Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що 20.11.2004 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. На теперішній час їхні фактичні шлюбні відносини припинено, шлюб розірвано. Від шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідно до рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.2008 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти в розмірі 900,00 грн щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 серпня 2008 року до досягнення дитиною [PERSON] повноліття. Згідно з розрахунком державного виконавця Жуковської Ю.В. станом на 01.10.2019 за період з 01.03.2013 по 01.10.2019 заборгованість по аліментам складає 70200,00 грн. А тому, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає 68265,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з виплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 70200,00 грн, а також пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 68265,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав суду відзив, який обґрунтований тим, що між ним і позивачем було досягнуто домовленість, згідно з якою він мав надавати гроші своїй матері [PERSON] , яка мала сплачувати комунальні платежі за квартиру в якій мешкає [PERSON] , натомість він не буде платити їй аліменти. Вказану домовленість він виконував з листопада 2013 до серпня 2019 року. У 2017 році його матір`ю сплачено за комунальні послуги в сумі 25609,00 грн. У 2019 році сплачено 10444,94 грн. Крім того, з 01.03.2013 по 01.09.2013 він перерахував позивачу на утримання дитини 5400,00 грн. Крім того відповідач вважає, що розмір неустойки (пені) яку просить стягнути з нього позивач підлягає зменшенню з урахуванням його матеріального та сімейного стану, оскільки в іншому шлюбі в нього на утриманні троє дітей. Позивач надала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що жодної домовленості з відповідачем щодо сплати комунальних платежів його матір`ю за рахунок сплати аліментів не укладалося. Надані відповідачем виписки з карткового рахунку є неналежними доказами, оскільки не містять відомостей щодо предмету доказування. Відповідач не сплачує аліменти з 01.03.2013. Заборгованість по аліментам виникла у відповідача з його вини, так як він був усвідомлений про обов`язок утримувати дитину відповідно до рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу. Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України в частині, що стосується неустойки (штраф, пеня). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі та від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON] ,\~ [INFO] , у свідоцтві про народження якого батьком записаний відповідач у справі, а матір`ю записана позивач у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 3). Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.2008 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти в розмірі 900,00 грн щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 серпня 2008 року до досягнення дитиною [PERSON] повноліття. Рішення набрало законної сили 01.12.2008. Відповідно до вказаного рішення було видано виконавчий лист №2-3972/2008, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 5). Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам за АСВП 37535845, складеного 01.10.2019, державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Жуковською Ю.В. (а.с. 6-7) згідно з виконавчим листом №2-3972/2008, розмір заборгованості по аліментам за період з березня 2013 року по вересень 2019 року складає 70200,00 гривень. Вказаний розрахунок заборгованості сторонами не оскаржений у порядку, встановленому Законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до ЗУ від 17.05.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. У статті 179 СК України зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. А тому, посилання відповідача на те, що між ним та позивачем було досягнуто угоди про заміну аліментів на сплату комунальних платежів за квартиру є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються належними та достатніми доказами, а також свідчать про нецільове призначення коштів. Щодо посилань позивача про перерахування позивачу на утримання дитини 5400,00 грн, суд приходить до висновку про їй безпідставність, оскільки жодних документальних підтверджень даних обставин відповідачем суду не надано та належними та допустимими доказами в судовому засіданні не доведено. Відповідно до ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Головною підставою стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів є наявність рішення суду та виконавчого листа по даній справі, яким платника аліментів зобов`язано здійснювати сплату аліментів в частині доходу (заробітної плати) платника. Також наявність заборгованості зі сплати аліментів з вини боржника. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді сплати неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року, на підставі частини першої ст.58 Конституції України має зворотню дію в часі. (Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05 вересня 2018 року по справі №753/12684/16, провадження №61-18327св18). Згідно з приписами ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні відповідної норми сімейного права, суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц відступив від попередніх правових позицій щодо розрахунку пені та вказав, що пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Згідно з формулою обрахування пені, визначеній у постанові Верховного суду від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц, вказано наступне. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, формула є такою: заборгованість за місяць * кількість днів заборгованості * 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. При виплаті аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. До аналогічних висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616 цс 18). Крім того, пунктом 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за №3 роз`яснено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Позивач [PERSON] , як одержувач аліментів на неповнолітню дитину, у відповідності до ч.1 ст.196 СК України, має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів. За таких обставин, неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів на утримання дитини за кожен день прострочення, а саме в межах заявлених позовних вимог за період з 01.04.2013 по 01.09.2019. Згідно з розрахунком заборгованості, виконаного державним виконавцем (а.с. 6-7), станом на 01.10.2019, заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини становила 70200,00 грн. Позивачем надано розрахунок пені (а.с. 30-35), відповідно до якого неустойка (пеня) по аліментах на утримання дитини складає в загальному розмірі 68265,00 гривень, та яка складається із заборгованості відповідача по аліментам: за березень 2013 900 грн, пеня 1% становить 09,00 грн, станом на 01.09.2019 не сплачено, кількість днів прострочення становить 2344 дні (01.04.2013-01.09.2019):2344*9,00=21096,00, що в силу ч. 1 ст. 196 СК України підлягає зменшенню до 900 грн; за квітень 2013 900 грн, пеня 1% становить 9,00 грн, станом 01.09.2019 не сплачено, кількість днів прострочення становить 2314 днів (01.05.2013-01.09.2019):2314*09,00=20826,00 грн, що в силу ч. 1 ст. 196 СК України підлягає зменшенню до 900,00 грн…. За цим правилом обраховувалась пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем та за період з 01.04.2013 по 01.09.2019 становить 68265,00 грн. За таких обставин, позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості по виплаті аліментів у розмірі 70200,00 грн та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі 68265,00 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законним, обґрунтованим та підлягають задоволенню у повному обсязі та з урахуванням матеріального та сімейного становища відповідача [PERSON] , який є фізично здоровою та працездатною особою, на утриманні відповідача є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , щодо перебування на його утриманні інших осіб судом не встановлено, оскільки жодних документальних підтверджень даних обставин відповідачем суду не надано та належними та допустимими доказами в судовому засіданні не доведено, а тому підстав для зменшення розміру неустойки (пені) по аліментам суд не вбачає. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судові витрати у вигляді судового збору, які позивачем за подання позовної заяви до суду не сплачувалися в силу положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за кожну вимогу майнового характеру в сумі 1384,65 грн, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved