Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.08.1992 її видано ордер на вселення та проживання у квартирі [ADDRESS] , як у гуртожитку. У зв`язку із чим з 1992 року вона та її члени сім`ї, а саме донька [PERSON] , 1998 р.н., сини - [PERSON] , 1999 р.н., [PERSON] 2002 р.н., зареєстровані та проживають за вказаною адресою. Спірна квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 63.1 кв.м., житловою площею 47.3 кв.м. Вони займають приміщення в одній прохідній кімнаті, загальною площею 18,1 кв.м., що підтверджується копією довідки ЛКП «Житловик - С» та актом від 17.02.2010 року. Окрім них, за адресою [ADDRESS] , зареєстровані та проживають, займаючи одну кімнату [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а у суміжній кімнаті зареєстрована відповідач, [PERSON] . Однак, остання не проживає у квартирі протягом десяти років, без поважних причин, її місце проживання їй невідоме. Вона не оплачує житлово-комунальні послуги. Вважає, що [PERSON] у зв`язку з наведеним та на підставі ст.ст.71,72 Житлового кодексу УРСР втратила право користування квартирою, у зв`язку з чим просить зняти її з реєстрації за вказаною адресою. Представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечив повністю, вважає їх необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначив, що в 1992 році [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали дозвіл на проживання у квартирі [ADDRESS] , з правом зайняття ліжко - місця у гуртожитку, без права кожної з них на окрему кімнату, або квартиру в цілому. Однак, позивач поселилася із сім`єю, її чоловік також проживає у вказаній квартирі без реєстрації. Не проживання відповідача [PERSON] за місце реєстрації, зумовлене поважними причинами, оскільки вона здійснює догляд за хворою матір`ю - [PERSON] , 49 р.н., яка проживає в с. Оселя Яворівського району Львівської області. Крім цього, [PERSON] чиняться перешкоди у доступі та користуванні спірною квартирою [PERSON] .. Остання неодноразово намагалася потрапити до квартири, щоб занести свої особисті речі, однак [PERSON] замінила замки до вхідних дверей, поводить себе агресивно, конфліктні ситуації. Зазначив, що спірне помешкання має фактично статус гуртожитку та [PERSON] і [PERSON] мають однакове право на користування спірним помешканням. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, надали пояснення аналогічні змісту такого, просили позов задоволити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов заперечили з підстав зазначених у відзиві, просять відмовити у позові. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила та пояснила, що відповідач має таке ж право на користування спірною квартирою як і вона та позивач, остання чинить відповідачці перешкоди у вселенні та проживанні у належній їй кімнаті. Представники третіх осіб, Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства ''Житловик-С' та треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, їхніх представників та третьої особи [PERSON] , показання третьої особи [PERSON] допитаної в якості свідка, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. З довідки №463 від 10.02.2020 р., виданої ЛКП «Житловик-С» вбачається, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 63,10 кв.м складається з 3 кімнат житловою площею 47,30 кв.м., належить до комунальної власності. У квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст.127 Житлового кодексу під гуртожитки\~надаються спеціально\~споруджені або\~переобладнані для\~цієї мети\~жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Положенням про гуртожитки (затвердженим Наказом Мінрегіонрозвитку №84 від 27.04.2015р.) визначено, що гуртожиток- це спеціальноспоруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. З огляду на зазначені положення законодавства, статус гуртожитку може мати лише житловий будинок, який зареєстрований як гуртожиток у встановленому законодавством порядку. Відтак, окрема квартира у багатоквартирному житловому будинку такого статусу мати не може, будь-яких доказів про протилежне суду не надані, як і доказів того, що вказана квартира має статус службового житла. З огляду на наведене відсутні підстави вважати спірну квартиру гуртожитком чи службовим житлом. Відтак, враховуючи те, що будинок у якому знаходиться спірна квартира є комунальною власність територіальної громади м.Львова, спірна квартира теж є комунальною власністю. З огляду на те, що в інтересах територіальної громади діє Львівська міська рада, саме остання може заявляти вимоги про визнання відсутності права на проживання чи втрати такого права відповідачів за зустрічним позовом. Проте, будучи залученою у якості третьої особи Львівська міська рада не забезпечила участі представника у розгляді справи та позовні вимоги не підтримала. Позивачем всупереч вимог ст. ст.12, 81 ЦПК України не надано суду жодних доказів, які б свідчили про прийняття рішення щодо її вселення та видачу їй ордеру на вселення у спірну квартиру чи укладення з нею договору найму, а тому нею не доведено факту порушення її житлових прав, внаслідок наявності права відповідача на користування спірною квартирою. Такі обставини як її реєстрація у спірній квартирі, проживання протягом тривалого часу, фактичне виконання обов`язків наймача житла не свідчать про порушення її права, оскільки третя особа [PERSON] , яка також проживає у квартирі та виконує обов`язки наймача заперечила проти заявлених вимог . Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 71 Житлового кодексу встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил щодо оцінки доказів. Таким чином, обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст.71 Житлового кодексу. Як встановлено судом, сторони у даній справі були вселені у спірне приміщення та зареєстровані у ньому на підставі ордеру на вселення у гуртожиток за місцем праці. Позивач як на підставу заявлених вимог, покликається на відсутність відповідача за місцем реєстрації протягом десяти років, що підтверджується актами складеними представниками ЛКП «Житловик -С» від 09.01.2020 року, 17.02.2020 року, 01.03.2019 року, а також показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] . Проте, зазначеними доказами стверджується лише факт непроживання відповідача, а не поважність причин такого не проживання. Як встановлено судом, не проживання [PERSON] зумовлено відносинами із сім`єю позивача, яка проживає у прохідній кімнаті із кімнатою відповідача та створення їй останніми перешкод у вселенні, що підтвердила допитана у якості свідка третя особа [PERSON] . За вимогами статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.2 ЦПК України судовому захисту підлягають особисті немайнові або майнові права та інтереси особи, у разі їх порушення, невизнання або оспорення. З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення відповідачем прав позивача, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed