Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], у якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою м.\~Дніпро, вул. 9-го Травня, буд. 51, а також зняти відповідачів з реєстраційного обліку. Позивач у судове засідання не зявилась, натомість матеріали справи містять від неї заяву, в якій вона просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заяв про розгляд справи за їх відсутності або інформації про поважність причин неявки до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засіданні не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або інформації про поважність причин неявки до суду не надходило. У звязку з неявкою у судове засідання відповідачів, за відсутності заперечень позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Позивач є власником домоволодіння № 51 за адресою: м.\~Дніпро, вул. 9-го Травня, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.6). Відповідачі зареєстровані у вищевказаному домоволодінні, однак з червня 2009 року в ньому не проживають, що підтверджується актом від 12.11.2016р., засвідченим начальником квартального комітету № 34 (а.с.8). Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Таким чином, оскільки відповідачі не є власниками (співвласниками) вказаного домоволодіння, та не проживають у ньому з червня 2009 року без поважних причин, суд доходить висновку, що вони втратили право користування ним, а право власності позивача у даній справі підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування домоволодінням, розташованим у м. Дніпро, вул. 9-го Травня, буд. 51. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстрації. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. №6-57цс11, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України. Крім того, цивільним процесуальним законодавством не передбачено право суду при вирішенні спору зобовязувати вчинити певні дії третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial