Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про припинення права на частку в спільному майні з виплатою її вартості, визнання права власності посилаючись на те, що 21.09.2007 року згідно договору купівлі-продажу сторони придбали кв. [ADDRESS] та згідно спільної заяви за позивачем зареєстровано право власності на ѕ частини, відповідачем - ј частина. Проте фактично вся квартира придбана на кошти позивача, які вона позичила у своєї матері та отримала кредит у АКБ «Форум». Повернення кредитних коштів здійснювала лише вона. Витрати по утриманню квартири оплачує позивач. 19.01.2018 року шлюб між сторонами розірвано , відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою. Син позивача, який зареєстрований у даній квартирі, у зв`язку з неприязними стосунками між сторонами, також не може користуватися даним житловим приміщенням. Відповідач у квартирі не зареєстрований, припинення його права на частку в спільному майні не завдасть йому істотної шкоди. Відповідно до висновку експерта відсутня можливість виділення сторонам в натурі часток квартири, одна із кімнат якої є прохідною. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 30 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги пославшись на викладені обставини та пояснила, що суду надано належні докази, що частка відповідача є незначною, квартира є неподільною, спільне користування та володіння майном між сторонами неможливе через неприязні відносини, припинення права відповідача на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам. Відповідач ніколи не був зареєстрований у спірній квартирі, має реєстрацію у іншому житловому приміщенні. Позивач самостійно сплачує кошти за утримання квартири. Просила позов задовольнити. Обставини викладені у відзиві заперечувала. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що іншого житла немає. У даній квартирі проживає та несе витрати по його утриманню. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що підтримує викладені у відзиві обставини, вважає позовні вимоги безпідставними , недоведеними, частка відповідача є значною, іншого житла він немає, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідив докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 21 вересня 2007 року , який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., [PERSON] купила ѕ частки, а [PERSON] ј частку кв. [ADDRESS] . Згідно заяви від 21 вересня 2007 року, сторони перебуваючи в зареєстрованому шлюбі кв. [ADDRESS] купили наступним чином: [PERSON] за особисті кошти купує ѕ частки, а [PERSON] за особисті кошти купує ј частку квартири ( а.с. 12,13-16). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно висновку експерта № 25-19 оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження квартири [ADDRESS] від 06.06.2019 року , вартість ѕ частини даної квартири складає 390 11 грн., вартість ј частини - 130036 грн. Об`ємно-планувальне рішення квартири [ADDRESS] не дозволяє виділити сторонам ізольовані приміщення із самостійними виходами, що можуть використовуватись як окремі квартири, або які можна обладнати в такі квартири, тому провести виділ часток квартири в натурі не представляється можливим. У відповідності до Методики ( п.6.7) підсобні приміщення за запропонованим варіантом порядку користування повинні виділятися у спільне користування, при цьому частка в приміщеннях спільного користування визначається порівну (не залежно від ідеальних часток) між всіма співвласниками, яким виділено в користування ці приміщення. В даному випадку кожному співвласнику виділяються підсобні приміщення площею 6.45 м2 ( 12.9/2). Співвласнику, що має частку 1/5 після приміщень загального користування залишається приміщення окремого користування площею 4,65 м2 (11.1-6.45), що не відповідає кімнаті 2 площею 13.7 м2 та кімнаті 4 площею 17.1 м2. Крім того кімната 4 площею 17.1 м2 взагалі є прохідною. Враховуючи вищенаведене, запропонувати варіанти порядку користування квартирою [ADDRESS] між співвласниками в частках ј та ѕ не представляється можливим. У своїй позовній заяві позивач посилалась на неможливість сторонами спільного володіння та користування спірною квартирою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснили, що є подругою позивача, відносини з відповідачем неприязні. Позивачем оплачена заборгованість за квартиру, остання в квартирі з 2016 по травень 2019 року не проживала у зв`язку з роботою за межами країни. У травні 2019 році вона приїхала до України, була у Полтаві, проте у своїй квартирі не проживала, знає, що у неї ключі були . У даній квартирі постійно проживає відповідач. Мали випадки у 2014 році, коли позивач вимушена була готувати їжу у неї, а не вдома через поведінку відповідача. Свідок [PERSON] суду пояснила, що перебуває у неприязних відносинах з відповідачем,який проживає в кв. [ADDRESS] .Свідок є головою кооперативу, телефонувала відповідачі з приводу погашення заборгованості, проте останній кошти не сплатив, у послідуючому не звертався щодо бажання сплачувати платежі. Оплату коштів здійснює сестра позивача. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є рідною сестрою позивача. З 2016 року вона оплачує рахунки за теплопостачання, рахунки кооперативу по [ADDRESS] . Ці кошти їй надсилає позивач. Відносини між сторонами неприязні, раніше відповідач не дозволяв позивачу користуватися газовою плитою, холодильником, вони конфліктували через сина позивача, проживали в окремих кімнатах. Мав місце випадок, коли відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири, потім передав ключі. Позивач вимушена працювати за межами країни, її син наразі навчається у Польщі. З травня 2019 року відповідач почав чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою. Пояснення свідків щодо відносин сторін носили неконкретизований характер, події про які вони дали свідчення мали місце у більшості випадках за 2016 рік. Таким чином, позивачем не надано суду належних доказів , які б підтверджували, що її спільне з відповідачем володіння і користування майном є неможливим. Не знайшло свого підтвердження посилання позивача на звернення до компетентних органів щодо неправомірної поведінки відповідача, оскільки з наданих талонів-повідомлень вбачається, що позивач зверталась 16 червня 2009 року, 14 червня 2013 року, проте підстави звернень не зазначені. Докази, що відповідач притягався до адміністративної відповідальності через неправомірну поведінку по відношенню до позивача, суду в ході розгляду справи надані не були. З приводу посилань позивача на наявність між сторонами неприязних відносин, то непорозуміння, що виникають між ними під час здійснення права спільної часткової власності на майно та проживання, самі по собі не є достатньою підставою для висновку про неможливість спільного користування майном. Разом з тим, позивач не зверталась до компетентних органів з приводу захисту свого права щодо користування даним житловим приміщення, питання вселення її в квартиру також не було предметом судового розгляду. Суду не надано доказів, що відповідач має інше житло, що належить йому на праві власності чи користування, а тому оскільки ј частина спірної квартири є його єдиною приватною власністю, то припинення права на цю власність може призвести до порушення його прав відповідно до п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України. Право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14. Позивач як на підставу для задоволення позовних вимог також посилається на ту обставину, що нею самостійно здійснюються оплати комунальних платежів за утримання квартири, проте остання не позбавлена права на захист своїх інтересів шляхом стягнення відповідної сплаченої суми з відповідача як співвласника нерухомого майна. Відповідачем також надавались докази на підтвердження сплати платежів на користь «Полтавагаз» «Полтаватеплоенерго», «Полтававодоканал». Що стосується посилання позивача на укладення кредитного договору, отримання нею коштів у борг від [PERSON] з метою придбання спірної квартири та оплати її повної вартості , то зазначені обставини не були предметом позовних вимог, а тому не підлягають оцінці суду у вирішенні даного позову . Відсутність реєстрації відповідача у кв. [ADDRESS] не може слугувати підставою для припинення його частки у спільному майні сторін. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. У разі задоволення позову [PERSON] буде порушено принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Тому з врахуванням встановлених обставин справи припинення права власності [PERSON] на ј частину спірної квартири завдасть істотної шкоди його інтересам.

Outcome: dismissed