Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

Позивач звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України. Даним вироком суду встановлено, що [PERSON] приблизно о 12 годині 00 хвилин, перебуваючи на дитячому майданчику, що між будинками № 7 та № 13 за адресою: м. Дніпро, вул. М. Міхновського , діючи умисно, вчиняючи злочин повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, з метою викрадення чужого майна, розуміючи, що його дії є очевидними для [PERSON] та інших оточуючих, передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, з метою власного збагачення, підійшов до раніше незнайомої [PERSON] ззаду та шляхом ривку, вихопив з рук останньої мобільний телефон «Google Pixel 3», вартістю 11710,65 гривень. Крім того, позивач посилається на те, що внаслідок вчинення злочину їй була завдана моральна шкода, яка виразилась у сильних душевних стражданнях. Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 11710,65 гривень, а також моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 5000 гривень. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи про відшкодування шкоди. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 23 червня 2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. інтересів держави. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання, на підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, у виді позбавлення волі строком на чотири роки. Даним вироком суду встановлено, що реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, [PERSON] приблизно о 12 годині 00 хвилин, перебуваючи на дитячому майданчику, що між будинками № 7 та № 13 за адресою: м. Дніпро, вул. М. Міхновського , діючи умисно, вчиняючи злочин повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, з метою викрадення чужого майна, розуміючи, що його дії є очевидними для [PERSON] та інших оточуючих, передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, з метою власного збагачення, підійшов до раніше незнайомої [PERSON] ззаду та шляхом ривку, вихопив з рук останньої мобільний телефон «Google Pixel 3», вартістю 11710,65 гривень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, дiями чи бездiяльнiстю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фiзичної або юридичної особини, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснено у п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивiльних справ за позовами про вiдшкодування шкоди», шкода, заподiяна особi й майну громадянина або заподiяна майну юридичної особини, пiдлягає вiдшкодуванню в повному обсязi особою, яка її заподiяла, за умови, що дiї останньої були неправомiрними, мiж ними й шкодою є безпосереднiй причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи зазначені положення чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, оскільки вироком суду встановлено вину відповідача у вчиненні неправомірних дій, якими завдано матеріальної шкоди позивачу, а також наявність між ними причинного зв`язку, суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої злочином, в розмірі 11710,65 гривень, що відповідає вартості викраденого відповідачем майна, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Також, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За таких обставин суд вважає, що неправомірними діями відповідача за фактом вчинення відкритого викрадення майна, яке належить [PERSON] , останній спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, внаслідок протиправної поведінки щодо неї. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи з положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, з урахуванням конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили,

Outcome: approved