Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернулась до Рівненського міського суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи тим, що з відповідачем спільне життя не склалося, збереження шлюбу неможливе, фактично сімейні стосунки припинені, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач просить суд після розлучення дитину залишити проживати разом з матірю. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з мотивів які в ньому наведені. Відповідач в судове засідання не зявився, подавши до суду відзив на позовну заяву від 04 травня 2018 року, відповідно до якого просить розмір аліментів визначити в сумі 746 грн. щомісячно та проти задоволення інших вимог позивача не заперечує. Заслухавши позивача, враховуючи відзив відповідача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серія І-ГЮ №066073, виданого 11 березня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11 березня 2011 року. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові\~[PERSON], дружині [PERSON]. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] [INFO]. Згідно з ч.3 ст.105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112\~СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків і мають бажання розлучитися. Спору відносно місця проживання дитини не має, оскільки відповідач не заперечує, то суд приходить до переконання, що малолітню дитину слід залишити проживати разом із матірю дитини. Відповідно до ч.1 ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд прийшов до переконання про доцільність розірвання шлюбу, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст.\~115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За час перебування в шлюбі у позивача та відповідача народилася спільна дитина\~[PERSON] [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серія І-ГЮ №173698 виданого 14 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 2209. Як встановлено у судовому засіданні малолітня дитина проживає разом з позивачем. Відповідно до\~статті 180 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою\~статті 181 СК України\~за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою\~статті 181 СК України\~передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх малолітньої дитини. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч.2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд також приймає до уваги те, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 746 грн. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, суд враховує позицію позивача та відповідача, а саме стягнення аліментів\~на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 746 грн, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також суд враховує відсутність будь-яких відомостей про наявність у відповідача чи у їхньої спільної з позивачем дитини захворювань, що потребували б додаткових витрат та наявність у відповідача іншої дитини, на утримання якої він сплачує аліменти. При цьому на підставі частини першої\~статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 10 квітня 2018 року. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 430 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивачем при подачі до суду позову сплачено судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп. У відповідності\~до ч.1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судові витрати повязані з розглядом справи потрібно покласти на відповідача.

Outcome: partial