Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 березня 2006 року, вказаний шлюб було розірвано за рішенням Ренійського районного суду від 11 грудня 2017 року. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Позивач з дітьми проживають окремо від відповідача. [PERSON] сама доглядає за ними, вони знаходяться повністю на утриманні матері. Відповідач допомогу на утримання дитини надає частково та не в повному обсязі, хоча зобов'язаний це робити та має таку матеріальну можливість, оскільки працює заступником директора Ренійської дитячої спортивної школи та має постійний дохід. Позивачу судове засідання з'явилася, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх синів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, а після досягнення [PERSON] повноліття - у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відповідач у судове засідання з'явився, зазначив, що він є інвалідом першої групи - загальне захворювання, крім того у нього є ще один син - [PERSON], [INFO]. Однак, не зважаючи на ці обставини, [PERSON] позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача аліменти на утримання синів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, а після досягнення [PERSON] повноліття - у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Суд заслухавши пояснення сторін та розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засідання, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 березня 2006 року. Від цього шлюбу вонимають двох дітей - [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Шлюб було розірвано за рішенням Ренійського районного суду від 11 грудня 2017 року. Також даним рішенням було визнане місце проживання дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - [PERSON]. На сьогоднішній день, позивач з дітьми проживають окремо від відповідача. [PERSON] сама доглядає за ними, вони знаходяться повністю на утриманні матері. Відповідач допомогу на утримання дитини надає частково та не в повному обсязі, хоча зобов'язаний це робити та має таку матеріальну можливість, оскільки працює заступником директора Ренійської дитячої спортивної школи та має постійний дохід. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3. ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] складно однієї утримувати неповнолітніх синів, що потребує значних матеріальних затрат, а відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу, оскільки ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, суд враховує той факт, що відповідач визвав позов у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Частиною 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 р. (ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 р. (ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991), кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Аналізуючи зібрані у справі докази та враховуючи те, що діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні, а відповідач має змогу сплачувати аліменти, оскільки має постійне місце роботи і регулярний заробіток, суд приходить до висновку про можливість стягнення з останнього аліментів на утримання неповнолітніх синів. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд вважає, що позов має бути задоволено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги, щодо стягнення аліментів задоволено, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. Однак відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовій збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Згідно із посвідченням № [NUMBER], серія [NUMBER] [PERSON] є інвалідом першої групи - загальне захворювання, а тому відповідач звільнений від сплати судового збору. Таким чином судові витрати, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved