Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом та вказала, що 15.02.2009 року вона надала у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 60 000,00 грн., про що він написав розписку. Згідно даної розписки відповідач зобовязаний був повернути борг 15.08.2009 року. В порушення взятих на себе зобовязань відповідач виконав їх лише частково, а саме: 15.05.2010 року повернув 2000,00 грн.; 04.11.2012 року 1000,00 грн.; 21.04.2012 року 1000,00 грн.; 29.11.2013 року 1000,00 грн.; 10.04.2014 року 1000,00 грн.; 25.04.2016 року 1000,00 грн., що загалом на день підготовки позову до суду становить 7000,00 грн.. Факт повернення коштів підтверджується відповідними записами на розписці. Як вказує позивач, дії відповідача по частковій сплаті боргу свідчать про те, що він визнає свій борг. Таким чином сума боргу відповідача перед позивачем становить 53000,00 грн.. Позивач зазначила, що під час укладання договору позики між нею та відповідачем домовленостей щодо розміру та порядку сплати процентів не було, однак відповідач користується коштами з 15.02.2009 року по даний час, тому позивач має право вимагати від відповідача сплати процентів, які за весь час користування коштами становлять 47 053,93 грн.. Позивач також вказала, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, тому відповідач за прострочення виконання грошового зобовязання має сплатити позивачу також 70930,43 грн. індексу інфляції та трьох відсотків річних: 11040,43 грн. три відсотки річних, 59890,00 грн. індекс інфляції. Виходячи з того, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобовязання та враховуючи те, що відповідач ігнорує вимоги позивача щодо повернення боргу, тому вона звернулась до суду та просить стягнути з відповідача на її користь борг в розмірі 170 984,36 грн., що складається з: 53000,00 грн. сума позики; 47 053,93 грн. проценти за користування позикою; 70 930,43 грн. інфляційні збитки та три відсотки річних, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1709,85 грн.. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, але надали до суду заяву, в якій вказали, що позовні вимоги підтримують повністю, просять справу розглянути у їх відсутність, у разі неявки відповідача не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштового повідомлення, яке він особисто отримав 22.08.2016 року. Заяви про відкладення розгляду справи не надав, позов не оспорив. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії розписки [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 60 000,00 грн. та зобовязався їх віддати 15.08.2009 року (а.с.7). Відповідач частково повертав кошти, що загалом становить 7000 грн. (а.с.7). Позивач зверталась до відповідача з вимогою про повернення суми заборгованості (а.с.8). Однак відповідач не повертав позику, внаслідок чого виникла загальна заборгованість в сумі 170 984,36 грн.. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно змісту ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі, а вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним. Згідно вимог ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у одному або кількох документах, яким обмінялись сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як передбачено ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; ч. 2 ст. 625 ЦК України вказує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.614 ЦК України - особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У даному випадку таким доказом є оригінал розписки від 15.02.2009 року. Згідно зі ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене з відповідача підлягає стягненню на користь позивача загальна заборгованість, яка виникла внаслідок неповернення суми боргу, в розмірі 170984,36 грн.. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved