Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача, що проживає у квартирі [ADDRESS] , про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, яка утворилась в період з 01.02.2013 року по 01.04.2020 року у сумі 29367,25 гривень, суми інфляційних витрат у розмірі 6689,50 гривень та трьох відсотків річних у розмірі 2050,96 гривень, а також судових витрат, посилаючись на ті обставини, що відповідачі за послуги не сплачують та добровільно заборгованість не погашають. З аналогічними вимогами позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, але ухвалою суду №2-с/263/33/2019 від 25 листопада 2019 року було скасовано судовий наказ, у зв`язку з чим представник позивача був змушений звернутися до суду з даним позовом. ККП «Маріупольтепломережа» позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вимог ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, власник (наймач) квартири зобов`язаний щомісячно здійснювати плату за житлово-комунальні послуги, у тому числі послуги з теплопостачання. За адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ), опалювальна площа склала 44кв.м. Так, 03.09.2020 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір №374 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, з гідно умов якого, відповідачка повинн була погасити заборгованість що утворилась станом на 01.09.2018 року в сумі 21569,73 грн. в строк до 31.08.2021 року, а також щомісячно здійснювати оплату поточних платежів, однак відповідачем умови договору не виконуються. Внаслідок того, що оплата за користування послугами з теплопостачання відповідачем вносилася не у повному обсязі, за період з 01 лютого 2013 року по 01 квітня 2020 року утворилася заборгованість у сумі 29367,25 гривень. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15 травня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21 січня 2021 року було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . У порядку, передбаченому ст. 279 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні за участю осіб до суду не надходило. Суд розглянув справу в порядку ч.5 ст.279 ЦПК України, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та за відсутності клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом -ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до копії ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.11.2019 року по справі №263/14590/19 судовий наказ від 26.10.2019 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання, скасовано. Правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК та законодавства, яке регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями. Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 162 ЖК України, п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року (в редакції постанови КМУ №45 від 24.01.2006 року), наймач (орендар) квартири зобов`язаний, у тому числі: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором, дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. Свої зобов`язання по забезпеченню тепловою енергією ККП «Маріупольтепломережа» виконало своєчасно, належним чином. У відповідності зі ст.68 ЖК України відповідач зобов`язаний проводити оплату за користування комунальними послугами щомісяця до 10 числа, однак свої зобов`язання не виконує. Оскільки позивачем подано позов до відповідача, яка була власниками квартири на період утвореної заборгованості, розташованої за адресою: [ADDRESS] та яка належить до приватного житлового фонду, то, у відповідності до ст.322 ЦК України, вона повинна нести відповідальність за невиконання зобов`язань перед позивачем. Судом встановлено, що з 01.09.2014 року по 01.06.2019 року відповідачі не в повному обсязі здійснювали регулярну оплату за користування тепловою енергією, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 30323,41грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІVта ст.67 Житлового Кодексу України оплата за користування тепловою енергією та гарячим водопостачанням стягується в установленому порядку за затвердженими тарифами. Частина 5 п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198, передбачено обов`язок споживача теплової енергії своєчасно проводити розрахунки за використану теплову енергію. Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно із ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особами. Разом з тим недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.218 ЦК України). Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, а споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст.19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Таким чином, на підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки заборгованість за користування тепловою енергією 01.02.2013 року по 01.04.2020 року у сумі 29367,25 грн., суму 3% річних у розмірі 2050,96 грн. та інфляційні витрати в сумі 6689,50 грн, оскільки саме у вказаний період вона була власником квартири та споживачем послуг ККП «Маріупольтепломережа». Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, а саме: судового збору, враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 2102,00грн.

Outcome: approved