Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання права власності. Свої вимоги обґрунтовує наступним, а саме вона уклала шлюбу з [PERSON] 13.06.1991 року її батьком [PERSON] їй була подарована трьохкімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 62,40 кв.м. Обдарованою згідно договору є одноосібно вона, таким чином придбаваючи в особисту власність, яка не включається в спільну сумісну власність подружжя. 05.06.2001 року вона уклала договір міни квартири з [PERSON] Згідно ч. 1 цього договору «Внаслідок міни гр. [PERSON] набуває права власності на квартиру [ADDRESS], що належала гр. [PERSON]. Вартість вказаної квартири згідно довідки-характеристики БТІ м. Києва №434938 від 03 травня 2001 року складає 25001 гривня 47 коп.». Відповідно до ч. 2 Договору міни «Внаслідок міни гр. [PERSON] набуває права власності на квартиру [ADDRESS], що належала гр. [PERSON]. Вартість вказаної квартири згідно довідки-характеристики БТІ м. Києва №437529 від 26 квітня 2001 року складає 14904 гривні 62 коп.» Відповідно до ч. 3 Договору від 05.06.2001 року «Міна проведена з доплатою в сумі 2200 гривень.». У зв'язку із придбанням у особисту приватну власність шляхом отримання в дар квартири [ADDRESS], режим спільної сумісної власності подружжя (тобто, мене і [PERSON]) на неї не розповсюджується. Під час укладання договору міни від 05.06.2001 року вони з чоловіком обміняли належну їй на праві приватної власності трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 62,40 м.кв. з доплатою в розмірі 2200 гривень на чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 79,40 м.кв. Стан квартир був ідентичний, вони знаходяться в одному мікрорайоні та в будинках одного типу. В результаті, за спільні кошти 2200 грн. вони отримали додаткові 17,00 м.кв. Відповідно до вартості всієї квартири [ADDRESS], яка згідно довідки-характеристики БТІ м. Києва №434938 від 03.05.2001 року складала 25001,00 грн., які дорівнюють 100%, доплата суми 2200,00 грн. складає 12,00352%. Це і є спільною сумісною власністю подружжя. Тобто, кожному із подружжя у спільній сумісній власності належало по 6,00176%. Згодом, вони вирішили подарувати 1/4 частки придбаної квартири (це складає 19,85 м.кв хоч і не виділено в натурі ніяким документом) їх спільній дочці [PERSON] Із відповідним письмовим погодженням колишнього чоловіка вона уклала договір дарування частки зазначеної квартири з [PERSON]. 15.02.2007 року вони розірвали шлюб. Розподіл майна, придбаного в шлюбі не проводили. Під час укладання вищезазначеного договору дарування квартири від 29.12.2004р. було спільно нею і колишнім чоловіком, подаровано 25% у спірній квартирі. Тобто, кожен із подружжя подарував по 12,5% квартири. В той час, як у спільній сумісній власності сторін знаходилось лише 12,00352%, а кожному із подружжя належало 6,00176%. Таким чином, [PERSON] було подаровано дочці [PERSON] більша частка квартири, ніж йому належало по закону згідно ст. 22, 28 КпШС України. Не бажаючи оспорювати цей правочин (Договір дарування частки спірної квартири їх дочці), у відповідній частині, бажає тільки зазначити, що право власності [PERSON] в розмірі 6,00176% на спірну квартиру, невиділене із спільної сумісної власності подружжя в розмірі 12,00352% частки спірної квартири, було фактично припинено шляхом укладання вищезазначеного договору дарування квартири від 29.12.2004р. Коли вона звернулася до чоловіка щодо надання письмової згоди на укладання нею угод щодо відчуження належної квартири, Відповідач відмовився це робити добровільно. На словах він не заперечує. Однак, вона не може здійснювати і реалізовувати своє право особистої приватної власності у зв'язку із небажанням відповідача письмово це посвідчити. Просить суд відповідно до ст.ст. 22, 24,28 КпШС України, ст.ст. 57, 68-21 Сімейного кодексу України, ст.ст. 325, 334, 363, 365, 369, 370 ЦК України, зупинити прав власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 75% квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував. Третя особа про місце та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 22.09.1990 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 13.06.1991 року [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS]. 05.06.2001 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни квартир, за яким внаслідок міни [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS], вартість квартири згідно довідки-характеристики БТІ м. Києва від 03.05.2001 року 25001,47 грн. Внаслідок міни [PERSON] Набув право власності на квартиру [ADDRESS], вартість квартири згідно довідки-характеристики БТІ м. Києва від 26.04.2001 року складає 14904,62 грн. Міна проведена з доплатою в сумі 2200 грн. В подальшому [PERSON] за договором дарування від 29.12.2004 року укладений з [PERSON], що діяв від імені малолітньої дочки [PERSON], подарувала 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Також, 29.12.2004 року [PERSON] була складена заява, в якій він не заперечував проти дарування його дружиною [PERSON] ? частки квартири [ADDRESS], набутої ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] Шлюб між сторонами розірвано 15.02.2007 року. Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст. 24 КПШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Таким чином, спірна квартира придбана за рахунок майна [PERSON] та за спільні кошти подружжя в розмірі 2200 грн. Вартість квартири [ADDRESS] за договором міни складала 14904,62 грн., тобто спірна квартира була придбана за 17104,62 грн. з урахуванням доплати 2200 грн., а тому відповідно спільною сумісною власністю подружжя є частка 12,86% цієї квартири, а частка [PERSON] складає - 81,14% квартири. Відповідно до положень ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Таким чином, враховуючи, що за договором дарування [PERSON] було відчужено 25% спірної квартири спільній дочці, відповідач надав згоду на відчуження спільного сумісного майна подружжя, що складала відповідно 12,86% квартири, а тому суд вважає, що [PERSON] за згодою [PERSON] було відчужено в тому числі 12,86% квартири, що належала їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 75% квартири в будинку [ADDRESS] В частині зупинення права власності відповідача на спірну квартиру необхідно відмовити, оскільки квартира зареєстрована за позивачем. З викладеного,

Outcome: partial