Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити відповідачу термін для спілкування та виховання дитини [PERSON], який вказано у рішенні виконкому Диканської селищної ради, а саме: першого та третього тижня кожного місяця по два дні з 9.00 год. до 18.00 год.; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 700,00 грн. та судовий збір у сумі 580,00 грн. На обґрунтування позову зазначає, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, проживали у [INFO], мають спільну дитину [PERSON], 15.02.2011 р. н. Після переїзду до смт. Диканька Полтавської області, відповідач неодноразово приїздив провідував доньку, забирав прогулятися в парку на ігрових майданчиках, але оскільки повертав дитину матері не завжди вчасно, з цього приводу виникали непорозуміння. У травні відповідач звернувся до Диканської селищної ради з проханням зобовязати позивача віддавати доньку для спілкування у встановлений час. 15.05.2014 виконком Диканської селищної ради виніс рішення, яким було визначено, що відповідач може спілкуватися з донькою 4 дні на місяць, а саме по два дні через тиждень з 9.00 до 18.00 за попередньою домовленістю з позивачкою. Але відповідач рішення виконкому не виконував. Більше того, його поведінка створила загрозу для здоровя та життя доньки. Так, наприкінці травня він забрав доньку і сказав, що хоче повезти її в Харківський аквапарк. Але відповідач не привіз дитину у 18.00 год., а зателефонував і повідомив, що дитина захворіла, він лікуватиме її в м. Харкові. Але виявилося, що відповідач відвіз дитину до м. Чернівці, де вона перебувала два тижні на початку липня 2016 року він знову забрав доньку і привіз її через 5 днів, у звязку з чим позивач зверталась до поліції. Відповідач став погрожувати фізичною розправою, яку позивач вважає реальною, оскільки відповідач був неодноразово засуджений вважає поведінку відповідача такою, що створює загрозу для здоровя та життя дитини. Позивач згодна з рішенням виконкому, щоб відповідач спілкувався з дитиною по два дні двічі на місяць, але не по декілька днів або тижнів. На підставі ст.154 СК України звернулась до суду за захистом прав та інтересів дитини, оскільки батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України). Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що порядок участі батька у спілкуванні та вихованні дитини визначено рішенням виконкому Диканської селищної ради, відповідачем не вчинено жодних дій щодо порушення прав та інтересів дитини, лікування дитини, яка захворіла, не може розцінюватися як порушення її прав, а матір про хворобу дитини він повідомив. Вказала на необґрунтованість та безпідставність заявлених позивачем вимог, вважала позов таким, що задоволенню не підлягає. Заслухавши позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], 15.02.2011 р. н. (а.с.4). [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на [PERSON] (а.с.5). Відповідно до рішення №88 Диканської селищної ради від 15.05.2014 визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні доньки [PERSON], 2011 р. н., яка проживає окремо від батька, та спілкуванні з нею: батько може брати дочку для спілкування не менше 4 днів на місяць (2 дні в тиждень через тиждень) з 9.00 до 18.00, за попередньою домовленістю з матірю дитини (а.с.6). [PERSON] проживає з дочкою [PERSON], сином [PERSON] та чоловіком [PERSON], а також бабусею [PERSON] по вул. Енергетиків, 3, в смт. Диканька Дакинського району Полтавської області (а.с.7, 8). Статтею 153 Сімейного кодексу України закріплено право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.158 СК України, орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею з того з батьків, хто проживає окремо від неї. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність належних доказів вважати, що батько дитини порушує рішення органу опіки та піклування щодо визначеного порядку спілкування з донькою, вчиняє дії, які загрожують життю та здоровю дитини. Позивач не довела та не підтвердила доказами обставини, викладені у позові, не довела необхідність визначення судовим рішенням такого ж способу участі батька у вихованні з дитиною та спілкуванні з нею, який визначено рішенням виконавчого комітету Диканської селищної ради від 15.05.2014 №88, а тому, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed