Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказувала, що вона на підставі свідоцтва про право власності від 31.08.2001 року являється власником квартири [ADDRESS]. Зазначала, що за вказаною адресою зареєстрований [PERSON], який являється її колишнім чоловіком. Посилаючись на відсутність відповідача за місцем реєстрації з 1998 року, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за вказаною адресою. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивачу на підставі свідоцтва про право власності належить квартира [ADDRESS], що вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності (а.с. 4). 07.10.1998 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.5). Згідно копії довідки про місце проживання та склад сім`ї, [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що Об`єднанням власників квартир «Шинник» неодноразово складалися акти про те, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 3 чоловіки: [PERSON] власник квартири, [PERSON] чоловік, з яким вона розлучена з 1998 року, [PERSON] дочка. За даною адресою фактично проживає 1 чоловік. [PERSON] не проживає з весни 1998 року. З повідомлення дільничого інспектора Білоцерківського МВМ-1 від 27.05.2002 року вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] прописаний, але не проживає з весни 1998 року, місце проживання громадянина [PERSON] на даний час встановити неможливо (а.с. 23, 24). Частиною 4 статті 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України закріплено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідно до актів ОВК «Шинник» відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з 2008 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів на спростування викладених обставин відповідач суду не надав. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік без поважних причин, тому вимоги позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved