Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому зазначила, що 19 листопада 2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , 06 квітня 2012 року народилась дочка [PERSON]. Просить шлюб розірвати, мотивуючи тим, що їх сімя розпалась через сварки та бійки, які вчиняв відповідач, в даний час проживають окремо та не спілкуються. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, додатково пояснила, що вдруге звертається в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, оскільки останній не змінив своєї поведінки в сімї, тому вона відмовляється від примирення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши позивача, дослідивши докази справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 113138 від 19 листопада 2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Барського районного управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб 19 листопада 2011 року, про що зроблено актовий запис № 200. Згідно свідоцтва про народження серії І-АМ № 218355 від 11 квітня 2012 року, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині 3 ст. 115 цього ж Кодексу зазначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача; позивач вдруге звертається з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, тому вжиття судом заходів до збереження сімї шляхом надання строку на примирення є недоцільним; позивач стверджує, що відповідач не змінив поведінку в сімї та наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач, не зявившись в судове засідання, тим самим довів своє небажання зберегти шлюб, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Щодо клопотання позивачки про присвоєння їй дошлюбного прізвища, то варто зазначити, що право відновити дошлюбне прізвище, яке передбачено ст. 113 СК України, вона може реалізувати через орган державної реєстрації актів цивільного стану, в порядку передбаченому ст. 15 Закону України «Про Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року. Про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається лише в тому випадку, коли справа про розірвання шлюбу розглянута у поряду окремого провадження ( ч.3 ст.234 , ч.8 ст. 235 ЦПК України). Згідно ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved