Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого авансу в розмірі 8000 гривень, суми упущеної вигоди та судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона мала намір придбати квартиру в м.Києві і за допомогою оголошення в газеті «Авізо», де пропонувались квартири в новобудовах по вул.Лохвицька 1, 4, 5 в м.Києві познайомилась з чоловіком по імені [PERSON], який направив його до [PERSON], що представився директором ТОВ «Укрстроймонтаж». Відповідач повідомив, що дане підприємство є субпідрядною організацією при будівництві даних будинків, а тому має можливість продажу квартири за цінами, нижчими від цін забудовника. Вони попередньо домовились про купівлю квартири [ADDRESS]. Відповідач наголосив на необхідності внесення авансу в розмірі 8000 гривень, яку вона йому передала, про що він надав відповідну розписку. Позивач посилається на те, що 25.04.2012 р. в офісі «Альфа-банк» відповідач надав їй ознайомитися та підписати тексти договорів, відповідно до яких вона купувала квартиру у відповідача, а не у юридичної особи-забудовника. У неї виникли сумніви щодо оформлення даної угоди, вона попросила час для проведення консультацій з нотаріусом або юристом, як було попередньо домовлено, однак відповідач забрав договори та поїхав, відмовившись повернути аванс. Крім того позивач зазначає, що внаслідок зазначених дій відповідача вона зазнала збитків, оскільки кошти зберігає на депозитному рахунку в банку. Відповідно до інформаційної листівки ПАТ «Альфа-Банк», в якому вона зберігає кошти, ставка на депозити становить 18,5% річних, а тому втрачена вигода за період з 25.04.2012 р. по 25.04.2013 р. складає 1480 гривень. В ході судового розгляду позивач підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на те, що сума коштів, переданих відповідачу, є авансом, і саме внаслідок недотримання з боку відповідача домовленостей щодо укладання угоди купівлі-продажу квартири, зазначений договір не був укладений, а тому аванс підлягає поверненню. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що між сторонами укладався договір купівлі-продажу майнових прав на [ADDRESS]. Відповідач запропонував позивачу укласти зазначений договір, ними були обговорені істотні умови щодо предмету договору, його вартості. Позивач надала свою згоду і в рахунок оплати вартості предмета договору передала відповідачу 8000 гривень. Договір купівлі-продажу майнових прав між сторонами був укладений в усній формі 23.04.2012 р., а підписаний 24.04.2012 р., і розірваний у тій самій формі, а тому, на думку відповідача, аванс, внесений позивачем, не підлягає поверненню. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач мала намір придбати нерухоме майно в м.Києві. З оголошення в газеті «Авізо» вона дізналась про продаж квартир в будинку [ADDRESS]. Позивач, зустрівшись з [PERSON], домовились про умови укладення договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS], погодивши його істотні умови, а саме: предмет договору та його вартість. Суд не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що предметом договору повинна була бути безпосередньо [ADDRESS], як об»єкт нерухомого майна, а не майнові права, оскільки як зазначила сама позивач в ході судового розгляду вона знала, що даний будинок недобудований і не зданий в експлуатацію, а тому квартири в даному будинку не можуть бути предметом продажу як об»єкти нерухомого майна. Допитаний в ході судового розгляду свідок [PERSON] та відповідач підтвердили зазначені обставини, пояснивши, що позивачу роз»яснювалось про те, що предметом продажу є саме майнові права на квартиру. Також судом встановлено, що [PERSON] передала [PERSON] в рахунок вартості майнових прав на квартиру 8000 гривень. Як зазначив відповідач дані кошти були саме авансом в рахунок вартості предмета продажу і потрібні були йому для оплати послуг посередника та оформлення договору купівлі-продажу майнових прав на об»єкт нерухомого майна між ним та забудовником. 24.04.2012 р. в приміщенні ПАТ «Альфа-банк» за адресою: м.Київ, вул..Возз»єднання, 1 [PERSON] , ознайомившись з договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS], відмовилась від його підписання, до отримання консультацій, оскільки він укладався від імені фізичної особи-[PERSON], а вона мала намір укласти його з юридичною особою, а також дана угода не передбачала нотаріального посвідчення, що викликало у неї сумніви в її правомірності. Сума, внесена [PERSON] в розмірі 8000 гривень, не була повернута [PERSON] після відмови позивача від укладання договору купівлі-продажу майнових прав. Частиною 1 ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Однак, договір купівлі-продажу майнових прав на [ADDRESS] між сторонами до 24.04.2012 р. укладений не був в зв'язку з чим передані позивачем відповідачу кошти в сумі 8000 гривень не є завдатком. В силу положень ч.2 ст.570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. В даному випадку суд вважає за необхідне у правовідносинах, що виникли між сторонами, застосувати положення ст..1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справі. Представник відповідача в ході розгляду справи, як на підставу своїх заперечень, посилалась на те, що договір купівлі-продажу майнових прав між сторонами фактично був укладений 23.04.2012 р. в усній формі, а 24.04.2012 р. він був розірваний у тій самій формі, однак зазначені обставини спростовуються безпосередньо поясненнями сторін. Враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що відповідачем на момент розгляду справи на надано суду доказів про повернення безпідставно набутих коштів, що йому не належать, а були отримані в якості авансу в рахунок вартості майнових прав на нерухоме майно, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми коштів в розмірі 8000 гривень є обгрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню, на думку суду, вимоги позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди в розмірі 1480 гривень за період з 25.04.2012 р. по 25.04.2013 р. Відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які б особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Звертаючись до суду з вимогами про стягнення з відповідача суми коштів в розмірі 1480 гривень, що є упущеною вигодою, позивач посилається на те, що грошові кошти вона зберігає на депозитному рахунку і відповідно до інформаційної листівки ПАТ «Альфа-Банк», в якому вона зберігає кошти, ставка на депозити становить 18,5% річних. В силу положень ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ст..58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Інформаційна довідка щодо пропозицій ПАТ «Альфа-Банк» вкладникам банку про розмір відсотків, що нараховуються на суму депозитного вкладу за певними видами депозитів, не може бути належним доказом на підтвердження наявності між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» договірних відносин щодо відкриття депозитного рахунку та не підтверджує положення даного договору, у разі його наявності, щодо умов нарахування відсотків за вкладом та терміну дії договору. Судом було роз»яснено сторонам положення ст..ст. 10, 60 ЦПК України щодо обов»язку доказування тих обставин, на які вони посилаються, а також їх право на подання доказів на підтвердження своїх вимог і заперечень, однак позивач не скористалась своїм право на подання належних доказів на підтвердження вимог про стягнення з відповідача суми упущеної вигоди і про наявність таких доказів в ході розгляду справи не заявляла, хоча не була позбавлена такої можливості в ході всього судового розгляду. З огляду на викладені обставини вимоги [PERSON] щодо відшкодування упущеної вигоди не підлягають задоволенню в зв»язку з їх недоведеністю. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню лише в частині стягнення з відповідача суми авансу в розмірі 8000 гривень. На підставі ст..88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial