Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, який неодноразово уточнювала (а.с. 141-144, 177-179). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що на підставі договору дарування від 27 липня 2011 року, укладеного між нею та її матір'ю [PERSON], вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. За згодою колишньої власниці з 19 січня 2001 року у вказаному будинку зареєстрований брат позивача - відповідач по справі [PERSON], який постійно за вказаною адресою не проживав. Будучи зареєстрованим в даному житловому будинку, ніколи не вів спільне господарство разом з матір'ю, не сплачував комунальні послуги, не проводив ремонт житлового будинку, не доглядав за присадибною ділянкою. Юридично відповідач був весь час постійно зареєстрований в даному житловому будинку, але при цьому постійно в ньому не проживав. З 2000 року він постійно проживав разом зі своєю дружиною у м. Запоріжжі, а у 2010 році переїхав у [ADDRESS], в якому він проживає по теперішній час. У добровільному порядку відповідач відмовляється знятися з реєстрації, чим створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, порушує її права власника. На підставі викладеного, зважаючи, що відповідач не являється членом її сім'ї, постійно не проживав та не проживає разом з нею, не веде з нею спільного господарства, а відтак не набув рівних з нею прав та обов'язків щодо користування спірним житловим будинком, як член її сім'ї, позивач змушена звернутися до суду і просить усунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаному будинку. Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про вселення (а.с. 25-27), яку згодом також уточнив (41-43). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з 19 січня 2001 року зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS]. Вказаний будинок до 27 липня 2011 року належав його матері [PERSON], яка в подальшому подарувала цей будинок своїй дочці [PERSON] У вересні 2011 року між ним та відповідачем [PERSON] стали виникати конфлікти у зв'язку з його проживанням у вищезазначеному будинку, остання всіляко намагалася виселити його з будинку та позбавити права користуватися житлом, а одного дня, після повернення в м. Запоріжжя, він побачив, що усі його речі викинуті на вулицю, а відповідач разом зі своїм співмешканцем, погрожуючи розправою, не впустили його в будинок. Таким чином, [PERSON], позбавила його можливості, тому він змушений був оселитися у напівзруйнований будинок [ADDRESS]. У зв'язку з викладеним, [PERSON] вважає, що він як член сім'ї власника має право на користування житловим приміщенням, а тому просить вселити його у житловий будинок будинком [ADDRESS]. Ухвалою суду від 26.04.2013 зустрічну позовну заяву [PERSON] об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] (а.с. 33). У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені. На цих же підставах заперечували проти зустрічного позову, вважають його не обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Представник відповідача у судовому засіданні первісний позов не визнав, наполягав на задоволенні зустрічних позовних вимог та тих підставах, що в ньому зазначені. Представник третьої особи - Вільнянського РС УДМС України у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності (а.с. 185). За таких обставин суд ухвалив провести розгляду справи за відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що первісний позов задоволенню підлягає, а зустрічний - не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 27 липня 2011 року приватний нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 835, на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 9). Право власності [PERSON] на вказаний будинок зареєстровано в ОП ЗМБТІ, про що свідчить копія Витягу про державну реєстрацію прав від 05.08.2011 (а.с. 10). У вказаному будинку зареєстровані колишня власниця будинку [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] (а.с. 5). [PERSON] зареєстрований в будинку позивача за згодою колишньої власниці, його матері [PERSON], проте постійно у спірному житловому будинку не проживав, про що свідчать постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 24.10.2012 та 12.09.2011 (а.с. 73-74), зі змісту яких вбачається, що під час дослідчої перевірки [PERSON] пояснював співробітникам міліції, що постійно проживає в м. Запоріжжя, до матері приїжджає рідко. З 2010 року [PERSON] постійно проживає у [ADDRESS] (а.с. 6, 35-36). Відповідно до ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири) в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника на це майно. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] не є членом сім'ї нинішнього власника - [PERSON], спільного господарства вони не ведуть, будь-яких угод між ними з приводу користування спірним житловим будинком не укладалося. Оскільки [PERSON] був вселений до житла за згодою колишнього власника, при переході права власності на даний житловий будинок до [PERSON], він втратив право користуванням ним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А за ч. ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею ст. 391 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] відмовляється у добровільному порядку знятися з реєстрації, чим створює [PERSON] перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, порушує її права власника. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку громадян здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). На підставі викладеного,

Outcome: approved