переході до\~спадкоємців права\~власності на\~житловий будинок,\~інші будівлі\~та споруди\~до них\~переходить право\~власності або\~право користування\~земельною ділянкою,\~на якій\~вони розміщені,\~і у\~розмірі,\~який необхідний\~для їх\~обслуговування,\~якщо інший\~її розмір\~не визначений\~заповітом,\~необхідно розуміти\~так,\~що така\~ділянка переходить\~у власність\~або користування\~спадкоємців,\~якщо її\~було надано\~в установленому\~порядку,\~в межах,\~визначених при\~наданні,\~за умови,\~що спадкодавець\~не складав\~заповіту щодо\~розпорядження земельною\~ділянкою,\~належною йому\~на праві\~власності.\~Спадкодавець може\~передавати за\~заповітом частину\~належної йому\~земельної ділянки,\~тоді інша\~частина цієї\~ділянки спадкується\~за законом.\~У разі\~коли спадкодавець\~заповів всю\~земельну ділянку\~або її\~частину іншим\~особам,\~які не\~успадковували нерухоме\~майно,\~то спадкоємці\~мають право\~на земельну\~ділянку,\~на якій\~розміщено нерухоме\~майно та\~на частину\~ділянки,\~яка є\~необхідною для\~його обслуговування,\~незалежно від\~змісту заповіту.\~За такими\~правилами здійснюється\~й перехід\~права на\~землю при\~спадкуванні права\~на частину\~нерухомого майна, а якщо був установлений порядок користування ним - то з урахуванням цього порядку. Відповідно до ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (ч.4 ст.120 ЗК України). Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За законом, кожен із співвласників жилого будинку має право користування відповідною (рівною частці у жилому будинку) частиною присадибної земельної ділянки. Як роз'яснено у пп. «г» п. 18 постанови Пленуму Верховного\~Суду України\~від 16.04.2004\~року №\~7 (із змінами) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розділу X «Перехідні положення» ЗК), одержані ними до 01 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120\~ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року № 1702- УІ (п.п. «гІ» п.18 постанови ПВСУ від 19 березня 2010 року № 2). Як встановлено судом попередніми власниками будинку встановлено в судовому порядку порядок користування земельною ділянкою, як тією, що під садом, так і тією, що під двором, оскільки облаштування окремого вїзду є не можливим, судом зроблено висновки про спільне використання двору, а тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Щодо вимог зустрічного позову судом встановлено та не заперечується і позивачем [PERSON], що на території спільного двору нею самочинно збудовано гараж, який в технічному паспорті від 29.07.2016 року зазначено під літ. В, а також самочинно збудовано фундамент, який в технічному паспорті від 29.07.2016 року зазначено під літ. а3. Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним будівництвом, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) його збудовано без відповідного документа чи належно затвердженого проекту; 3) він збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним. За змістом частин 4 та 7 ст. 376 цього Кодексу залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат. З урахуванням змісту цієї статті в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом ст. 376 цього Кодексу вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс 14). Відповідно до п. 1, п. 2, Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», положення статті 376 ЦК поширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна як фізичними, так і юридичними особами. Як зазначає позивач за зустрічним позовом самовільно прибудований відповідачем фундамент, який переходить в загальний двір, звужує його. Крім того, на розі фундаменту, посеред двору, встановлено металевий стовп, на якому закріплені провисаючі електричні проводи до незаконно спорудженого гаражу та встановлена супутникова антена, що звужує проїзд транспорту на загальне подвіря. За вказаними фактами вона неодноразово зверталась до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції, Спеціалізованої інспекції Кіровоградської міської ради. Згідно листа\~начальника Спеціалізованої\~інспекції Кіровоградської\~міської ради\~від 20.12.2016\~року за\~вих.\~№ Н-492\~у ході\~перевірки інспектором\~спеціалізованої інспекції\~відповідно до\~підпункту 1\~п.\~2\~розд.\~7\~Правил благоустрою\~міста Кіровограда,\~затверджених рішенням\~Кіровоградської міської\~ради від\~05.06.2012\~року №\~1710,\~за захаращення\~прилеглої території\~будівельним матеріалом\~на мешканця\~квартири №\~1\~житлового будинку\~№ 18\~по пров.\~Аджамському,\~складено протокол\~про адміністративне\~правопорушення,\~передбачене ст.\~152\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення,\~для притягнення\~до відповідальності. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом доведено факт порушення його прав, а тому вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вказаної норми та Закону України «Про судовий збір», суд відносить судові витрати по даній справі, які понесені позивачем (за первісним позовом) за її рахунок та понесені відповідачем (за зустрічним позовом) також за його рахунок, так як ним не ставляться вимоги про компенсацію судових витрат. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved