Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що 19 листопада 1988 року уклала шлюб з відповідачем. Оскільки відповідач зловживав алкогольними напоями, позивач розлучилась з ним в 2000 році. Не зважаючи на розірвання шлюбу позивач проживала з відповідачем однією сімєю. В червні 2005 року позивач надала дозвіл щоб відповідач зареєструвався в домоволодінні, що знаходиться за адресою вулиця Рилєєва, будинок 124 в м. Дніпрі, власником якого вона є підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З моменту добровільної зміни відповідачем свого місця проживання у квітні 2017 року та до цього часу, позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою знятись з реєстраційного обліку, але до цього часу відповідач не вчиняє таких дії з незрозумілих їй причин. Просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком № 124 по вул. Рилєєва в м. Дніпрі з дня його вибуття з 01 квітня 2017 року та зобовязати третю особу зняти відповідача з реєстраційного обліку в будинку 124 по вулиці Рилєєва в м Дніпрі. Позивач в судове засідання не зявилась, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та слухати справу у її відсутність про, що надала письмову заяву. Відповідач до судового засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, отже зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи у судове засідання не зявився. Про день, час та місяць судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Просив розглянути справу без участі третьої особи, прийняти рішення відповідно чинного законодавства. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу по справі на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.02.2005 року належить домоволодіння №124 по вулиці Рилєєва в м. Дніпрі. Сторони по справі з 19 листопада 1988 року перебували у шлюбі між собою, який був розірвано відділом РАГС , актовий запис №428 від 04.09.2000 року. У червні 2005 року позивач надала дозвіл на вселення та реєстрацію відповідача, як членна сімї, в домоволодіння, що знаходиться за адресою вулиця Рилєєва, будинок 124 в м. Дніпрі. З квітня 2017 року відповідач у вказаному домоволодінні не проживає без поважних причин Факт непроживання відповідача в спірному домоволодінні підтверджується актом про непроживання відповідача від 07 жовтня 2018 року, який був складений за участі сусідів та голови квартального комітету. Позивач не перешкоджала відповідачу проживати в спірній квартирі, він залишив її добровільно, доказів протилежного суду не надано. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405\~ЦК України\~передбачено,\~що члени\~сім'ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове\~приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, то суд вважає за можливе визнати відповідача, таким, що втратив право користування домоволодінням № 124 по вулиці Рилєєва у м. Дніпро. В\~іншій частині\~позов задоволенню\~не підлягає,\~оскільки особа\~вважається такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням\~з моменту\~набрання рішенням\~суду законної\~сили про\~визнання особи\~такою.\~Крім того, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації у вказаному житловому приміщенні. Також вимоги про зобовязання зняти з реєстрації предявлені до третьої особи. Згідно зі\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: partial