Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, мотивуючи тим, що 01.04.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за 180950,00 грн., який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «ВМБТІ» 09.06.2009 року. 05.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вказаної квартири за 180000,00 грн., який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «ВМБТІ» 23.12.2009 року. Позивач вважає, що є підстави для визнання зазначених договорів купівлі-продажу квартири недійсними, оскільки для лікування батька позивача - [PERSON], якому у лютому 2009 року при обстеженні у медичному закладі був встановлений діагноз про наявність онкозахворювання, необхідні були значні кошти. Позичити у знайомих необхідну суму коштів позивач не змогла. Тому, через оголошення в газеті «RIA» від 04.03.2009 року в розділі 17 - «Юридичні послуги», позивач зателефонувала працівнику агентства нерухомості «Олімп» [PERSON] з метою позичити кошти. [PERSON] повідомила, що у неї є знайомі люди, які можуть позичити кошти під заставу квартири. Перебуваючи у важкому психоемоційному стані позивач надала [PERSON] всі необхідні для укладення правочину документи. У приватного нотаріуса [PERSON] 01.04.2009 року позивач зустрілась з відповідачем [PERSON], де і був підписаний оспорюваний договір купівлі-продажу квартири під впливом тяжких для позивача життєвих обставин і на невигідних для неї умовах, а саме - за заниженою ціною. Крім того, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що у квартирі [ADDRESS] з 23.09.1998 року по теперішній час зареєстрований [PERSON], а з 12.04.2005 року старша донька позивача - [PERSON]. Вони постійно проживають у вказаній квартирі з часу її придбання позивачем - у серпні 1996 року. З 25.09.1996 року до 27.03.2009 року та з 08.04.2009 року по теперішній час у зазначеній квартирі зареєстрована позивач, а з народження і неповнолітня донька - [PERSON] [INFO]. Фактично позивач постійно проживала у цій квартирі з часу її придбання у серпні 1996 року, а дочка [PERSON] - від народження. 27.03.2009 року позивач звернулась до Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області із заявою про зняття з реєстрації місця проживання, у якій просила зняти її з реєстрації місця проживання у [ADDRESS], разом з неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO]. У цій квартирі вони фактично продовжували проживати також і в період з 27.03.2009 року по 08.04.2009 року, тобто коли вона була знята з реєстрації за адресою місцезнаходження спірної квартири. Укладаючи з [PERSON], договір купівлі-продажу від 01.04.2009 року вказаної квартири, позивач не отримувала попередньої згоди органів опіки і піклування на її відчуження. Позивач вказує, що її неповнолітня дочка [PERSON], на час укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу вказаної квартири, мала право на користування спірним житлом, відповідно до закону. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], є правочином, що порушує публічний порядок, оскільки був спрямований на порушення конституційних прав і свобод не лише позивача, але й її неповнолітньої дочки [PERSON], шляхом позбавлення (обмеження) її законного права на подальше користування спірною квартирою. На думку позивача, у п.1.3 розділу 1 «Предмет договору» спірного правочину вказана неправдива інформація, що: - «внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, у тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, які продавець зобов'язаний утримувати». Зняття неповнолітньої дочки [PERSON], з реєстрації за місцем проживання у квартирі за вищевказаною адресою, необхідним було лише для того, щоб уникнути існуючих (законних) перешкод для укладення і нотаріального посвідчення між позивачем та відповідачем [PERSON] спірного договору купівлі-продажу квартири від 01.04.2009 року. Позивач сама особисто та разом з дочкою за будь-якими іншими адресами не реєструвались, оскільки іншого житла у них не було. Крім цього, у вказаній квартирі, на час укладення 01.04.2009 року оспорюваного правочину, продовжували проживати інші члени сім'ї: старша (повнолітня) дочка [PERSON] та [PERSON], який згоди позивачу на зміну місця проживання неповнолітньої дочки не надавав. У подальшому на підставі іншого договору купівлі-продажу вказаної квартири від 25.12.2009 року відповідач [PERSON] перепродав квартиру відповідачу [PERSON], чим також було порушено права неповнолітньої дочки позивача - [PERSON], оскільки перед укладенням договору відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язані були отримати попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження вказаної квартири. Тому, позивач змушена була звернутись до суду пред'явивши до відповідачів позов з метою захисту своїх прав та прав та охоронюваних законом інтересів її неповнолітньої дочки [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] понесені ним судові витрати зі сплати судового збору та на правову допомогу адвоката в розмірі 4626,00 грн. Додатково суду пояснили, що за час розгляду справи у суді позивачем неодноразово змінювались предмет та підстави позову. З обставин викладених у позові в редакції від 03.02.2014 року не вбачається жодних порушень прав позивача та її неповнолітньої дитини. Крім того, обставини, на які посилається позивач в обґрунтування змінених позовних вимог, вже були предметом судового дослідження під час розгляду іншої цивільної справи №2-105/2011 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними вказаних договорів купівлі-продажу квартири та застосування наслідків їх недійсності. Тому, у рішеннях суду першої інстанції та вищих інстанцій обставинам, якими обґрунтовуються позовні вимоги, вже надавалась правова оцінка і у задоволенні позову було відмовлено. Рішення Ленінського районного суду м.Вінниці від 31.01.2011 року у зазначеній цивільній справі набрало законної сили 18.04.2011 року. Обставини щодо захворювання батька позивача відповідачем [PERSON] не заперечуються, так само як і та обставина, що квартира була придбана відповідачем [PERSON] за ціною в розмірі 180950,00 грн., оскільки сторони вільно її визначили і ніхто не примушував позивача здійснювати продаж квартири за ціною, яка її не влаштовувала. Тому потреба позивача у коштах у більших розмірах не може бути підставою для визнання оспорюваних договорів купівлі-продажу недійсними. Вимоги чинного законодавства щодо письмової форми і нотаріального посвідчення договору сторонами були дотриманні. Нотаріусом було перевірено дотримання вимог чинного законодавства сторонами при укладенні договору та відсутність обмежень та заборон на відчуження вказаної квартири. Доказів щодо існування інших підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними позивачем не надано. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність. У задоволенні позову просив відмовити з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, в судове засідання не з'явилась, але подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність. При вирішенні спору просила врахувати інтереси неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Крім того, вказана третя особа надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позов підтримує та просила його задовольнити ( Т.1. а.с. 175). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 31.01.2011 року у цивільній справі №2-105/2011 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири та застосування наслідків їх недійсності, яким у задоволені позову було відмовлено (Т.1. а.с. 51). Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18.04.2011 року апеляційну скаргу [PERSON], [PERSON] було відхилено, а рішення Ленінського районного суду м.Вінниці від 31.01.2011 року було залишено без змін (Т.1. а.с 59-61). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.06.2012 року касаційну скаргу [PERSON], [PERSON] було відхилено, а рішення Ленінського районного суду м.Вінниці від 31.01.2011 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 18.04.2011 року - залишено без змін (Т.1. а.с. 123). Так, наведеними судовими рішеннями були встановлені наведені нижче обставини. 01.04.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за 180950,00 грн., який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 05.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вказаної квартири за 180000,00 грн., який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] Рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 31.01.2011 року також було встановлено, що із заяви [PERSON] на ім'я приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] випливає, що [PERSON] повідомляла, що на момент придбання нею квартири [ADDRESS] в зареєстрованому шлюбі не перебувала, з особами, з якими мала б право укладати шлюб, однією сім'єю не проживала. Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно вказана квартира належала [PERSON] на підставі біржового контракту, який 05.08.1996 року зареєстрований на Вінницькій товарній біржі. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу [PERSON] 12.11.1996 року уклала шлюб з [PERSON], про що було зроблено актовий запис №2497, після укладення шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. [PERSON] до укладення договору купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON], тобто 27.03.2009 року звернулась із заявою до Ленінського РВ УМВС України у Вінницькій області про зняття її разом з неповнолітньою дочкою [PERSON] з реєстрації у спірній квартирі. При цьому на час посвідчення правочину у нотаріуса останньому не було надано відомостей про реєстрацію у відчужуваній квартирі неповнолітньої або малолітньої дитини, в тому числі, як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] нотаріусу про проживання у відчужуваній квартирі неповнолітньої дитини не повідомила. Після вчинення правочину та набуття [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства права власності та його державної реєстрації, [PERSON], без відому власника житла - [PERSON], 07.04.2009 року звернулась до СГІРФО Ленінського РВ УМВС України у Вінницькій області із заявою про реєстрацію її місця проживання з неповнолітньою [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Крім того, з наданих нотаріусу документів для вчинення нотаріальної дії - посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири, випливає, що право власності на квартиру належить [PERSON], відомості про належність вказаної квартири третім особам у наданих документах відсутні. Відмовляючи [PERSON] та [PERSON] у задоволенні їх позову до [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ленінський районний суд м.Вінниці у своєму рішенні від 31.01.2011 року дійшов висновку про те, що при вчиненні нотаріальної дії - посвідченні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 01.04.2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], нотаріусом було виконано вимоги чинного законодавства в частині перевірки дійсних намірів сторін, обсяг їх цивільної дієздатності та відповідності правочину, що вчиняється вимогам чинного законодавства України. У вказаному рішенні суду також було спростовано посилання [PERSON] на те, що укладаючи договір з [PERSON], вона вважала, що укладає договір займу, оскільки нотаріус [PERSON] роз'яснив [PERSON] її права та наслідки вчинення нею правочину щодо відчуження квартири. Крім того, Ленінським районним судом м.Вінниці при ухваленні вказаного рішення було враховано те, що ні [PERSON], ні [PERSON] не є батьками неповнолітньої [PERSON] або особами, що їх замінюють, а відтак вимоги ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» в частині отримання ними дозволу на відчуження житла не поширюються. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з вимогами ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Судом встановлено та сторонами не заперечується та обставина, що за договором купівлі-продажу спірної квартири від 01.04.2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], сторони домовились про продаж квартири за ціною в розмірі 180950,00 грн. (Т.1. а.с. 7). Тому, суд критично ставиться до твердження позивача та його представника щодо порушення, при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 01.04.2009 року, вимог чинного законодавства, оскільки вказаний договір був укладений між позивачем та відповідачем [PERSON], під впливом тяжких для позивача життєвих обставин і на невигідних для неї умовах, а саме - за заниженою ціною. Крім того, таке твердження спростовується встановленими ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18.04.2011 року обставинами про те, що при укладенні зазначеного договору волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Сторони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулось повне виконання останнього, а тому договір купівлі-продажу є правомірним та таким, що не суперечить чинному законодавству та не порушує нічиїх прав та інтересів (Т.1 а.с. 60). Зазначеними вище рішеннями судів було також зроблено висновок і щодо правомірності та відповідності вимогам закону укладеного 05.12.2009 року договору купівлі-продажу спірної квартири між відповідачами [PERSON] та [PERSON] Так, зокрема було встановлено, що на час вчинення вказаного правочину [PERSON] був власником майна, наділений повною цивільною дієздатністю, воля сторін правочину була направлена на настання реальних наслідків, передбачених правочином, правочин було вчинено у формі, встановленій законом (Т.1 а.с. 60-61). Суд бере також до уваги роз'яснення, викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» про те, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Таким чином, судом не встановлено та під час судового розгляду справи позивачем не доведено недодержання відповідачами вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, встановлення яких тягне за собою визнання правочину недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України, з позивача на користь відповідачів слід стягнути понесені ними і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved