Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та просила визнати останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] , яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу № 2389 від 12.08.2021 року. В даній квартирі на теперішній час є зареєстрованими відповідачі, які не являються члегнами її родини та взагалі їй не знайомі. Із наданою колишнім власником інформації зареєстровані особи, є членами його родини, які вже декілька років мешкають за кордоном. Зважаючи на те, що відповідачі в зазначеній квартирі не мешкають, вони продовжує бути в ній прописані, їх реєстрація несе суто формальний характер, за них продовжують систематично нараховувати комунальні платежі, які відповідні комунальні служби визначають за кількістю зареєстрованих згідно паспортного обліку. Оплата платежів причиняє позивачці значні матеріальні збитки, тому була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області було відкрито провадження від 17.09.2021 року, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу було надано строк 15 днів з дня отримання ним даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачам, відповідно до вимог ЦПК України, за місцем реєстрації та місцем останнього відомого місця проживання, були направлені копії позовної заяви та додатків до неї, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву за наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. На адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, відповідачам направлені документи відповідно до вимог ЦПК України, заперечень від відповідачів не надійшло, відзив відповідачі не подали. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачами відзиву, та з урахуванням клопотання позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні фактично встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 12 серпня 2021 року, копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8,9). З довідки наданою виконавчим комітетом Жовтоводської міської ради, вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , дійсно є зареєстрованими [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] (а.с. 16,17). Згідно акту про не проживання від 21 серпня 2021 року складеного жителями будинку [ADDRESS] , встановлено та підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , з 2018 року не проживають (а.с. 10). Статтею 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини й основних свобод, що є частиною національного законодавства України, визначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законами або загальним принципами міжнародного права. Конституція України, а саме стаття 41, гарантує кожному право володіння, користування та розпорядження його власністю. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник за своїм розсудом користується, володіє і розпоряджається своїм майном. Статті 386, 391 цього Кодексу визначають право власника вимагати усунення всяких порушень його права й обов`язок держави законодавчо забезпечувати громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, фактично не користуючись спірною квартирою, відповідачі чинять перешкоди позивачці в користуванні даною квартирою, будучи зареєстрованими в ній. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або його членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, зважаючи, що відповідачі, будучи зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , з часу володіння цим помешканням позивачкою як власницею, взагалі ніколи не проживали, не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили, що позивачка своїми діями заважали або перешкоджали відповідачам реалізовувати своє право проживання у квартирі, що позивачка змусила відповідачів залишити житлове приміщення, переїхати, не встановлено будь-яких домовленостей між позивачкою та відповідачами стосовно подальшого проживання останніх у даній квартирі. Тому, суд вважає право позивачки як власниці квартири щодо користування власним приміщенням на свій розсуд порушеним і таким, що підлягає відновленню шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved