Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу з договором позики від 27.12.2012 р. в розмірі 97200 гривень або 12000 доларів США, 3% річних за час прострочення виконання зобов»язань в сумі 850 доларів США, а всього 12850 доларів США; за договором позики від 02.07.2013 р. суми позики в розмірі 1500 доларів США, 3% річних в сумі 93,75 доларів США, а вього 1593,75 доларів США, а також просив стягнути судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.12.2012 р. між сторонами у справі був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в борг грошові кошти в розмірі 97200 гривень, що було еквівалентно 12000 доларів США. Передача коштів підтверджується розпискою. За умовами даного Договору позичальник зобов»язався повернути зазначені кошти до 30.03.2013 р. 02.07.2013 р. [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 доларів США, з обумовленою датою повернення 09.07.2013 р. Позивач посилається на те, що відповідач не виконав своїх зобов»язань щодо повернення коштів за жодним із Договорів позики, в зв»язку з чим вона просить стягнути суму заборгованості в судовому порядку, з врахуванням положень ч.2 ст.625 ЦПК України. В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, оскільки відповідач в добровільному порядку не повертає суму боргу за укладеними Договорами. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлялась судом за місцем реєстрації фізичної особи. Судова повістка повернулась до суду за закінченням терміну зберігання. На підставі положень ст.ст.224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судому встановлено, що 27.12.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав в борг позику в розмірі 97200 гривень, яку зобов»язався повернути до 30.03.2013 р. Відповідно до положень ст.524 ЦК України зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній валюті. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кошті були передані відповідачу у гривнях, що підтверджується виданою розпискою, з визначенням курсу долара США на момент укладання Договору позики. Представник позивача в ході розгляду справи підтвердив, що позика за Договором від 27.12.2012 р. надавалась саме в гривнях. З боку відповідача суду не надано доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов»язань щодо повернення суми боргу за Договором позики від 27.12.2012 р., оскільки оригінал розписку на час розгляду справи знаходиться у позивача. Крім того, судом встановлено, що 02.07.2013 р. [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 1500 доларів США і зобов»язався повернути їх до 09.07.2013 р. Зазначена позика була передана відповідачу в доларах США. Свої зобов»язання відповідач не виконав, оскільки оригінал розписки про передачу коштів, знаходиться у позивача. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за Договорами позики від 27.12.2012 р. та від 02.07.2013 р. є обґрунтованими, доведеними. Проте, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за Договорами позики в розмірі 13500 доларів США (12000+1500) за курсом НБУ на момент звернення, який становив 22,0396 гривень, що складає 297534,60 гривень. Однак, на думку суду, враховуючи, що зобов»язання за Договором позики від 27.12.2012 р. виникли у відповідача в гривні, то відповідно підлягає стягненню сума боргу виражена у валюті зобов»язання, тобто 97200 гривень. З урахуванням викладеного, стягненню підлягає сума 130259,40 гривень (97200 + 1500х22,0396). Також підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення суми боргу за Договорами позики з врахуванням 3% річних від суми боргу, з наступних підстав. Норми чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, а саме ч.1 ст.1050 ЦК України, чітко визначає наслідки порушення договору позичальником. Якщо позичальник своєчасно не поверну суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу за період невиконання зобов»язань. Розрахунок 3% річних від суми боргу за Договорами позики, проведений позивачем, не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Оскільки борг за Договором позики від 27.12.2012 р. надавався в грошовій одиниці гривні, то відповідно і 3 % річних від суми боргу повинні бути нараховані і стягненні з урахуванням суми боргу саме в грошовій одиниці України, однак позивач проводить розрахунок, виходячи із суми боргу 12000 доларів США і в подальшому визначає суму, що підлягає стягненню, у гривнях за курсом НБУ на день звернення до суду. Зазначений розрахунок не відповідає положенням ст..524 ЦК України. Сума 3 % річних за Договором позики від 27.12.2012 р. становить 22928,62 гривні (97200х3\\365х861 (дні прострочення)\\100). Проведений розрахунок 3% річних за Договором позики від 02.07.2013 р. в цілому відповідає вимогам чинного законодавства, а тому може бути прийнятий судом. Тобто, з врахуванням проведених розрахунків з відповідача підлягає стягненню сума 3 % річних від суми боргу за Договорами позики від 27.12.2012 р. та від 02.07.2013 р. в розмірі 24994,83 гривні (22928,62+ 93,75х22,0396). З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу за Договорами позики та 3% річних від суми боргу підлягають задоволенню частково в розмірі 155254,23 гривні. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, понесені позивачем при зверненні до суду і підтверджені документально, пропорційно до задоволених вимог (48,7 %). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial