overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. В квартирі також зареєстрований її онук до [PERSON]. Відповідач у квартирі тривалий час не проживає, добровільно знятись з реєстрації не бажає, а отже є таким, що втратив право на користування житлом. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому. Просили суд про його задоволення. Проти заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач в судові засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертом, який повернувся за закінченням терміну зберігання, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання та зазначила, що є сусідкою позивача. Підтвердила, що [PERSON] більше року у квартирі [ADDRESS] не проживає. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого власник житла позивається про його відновлення, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. У власність квартиру позивач отримала на підставі договорів дарування частини квартири від 27 серпня 2002 року та 20 грудня 2002 року. Як вбачається із відомостей про реєстрацію відповідача наданих на запит суду, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 05 січня 2006 року по теперішній час. Позивач вказує, що реєстрація у квартирі відповідача перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Враховуючи, що спірна квартира належить позивачу на праві приватної власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] понад рік, не несе витрати по утриманню житла, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідач в судові засідання не з'являвся, відзиву та доказів на спростування вимог позивача суду не надав. З огляду на викладене, враховуючи що суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником будинку [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрована відповідач по справі разом із дітьми, які не проживають в ньому більше року, оскільки мешкають за іншою адресою. Просить визнати відповідача з дітьми такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], у зв'язку з не проживанням в ньому без поважних причин більше року. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, дійсно не проживає з дітьми за вказаною адресою більше року, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечувала. Вислухав пояснення сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.11.2006 року, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. (а.с.8-11). Згідно довідки виконкому Ясногірської селищної Ради № 229 від 17.02.2015 року, в спірному будинку значать зареєстрованими позивач та відповідач по справі разом із дітьми. (а.с.7). Згідно акту обстеження житлових умов, відповідач [PERSON] разом з дітьми - [PERSON], [PERSON] в [ADDRESS] не мешкають більше року (а.с.6). У відповідності зі ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, передбачає стаття 391 ЦК України. Відповідно до статті 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача, а відповідача разом із дітьми слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON], про визнання права власності, покликаючись на те, що між нею та відповідачем укладено договір позики від 20.03.2005 року, згідно з яким позивач надав відповідачеві позику в розмірі 250 000 грн., що підтверджується розпискою відповідача, у строк до 13.04.2014 року проте, стверджує, що відповідач належним чином не виконала зобов'язання за договором позики, у зв'язку з чим просить суд визнати за нею право власності на легковий автомобіль марки «Mercedes - Benz ML270 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] шасі (номер кузова) [NUMBER], 2003 року випуску в рахунок погашення заборгованості. Представник позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про проведення розгляду справи без її участі та про підтримання позову у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про проведення розгляду справи без її участі та про визнання позову у повному обсязі. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представників сторін на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.03.2014 року [PERSON] - позивач надала в позику відповідачеві кошти в сумі 250 000 грн., що підтверджується розпискою [PERSON] від 06.02.2014 року (а.с.7) про отримання ним від [PERSON] коштів на вищевказану суму. У розписці сторони дійшли згоди про те, що в разі не повернення відповідачем суми заборгованості, [PERSON] зобов'язується передати [PERSON] автомобіль марки «Mercedes - Benz ML270 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] шасі (номер кузова) [NUMBER], 2003 року випуску, який належить їй на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.6). Відповідно дост.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З урахуванням положень ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки відповідачем належним чином не виконано зобов'язання за договором позики від 20.03.2005 року, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем, що стверджується представленими суду письмовими доказами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS], в якій зареєстрований відповідач її син. Зазначає, що відповідач з січня 2014 року за місцем реєстрації не проживає, оскільки виїхав в інший населений пункт, місце проживання та перебування його на даний час їй не відоме. Стверджує, що жодних коштів на утримання квартири відповідач не сплачує, його особистих речей у квартирі немає. У звязку з цим просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: Донецька область, м.Артемівськ, вул.Ювілейна, 69/96. Позивач в судове засідання не зявилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2015 року постановлено проводити заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві прваитної власності [PERSON] (а.с.16-17). Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №3051, виданої 26 жовтня 2015 року приватним підприємством «ВІЛС», [PERSON] (син власника), [INFO], зареєстрований у квартирі №96, розташованій у будинку №69 по вул.Ювілейній у м.Артемівську Донецької області з 31 січня 2007 року (а.с.7). У квартири зареєстрована також позивач з 30 листопада 1993 року. Відповідно до ч. 1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2 ст.405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з актом, складеним комісією у складі працівників приватного підприємства «ВІЛС», від 14 вересня 2015 року (а.с.8), [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації з січня 2014 року. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ним та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником будинку №23 на вул.Михайлівській, 23 у м.Артемівську Донецької області та в ній зареєстрована відповідач племінниця її колишнього чоловіка. Зазначає, що відповідач з часу реєстрації з 21 серпня 2009 року жодного дня не проживала та не проживає за місцем реєстрації, не здійснює витрат на утримання житла. У звязку з цим просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: Донецька область, м.Артемівськ, вул.Михайлівська, 23. Позивач у судове засідання не зявилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 6 жовтня 2015 року постановлено проводити заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] є власницею будинку №23 на вул.Михайлівській у м.Артемівську Донецької області (а.с.6, 19). У квартирі зареєстровані: позивач та відповідач, як племінниця (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2 ст.405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до акту, складеного комісією у складі голови та членів квартального комітету №31 м.Артемівська, від 25 серпня 2015 року (а.с.8), [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], з 21 серпня 2009 року, проте за місцем реєстрації не проживала і не проживає. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач відсутня за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між нею та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

позивач звернулась в суд з позовом до[PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона зареєстрована у квартирі [ADDRESS], в якій зареєстрована також відповідач. Зазначає, що відповідач з липня 2012 року за місцем реєстрації не проживає. У зв'язку з цим просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явилась, подала заяву про визнання позову та про розгляд справи у її відсутності (а.с.16). Відповідно до ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін, від яких надійшли відповідні заяви, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. З урахуванням ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] проживає та зареєстрована у квартирі [ADDRESS], на підставі ордеру (а.с.24-25). Відповідно до довідки житлово-будівельного кооперативу «Супутник» від 19 грудня 2016 року №227, у квартирі зареєстрована, зокрема, відповідач [PERSON] (а.с.10). Частинами 1, 2 ст.71 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст.72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Актом обстеження приміщення, складеним комісією в складі мешканців будинку [ADDRESS], затвердженого головою житлово-будівельного кооперативу «Супутник» Львовою С.Н., стверджується, що [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації з липня 2012 року (а.с.9). Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації понад шість місяців без поважних причин, що визнала відповідач у своїй письмовій заяві, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини В обгрунтування заявлених вимог вказує, що [INFO] померла мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS], земельної ділянки, розміром 2,21 га, яка розташована на території Дернівської сільської ради Ківерцівського району та грошових заощаджень з належними відсотками. Вона є спадкоємцем майна померлої за заповітом. При зверненні в Ківерцівську державну нотаріальну контору їй було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Вказаний термін був пропущений через неправильне розуміння закону. Враховуючи викладене, просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Відповідно до поданої заяви позовні вимоги підтримує та просить проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. До суду подано заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як встановлено судом [PERSON], померла [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.03.2013 року (а.с.5). Відповідно до заповіту, посвідченого 10.12.2008 року Дернівською сільською радою Ківерцівського району Волинської області за реєстровим № 427, позивач є спадкоємцем померлої за заповітом (а.с.20). Згідно повідомлення Ківерцівської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Оскільки строк для прийняття спадщини був пропущений позивачем через неправильне розуміння закону та враховуючи те, що відповідач не заперечуєь проти позову, інших спадкоємців не встановлено, суд вважає за можливе визначити [PERSON], додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі і від спільного подружнього життя у них є двоє неповнолітній син [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Володимир-Волинського міського суду відповідач виплачує аліменти на користь позивача на утримання дітей у розмірі 300 грн. щомісячно починаючи з 03.07.2007р. і до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що на сьогоднішній день визначена сума аліментів на утримання двох дітей є недостатньою, збільшився прожиткові мінімум для дітей відповідного віку, у зв'язку з чим просить збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] аліменти в її користь на утримання дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] по 450 грн. щомісячно на кожну дитину і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не з'явилась, однак подала заяву про зменшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 400 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Просить проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, зменшені позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та інтересам неповнолітніх дітей, а також не суперечить правам, інтересам інших осіб. Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З досліджених свідоцтв про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER] встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] Судом встановлено, що на підставі рішення Володимир-Волинськогол міського суду Волинської області від 17.07.2007 року, з [PERSON] стягуються аліменти в користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] в розмірі 300 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них. Враховуючи те, що після визначення судом розміру аліментів змінився матеріальний стан позивача, оскільки діти почали навчатись у школі, у зв»язку з чим збільшились витрати на їх утримання, що в контексті ч.1 ст. 192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів, а також визнання відповідачем позову, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved