Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на майно, яке зазначене в акті опису й арешту майна від 11 вересня 2013 року, складеного державним виконавцем відділу ВДВС Олександрівського РУЮ Шевченко Г.Д. та зняти з нього арешт, обґрунтовуючи це тим, що 11.09.2013 року державним виконавцем ВДВС Олександрівського РУЮ було складено акт опису й арешту майна, згідно якого при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Олександрівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 275326 грн., в будинку по [ADDRESS] було описано і накладено арешт на майно: кухня вуглова 2x3 (4 навісних шафи, 4 напольні, пенал) кольору горіх з дверками кольору слонова кістка; диван вугловий кухонний, кольору бежевого, обшивка кожзам; телевізор Ріоnееr чорного кольору; мікрохвильова піч Samsung; стінка меблева 4 м (дві шафи платяні, сервант, книжкова шафа); пральна машина автомат Електролюкс білого кольору; кондиціонер Xitachi; супутникова тарілка з тюнером Skygat; посудомийна машина Indezit; стіл кухонний дубовий, проте на описане майно не може бути звернено стягнення, так як воно належить не боржникові, а є особистою власністю позивача. В позовній заяві позивач вказує на те, що зазначене майно було придбано нею на протязі 2010-2012 років, після придбання майна воно в подальшому було передано на зберігання доньці позивача [PERSON], яка проживає разом з [PERSON] в [ADDRESS]. Звернувшись в січні 2014 року до [PERSON] про повернення майна, яке було надане їй в користування, позивач отримала відмову. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, позов визнав, пояснив, що вищезазначене майно належить позивачу, їм з дружиною воно було надано позивачем в тимчасове користування. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явилася, позов визнала. Проте при дачі пояснень відповідач [PERSON] плутається щодо того чи було надано вищезазначене майно їм з чоловіком на зберігання чи в користування. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, проти позову заперечує, пояснює, що відповідач [PERSON] позичив у нього гроші, після чого про це був укладений та нотаріально завірений договір, проте відповідач [PERSON] від договору відмовився, гроші не повернув, в зв'язку з чим виникла необхідність звернутись в суд про стягнення з [PERSON] боргу, позовні вимоги були задоволені, після чого виконавчий лист був переданий на виконання до ВДВС Олександрівського РУЮ. Поки тягнувся судовий процес [PERSON] частину майна переписав на свою доньку, крім того відповідач робить все можливе, щоб рішення суду виконано не було. Також відповідач [PERSON] зазначає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] постійно плутаються у своїх показах щодо того чи в користування їм надано майно чи на зберігання. Відповідач [PERSON] вказує, що вуглова кухня, а також посудомийна машина та пральна машина, які вбудовані в неї робилися на замовлення саме під розміри кухні, яка знаходиться в будинку відповідачів [PERSON] та [PERSON] Даним майном відповідачі користуються 2-3 роки. Також відповідач [PERSON] посилається на те, що у відповідності з ч. 3 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, проте ніякого письмового договору зберігання між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено не було. Відповідач [PERSON] вказує на те, що в накладних та товарних чеках наданих позивачем відсутні відомості про, те хто є отримувачем купленого майна, також позивачем не надано доказів того, що майно, яке зазначене в акті опису та арешту майна, та майно, яке зазначене в наданих накладних та товарних чеках є одним і тим самим майном. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розгляди без його участі, вирішення справи покладає на розсуд суду. Заслухавши представника позивача, відповідачів та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що згідно акту опису і арешту майна від 11 вересня 2013 року, складеного державним виконавцем відділу ВДВС Олександрівського РУЮ Шевченко Г.Д., при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Олександрівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 275326 грн., в будинку по [ADDRESS] було описано і накладено арешт на майно: кухня вуглова 2x3 (4 навісних шафи,4 напольні, пенал) кольору горіх з дверками кольору слонова кістка; диван вугловий кухонний, кольору бежевого, обшивка кожзам; телевізор Ріоnееr чорного кольору; мікрохвильова піч Samsung; стінка меблева 4 м (дві шафи платяні, сервант, книжкова шафа); пральна машина автомат Електролюкс білого кольору; кондиціонер Xitachi; супутникова тарілка з тюнером Skygat; посудомийна машина Indezit; стіл кухонний дубовий. Відповідно до рахунку від і 5 грудня 2011 року, товарного чека № 44 від 15 грудня 2001 року, товарного чека № 47 від 28 грудня 2011 року в ПП [PERSON] м. Черкаси, [PERSON] було придбано комплект меблів для кухні вугловий - 6700 грн. Відповідно до товарного чеку від 22 жовтня 2011 року в ПП [PERSON] м. Черкаси [PERSON] було придбано м'який куточок - диван, бежевого кольору, кожзам - 2280 грн. Відповідно до накладної від 28 квітня 2010 року в ПП [PERSON] м.Черкаси [PERSON] було придбано телевізор Ріоnееr 3200грн, супутникову тарілку 315 грн з тюнером Skygat 480 грн. Відповідно до рахунку №17 від 10 березня 2011 року, товарного чеку №15 від 10 березня 2011року, товарного чеку №16 від 29 березня 2011 року в ПП [PERSON] м. Черкаси [PERSON] було придбано комплект мебелі (стінку) - 7600грн. Згідно товарного чеку №18 від 03 серпня 2011 року в ПП [PERSON] м. Умань [PERSON] було придбано кондиціонер Xitachi -1800грн. З товарного чеку №31 від 02 листопада 2012 року, рахунку від 02 листопада 2012 року в ПП [PERSON] м. Черкаси вбачається, що [PERSON] було придбано стіл дубовий - 1400 грн. Накладною від 18 березня 2010 року в ПП [PERSON] м. Харків, підтверджується, що [PERSON] було придбано мікрохвильову піч Samsung - 860 грн. пральну машинку Електролюкс 1230 грн., посудомийну машину Indezit 1640 грн. Частиною 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття арешту з зазначеного майна. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд не приймає до уваги доводи позивача та відповідачів [PERSON] та [PERSON] щодо того, що спірне майно належить позивачу, та було передано позивачем відповідачам [PERSON] та [PERSON] на зберігання, оскільки вважає, що вони знаходяться в родинних відносинах, а тому з метою ухилитись від цивільно-правової відповідальності дають неправдиві покази. В судовому засіданні відповідач [PERSON] стверджував, що спірне майно було їм передано позивачем в користування, а відповідач [PERSON] корегувала його, стверджуючи, що майно передано на зберігання. При цьому час передання на зберігання або в користування позивачем та відповідачами не зазначався. Зі слів відповідачів [PERSON] та [PERSON] однією із умов передачі майна позивачем є те, що позивач коли-небудь переїде до них жити та буде користуватись цим майном, при цьому дату або час переїзду не визначено. Також суд не може взяти до уваги докази - накладні та товарні чеки, надані позивачем в підтвердження того, що саме нею було придбано майно, оскільки саме зазначення прізвища позивача на накладних та товарних чеках не є доказом того, що позивачу це майно належить. Суд розглядає справу в рамках наданих йому доказів. Самі фактичні обставини, а саме належне майно - кухня та вбудовані в неї пральна та посудомийна машини свідчать про налаштування цього майна на довготривалий час, а не на тимчасове використання, як надає пояснення позивач (а.с. 66). Позивач з пояснень відповідачів має своє майно, яке розташоване в її власному будинку. Позивач в судове засідання не з'явилась, посилаючись на неналежний стан здоров'я, в зв'язку з яким вона не може знаходитись в судовому засіданні. Письмове пояснення позивача суд не приймає, як належний доказ. Суд сприймає доводи відповідача [PERSON], що відповідачі [PERSON] та [PERSON] дають неправдиві покази для того, щоб уникнути відповідальності по цивільно-правовому зобов'язанню. У відповідності зі ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Отже, враховуючи вищевикладене, суд знаходить, що так як ніяких доказів щодо наявності зобов'язання по збереженню майна між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] встановлено не було, то спірне майно належить [PERSON] та [PERSON], які з метою ухилення від виконання рішення суду та збереження належного їм майно, дають неправдиві покази, а тому суд вважає, що вимоги позивача є незаконними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed