Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER] на її користь, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 частин від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 05 лютого 2015 року розірвано. В шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач є молодою людиною, працездатний, тому він спроможний утримувати своїх дітей, однак добровільно цього не робить. Добровільно домовитись з відповідачем про його участь в утриманні дітей позивач не може, тому змушена звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] з'явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату судового розгляду. Враховуючи належне повідомлення відповідача, а також зібрання достатніх доказів по справі для прийняття рішення, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення, проти чого позивач не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі з 11 грудня 2001 року по 17 лютого 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Бориславського міського суду Львівської області відл 5 лютого 2015 року (а.с.12). Далі відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-СГ №348402 від 21 вересня 2004 року, виданого Бориславським міським управлінням юстиції, про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №318, народився [PERSON] 16 вересня 2004 року та відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-СГ №105612 від 3 липня 2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №211, народився [PERSON] 20 червня 2007 року - батьками яких зазначено сторони у справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.2,3). Згідно довідки ПП «Борислав-Комфорт» від 16 лютого 2015 року неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом із позивачем (а.с.5) Відповідач працює в філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укрнафта» водієм автотранспортних засобів і має постійний дохід. Згідно довідки про доходи Б\\н від 16 липня 20115 року загальна сума виплаченого доходу за період з 1 січня 2015 по 30 червня 2015 року становить 29\~344 гривні 35 копійок (а.с.17). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 12 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2015 - 30.11.2015 р. становить 1286 гривень. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. (ст. 191 СК України). Позивач просить стягнути аліменти з відповідача у розмірі 1\\2 частин від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», максимальний розмір аліментів, що стягуються з боржника, не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно зі ст. 81 СК України, перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України (далі - Перелік). За п. п. 1, 2, 3 ст. 1 Переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.93р. № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, у тому числі з: основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками, тощо; усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; грошових і натуральних премій. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини з моменту письмового звернення позивача до суду, а саме з 26 червня 2015 року до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дітей, які не має інших доходів, крім утримання батьків, відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, стан його здоров'я, матеріальне становище відповідача та позивача, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, оцінюючи надані докази, суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме що з відповідача слід стягнути аліменти у розмірі 1\\3 частки усіх видів його заробітку починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і досягнення дитиною повноліття, тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial