Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом в якому просить визначити розмір часток у праві спільної часткової власності на будинок № 90 по вул. 6-го Грудня в м.Олександрія Кіровоградської області, встановивши, що їй, [PERSON] належить 2/3 частини будинку, а [PERSON] 1/3 частина та стягнути із відповідача судовий збір сплачений нею при подачі позову. Позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору дарування частки житлового будинку, посвідченого 20 грудня 2008 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2815, зареєстрованого Олександрійським КМБТІ 18 лютого 2009 року за реєстровим № 563, їй, [PERSON], належить 1/3 частина житлового будинку з належною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, розташованого в м. Олександрії по вул. 6-го Грудня, 90. Згідно даних довідки-характеристики, виданої Олександрійським КМБТІ 17.12.2008р. за № 004574, № 3761, житловий будинок, 1/3 частка якого прийнята нею у дарунок, дерев'яномазаний, обкладений цеглою, житловою площею 52.2 м2, загальною площею 100.4 м2; до будинку примикають наступні господарсько-побутові будівлі та споруди - Л - гараж, М -вбиральня. У серпні 2013 року колишня власниця іншої частини будинку [PERSON] разом із її теперішнім власником [PERSON] звернулися до неї із пропозицією надати згоду на продаж останньому належної відповідачці другої частки будинку. Шляхом вмовлянь та погроз відповідачі отримали від неї відповідне погодження. Тоді ж у серпні 2013 року їй стало відомо, що [PERSON] у червні 2011 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, на підставі якого отримала у власність 2/3 частини землі, на якій розташований будинок та яка слугує для його обслуговування, та здійснила відчуження своєї частки земельної ділянки на користь [PERSON] У подальшому відповідач самовільно встановив на території домоволодіння паркан з металевого профілю, відгородивши власну частину будинку від її частини та чинить їй перешкоди у користуванні спільним двором та господарськими будівлями і спорудами. Вважаючи порушеним своє право на користування земельною ділянкою, призначеною для обслуговування будинку та прибудинкових споруд, у жовтні 2015 року вона звернулася до Олександрійського міськрайонного суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта про право власності на землю та договору дарування земельної ділянки, усунення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою та дотримуватися правил добросусідства, відшкодування моральної шкоди. В ході розгляду вказаної справи судом першої інстанції шляхом витребування від КП «Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації» матеріалів інвентарної справи на спірне домоволодіння було з'ясовано, що належна їй на теперішній час частка будинку становила 2/3. Зокрема, як вбачається з рішення Судової колегії у цивільних справах Кіровоградського обласного суду від 6-7 січня 1961 року у справі за позовом прокурора м. Олександрії в інтересах держави до [PERSON] про відібрання у фонд держави домоволодіння, розташованого у м. Олександрії по вул. Леніна, 76 (нині - 6-го Грудня, 90), спірне домоволодіння було збудоване ще до Жовтневої революції громадянином [PERSON], який у роки революції продав його громадянину [PERSON], сини якого служили у «білій» армії. Десь у 1920-1921 роках Мілерс продав домоволодіння громадянину [PERSON]. За свідченнями [PERSON] та Кирпити було встановлено, що [PERSON] продав спірний будинок громадянам [PERSON] та [PERSON]. Як встановлено цитованим рішенням, Макаров був власником 2/3 частин домоволодіння. Колегія суду визнала доведеним той факт, що громадяни [PERSON] та [PERSON] набули право власності перший - на 2/3, другий - на 1/3 спірного домоволодіння на законних підставах -за договором купівлі-продажу, укладеним у період з 1923 по 1925 роки. [PERSON] продав свою частку будинку громадянину [PERSON], [PERSON] продав її [PERSON] за договором, що був нотаріально посвідчений 18.10.1930р., зареєстрованим у реєстрі за № 6028/1, остання продала її [PERSON] за договором, що був нотаріально посвідчений 04.04.1934р., зареєстрованим у реєстрі за № 87. Після смерті [PERSON] вказану частку домоволодіння у спадщину отримала його дружина [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину № 2019 від 09.08.1940р.), яка 02 вересня 1960 року продала належну їй 1/3 частину домоволодіння [PERSON] за нотаріально посвідченим договором. Судом також встановлено, що [PERSON] є законним власником придбаної 1/3 частини домоволодіння. За висновком суду 2/3 частини домоволодіння, які належали громадянці [PERSON], належать державі як відумерле майно, оскільки після смерті [PERSON], яка настала 28 серпня 1954 року, спадщину прийняла його дружина [PERSON], яка перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі з 1918 року. Інших спадкоємців не було, а після її смерті, що настала 12 лютого 1958 року, майно ніхто не спадкував. Дітей та осіб, які б перебували на утриманні, подружжя [PERSON] не мало. Міськкомгосп вже здійснює свої права власника на 2/3 частини домоволодіння (які належали [PERSON]С.). З огляду на викладені обставини судом було частково задоволено позов прокурора м. Олександрії, поданий в інтересах держави, - визнано, що 2/3 частки домоволодіння, розташованого у м. Олександрії по вул. Леніна, 76 (нині - 6-го Грудня, 90), належать державі як відумерла спадщина. В іншій частині позову було відмовлено. 20 січня 1966 року виконавчим комітетом Олександрійської міської ради депутатів трудящих було укладено договір про продаж в розстрочку будинку з існуючого житлового фонду з числом кімнат від 1 до 5 включно з [PERSON], на підставі якого останньою були придбані 2/3 частки житлового будинку - дві кімнати житловою площею 28.28 м2 та кухня, розташованого у м. Олександрії по вул. Леніна, 76 (нині - 6-го Грудня, 90) на земельній ділянці розміром 563.9 м2.Таким чином право власності на 2/3 частини спірного домоволодіння перейшло до [PERSON], що підтверджується також оціночним актом № 1 від 13.08.1960р., зведеними оціночними актами по домоволодінню, виконаними 10.10.1960р., 12.10.1960р. та 21.03.1966р. Цими ж оціночними актами підтверджується належність іншій співвласниці спірного домоволодіння -[PERSON] -1/3 частини будинку. Проте, з наступного зведеного оціночного акта, виконаного 03.11.1966р., вбачається що спочатку [PERSON], а потім [PERSON] належали вже 2/3 частки домоволодіння по вул. 6-го Грудня, 90 в м. Олександри, у той час як [PERSON] -лише 1/3 частка. Це ж підтверджується і виданим [PERSON] Олександрійським міськкомгоспом на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради депутатів трудящих № 209 від 12 квітня 1966 року свідоцтвом на право особистої власності на домоволодіння. В подальшому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.1978р. належна їй частка спірного домоволодіння була продана на користь [PERSON], який на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.1984р. продав її моєму батькові [PERSON]. Батьком 1/3 частина домоволодіння була подарована їй, [PERSON], на підставі договору дарування від 20.12.2008р. Водночас, належна [PERSON] частка будинку була подарована нею [PERSON], що вбачається, зокрема, з технічного паспорту на спірне домоволодіння (копія договору дарування у неї відсутня). Після смерті [PERSON] належну їй частку будинку успадкував її племінник [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.05.1993р.), який за договором купівлі-продажу частини будинку від 15.08.2003р. продав її на користь [PERSON] (нині [PERSON]) [PERSON]. Остання ж на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 15.08.2013р. продала належні їй 2/3 частки спірного домоволодіння на користь [PERSON], який володіє ними до цього часу. За викладених обставин вважає, що їй повинні належати 2/3 частки спірного домоволодіння, у той час як відповідачеві -1/3 частка, а зазначення протилежного розміру часток у документах вважає технічною помилкою, допущеною у 1966 році. Тому за захистом своїх прав вимушена звернутись до суду із даним позовом. Позивач та її представник у судовому засіданні вимоги за позовом підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у ньому. Також вказали, що підстави для застосування строку позовної давності, на їхню думку, відсутні, оскільки про порушення своїх прав позивач дізналась лише у серпні 2013 року після набуття [PERSON] права власності на 2/3 частини житлового будинку та після встановлення ним огорожі на земельній ділянці, призначеній для обслуговування частини домоволодіння позивача. Відповідач та його представник у судове засідання не з»явились, від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без його участі у якому він просив позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на те, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбав саме 2/3 частини житлового будинку, а також просив суд застосувати строк позовної давності. [PERSON] у судове засідання не з»явилась, надіслала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність у якій зазначила, що просить у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що під час укладення із відповідачем договору купівлі-продажу частини будинку керувалися наявними документами на нього, які були перевірені нотаріусом. Представник Олександрійської міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник Комунального підприємства «Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з»явився, надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Під час розгляду справи було встановлено, що Олександрійське міськрайонне управління юстиції Кіровоградської області 07.06.2016 року було ліквідовано та оскільки, відповідно вимог законодавства, повноваження державної реєстрації речових прав на нерухоме майно наразі виконує Олександрійська міська рада Кіровоградської області, яка являється учасником даної справи, питання щодо залучення правонаступника Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області судом не вирішувалось. Заслухавши пояснення позивача та її представника , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову , виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України). Підстав для застосування строку позовної давності суд не вбачає, оскільки позивач звернулась до суду із даним позовом у межах строку позовної давності, що підтверджується матеріалами справи, тобто в межах трирічного строку після набуття [PERSON] права власності на 2/3 частини будинку, що знаходиться в м.Олександрія, по вул. 6-го Грудня, 90. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частиною 1 статті 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Судом встановлено, що згідно рішення Судової колегії у цивільних справах Кіровоградського обласного суду від 6-7 січня 1961 року у справі за позовом прокурора м. Олександрії в інтересах держави до [PERSON] про відібрання у фонд держави домоволодіння, розташованого у м. Олександрії по вул. Леніна, 76 (нині - 6-го Грудня, 90), спірне домоволодіння було збудоване ще до Жовтневої революції громадянином [PERSON], який у роки революції продав його громадянину [PERSON], сини якого служили у «білій» армії. Десь у 1920-1921 роках Мілерс продав домоволодіння громадянину [PERSON]. За свідченнями [PERSON] та Кирпити було встановлено, що [PERSON] продав спірний будинок громадянам [PERSON] та [PERSON]. Як встановлено вказаним рішенням, Макаров був власником 2/3 частин домоволодіння. Колегія суду визнала доведеним той факт, що громадяни [PERSON] та [PERSON] набули право власності перший - на 2/3, другий - на 1/3 спірного домоволодіння на законних підставах - за договором купівлі-продажу, укладеним у період з 1923 по 1925 роки. [PERSON] продав свою частку будинку громадянину [PERSON], [PERSON] продав її [PERSON] за договором, що був нотаріально посвідчений 18.10.1930р., зареєстрованим у реєстрі за № 6028/1, остання продала її [PERSON] за договором, що був нотаріально посвідчений 04.04.1934р., зареєстрованим у реєстрі за № 87. Після смерті [PERSON] вказану частку домоволодіння у спадщину отримала його дружина [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину № 2019 від 09.08.1940р.), яка 02 вересня 1960 року продала належну їй 1/3 частину домоволодіння [PERSON] за нотаріально посвідченим договором. Судом також встановлено, що [PERSON] є законним власником придбаної 1/3 частини домоволодіння. За висновком суду 2/3 частини домоволодіння, які належали громадянці [PERSON], належать державі як відумерле майно, оскільки після смерті [PERSON], яка настала 28 серпня 1954 року, спадщину прийняла його дружина [PERSON], яка перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі з 1918 року. Інших спадкоємців не було, а після її смерті, що настала 12 лютого 1958 року, майно ніхто не спадкував. Дітей та осіб, які б перебували на утриманні, подружжя [PERSON] не мало. Міськкомгосп вже здійснює свої права власника на 2/3 частини домоволодіння (які належали [PERSON]С.). З огляду на викладені обставини судом було частково задоволено позов прокурора м. Олександрії, поданий в інтересах держави, - визнано, що 2/3 частки домоволодіння, розташованого у м. Олександрії по вул. Леніна, 76 (нині - 6-го Грудня, 90), належать державі як відумерла спадщина. В іншій частині позову було відмовлено. 20 січня 1966 року виконавчим комітетом Олександрійської міської ради депутатів трудящих було укладено договір про продаж в розстрочку будинку з існуючого житлового фонду з числом кімнат від 1 до 5 включно з [PERSON], на підставі якого останньою були придбані 2/3 частки житлового будинку - дві кімнати житловою площею 28.28 м2 та кухня, розташованого у м. Олександрії по вул. Леніна, 76 (нині - 6-го Грудня, 90) на земельній ділянці розміром 563.9 м2. Право власності на 2/3 частини спірного домоволодіння перейшло до [PERSON], що підтверджується також оціночним актом № 1 від 13.08.1960р., зведеними оціночними актами по домоволодінню, виконаними 10.10.1960р., 12.10.1960р. та 21.03.1966р. Цими ж оціночними актами підтверджується належність іншій співвласниці спірного домоволодіння - [PERSON] - 1/3 частини будинку. З наступного зведеного оціночного акта, виконаного 03.11.1966р., вбачається що спочатку [PERSON], а потім [PERSON] належали вже 2/3 частки домоволодіння по вул. 6-го Грудня, 90 в м. Олександри, у той час як [PERSON] - лише 1/3 частка. Це ж підтверджується і виданим [PERSON] Олександрійським міськкомгоспом на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради депутатів трудящих № 209 від 12 квітня 1966 року свідоцтвом на право особистої власності на домоволодіння. В подальшому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.1978р. належна їй частка спірного домоволодіння була продана на користь [PERSON], який на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.1984р. продав її [PERSON]. Н а підставі договору дарування від 20.12.2008 року, реєстровий номер 2815, [PERSON] набула права власності на 1\\3 частину житлового будинку № 90 по вул. 6-го Грудня в м.Олександрія житловою площею 52.2 кв. м, загальною площею 100,4 кв. м, до нього примикають господарсько-побутові будівлі та споруди : Л- гараж; М - вбиральня. Зі змісту договору вбачається, що земельна ділянка, на якій розташована відчужувана частина житлового будинку в приватну власність не передана. 2\\3 частини житлового будинку № 90 по вул. 6-го Грудня в м.Олександрія житловою площею 52.2 м. кв. до якого примикають надвірні будівлі : вбиральня 2Д, 5М, погріб 3-З, гараж 4-Л, огорожа -6 на підставі договору купівлі продажу від 15.08.2003 року належала [PERSON]. На підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2013 року [PERSON] продала [PERSON] 2/3 частини житлового будинку № 90 по вул. 6-го Грудня в м.Олександрія. Вказані правовстановлюючі документи, на підставі яких за сторонами у справі зареєстровано право власності на відповідні частки спірного будинку, є дійсними , тому законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Посилання позивача на наявність помилки у технічній документації на спірний будинок, допущеної у 1966 році, як на підставу для задоволення позову, суд визнає безпідставним, оскільки як вбачається із договору купівлі продажу від 12.10.1984 року (а.с. 71) [PERSON] придбав у [PERSON] саме 1/3 частину будинку, що знаходиться в м.Олександрія, по вул. 6-го Грудня, 90, яку в подальшому і подарував позивачеві на підставі договору від 20.12.2008 року. З врахуванням зазначених обставин, законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідно вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати у справі суд залишає по фактично понесеним.

Outcome: dismissed