Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів та заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 11.09.1999 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] За час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07.10.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу діти проживають з нею та знаходяться на повному її утриманні. Також зазначила, що діти мають чимало потреб, зокрема, повноцінне харчування, одяг, приладдя для навчання, належні умови проживання, повноцінний розвито інтересів, творчих та пізнавальних здібностей дитини, достойне медичне обслуговування, повноцінний відпочинок та оздоровлення. Все це потребує чималих затрат, які повністю бере на себе позивач. Після розірвання шлюбу, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, чим повністю ігнорує приписи сімейного законодавства в частині обовязку батька утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вважає, що примусове стягнення аліментів в частині від заробітку в розмірі 1/3 частини є найдоцільнішим способом зобовязати відповідача хоча б матеріально турбуватися про своїх дітей. Позивач зазначила, що відповідач раніше в зареєстрованих шлюбах не перебував і аліменти на інших дітей не сплачує, не працездатних батьків немає, однак на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі. Позивач 21.12.2016 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В заяві вказала, про те, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.18). Відповідач 21.12.2016 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В заяві вказав про те, що позовні вимоги визнає. (а.с. 19). Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 11.09.1999 року, який був зареєстрований Житомирським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис 1325 (а.с.4). Сторони по справі мають дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП №104894, виданого 22.02.2000 року Житомирським міським відділом реєстрації актів громадянського стану (а.с.7) та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №014622, виданого 30.08.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с. 6), які проживають з [PERSON], що не оспорюється відповідачем. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07.10.2016 року у справі № 296/5253/16-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4-5) . 07.10.2016 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира дітей [PERSON] та [PERSON] залишено на подальше проживання з матірю (а.с. 46). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Частиною третьою ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно зі ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зі змісту свідоцтва про народження вбачається, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], отже, рівною мірою зобов'язані їх утримувати (а.с. 6,7). Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки, відомості щодо надання відповідачем допомоги на утримання дитини не встановлені суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Крім того, як зазначалося вище, відповідач позовні вимоги визнав повністю. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, за подання вимоги про стягнення аліментів позивач був звільнений від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved