Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт з житлового будинку № 24 по вул. Нова в с. Лазурне Мелітопольського району Запорізької області, який накладено державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 червня 2005 року, зазначивши, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 березня 2002 року, посвідчено, що їй та третім особам належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності житловий будинок № 24 по вул. Нова в с. Лазурне Мелітопольського району Запорізької області. З метою реєстрації права власності на вказане майно позивач звернулась до органів реєстрації, однак їй було відмовлено в реєстрації нерухомого майна, оскільки наявна заборона, накладена органами державної виконавчої служби на вказане майно, де боржником зазначено ДП «НДГ Лазурне». При цьому на теперішній час у Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області будь-які виконавчі документи щодо вказаного боржника на виконанні не перебувають. Позивач в судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Мелітопольського району Запорізької області в судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача ДП «Лазурне» в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, по суті позовних вимог зазначила, що в провадженні відділу виконавчі документи, на підставі яких накладався арешт, не перебувають. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, від них надійшли заяви з проханням слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін та третії осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає необхідним повністю задовольнити позовні вимоги за наступних підстав: Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наданих сторонами копій документів, судом встановлено, що свідоцтвом про право власності на житло від 28 березня 2002 року, виданого Мелітопольською районною радою, посвідчено, що житловий будинок № 24 по вул. Нова в с. Лазурне Мелітопольського району Запорізької області, дійсно належить праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с.3/. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 ЦК України, державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Однак, у державній реєстрації речових прав на нерухоме майно позивачу було відмолено /а.с.6/. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність обтяжень прав на нерухоме майно. Так, під час проведення державної реєстрації нерухомого майна було встановлено, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 червня 2005 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області було накладено арешт на все майно, що належить ДП «НДГ Лазуре», зокрема: житловий будинок № 24 по вул. Нова в с. Лазурне Мелітопольського району Запорізької області /а.с.4,6/. Судом також встановлено, що арешт був накладений під час примусового виконання наказів №№ 13/431, 11/112, 8/4, виданих Господарським судом Запорізької області, вимог №№ Ю560У, Ю5601, виданих УПФУ в Мелітопольському районі про стягнення з ДП «НДГ Лазурне» на користь юридичних осіб 736\~877,27 грн. /а.с.4/. При цьому на теперішній час виконавчі документи у Мелітопольському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відносно ДП «НДГ Лазурне» не перебувають /а.с.5/. Крім того, відповідно до довідки КП «ММБТІ» № 109 від 04 лютого 2011 року право власності на житловий будинок № 24 по вул. Нова в с. Лазурне Мелітопольського району Запорізької області за ДП «НДГ Лазурне» не зареєстровано. Накладені органами державної виконавчої служби арешти унеможливлюють реалізацію позивачем своїх прав та інтересів щодо реєстрації нерухомого майна. Згідно\~ст. 328 ЦПК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 41 Конституції України наголошує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно\~Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004\~у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України\~(справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України\~та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать\~Конституції\~і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином,

Outcome: approved