Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні майном та земельною ділянкою, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 1982 року вона зі своїм чоловіком придбали будинок [ADDRESS]. Її сусід з будинку [ADDRESS] переніс свій паркан ближче до її будинку для збільшення площі своєї ділянки, таким чином зайнявши межі їх земельної ділянки. В 2011 році будинок [ADDRESS] був переданий у спадок відповідачці, яка на даний час проживає там разом зі своєю сім'єю. Відповідачка зі своїм чоловіком проводять ремонтні роботи стосовно паркану на території позивача, чим порушують їх права. Просила суд зобов'язати відповідача усунути порушення її права власності щодо самовільного зайняття межі її ділянки, шляхом перенесення паркану з її подвір'я. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила суд позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами земельного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до договору купівлі-продажу від 1982 року позивачка з своїм чоловіком придбали будинок [ADDRESS]. В подальшому, позивач успадкувала житловий будинок з надвірними спорудами після смерті чоловіка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.2010 року. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19 жовтня 2005 року [PERSON] (покійному чоловіку позивачки) у власність було надано земельну ділянку площею 564 кв.м. На даний час згідно свідоцтва про право на спадщину від 30.06.10 року позивач є власником вказаної земельної ділянки. Власником сусіднього домоволодіння [ADDRESS] в м. Черкаси є відповідач [PERSON]. 19 червня 2009 року відповідач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) отримала в дар земельну ділянку по [ADDRESS], яка згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку належала на праві власності її бабі [PERSON] площею 288,0 кв.м. Статтею 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Добросусідства являє собою сукупність прав власників та користувачів земельних ділянок на найбільш повне, безпечне та комфортне користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення. Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджує, що ще до купівлі нею з чоловіком будинку, сусід переніс свій паркан ближче до їх будинку для збільшення площі земельної ділянки, чим самовільно зайняв межі їх земельної ділянки, лицьову частину паркану зробили з їх сторони. Проте, як вбачається із матеріалів справи, а саме планів присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] межа між будинковолодіннями позивача та відповідача з 1955 року не змінювалась, огорожу, яка встановлена по межі також ні попередні власники, ні наступні не переставляли. Більше того, чоловік позивачки [PERSON] приватизував земельну ділянку у 2005 році в межах, які існували, без будь-яких застережень та зауважень. У відповідності зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За змістом ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Проте, позивачем не було надано суду відповідних доказів, які б свідчили про порушення її права на користування земельною ділянкою, зокрема відповідних актів земельної комісії, які б встановили факт самовільного зайняття земельної ділянки, розмір площі самовільно захопленої ділянки, будь-яких приписів усунення виявлених порушень добросусідства, висновку експерта, актів органів контролю по дотриманню земельного законодавства по використанню земельних ділянок, тощо. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивач не довів в судовому за сіданні порушення своїх прав зі сторони відповідача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні його позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed