Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 09.07.2019 року уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстровано Коростенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №222. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З 2020 року вони не підтримують подружніх стосунків, шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб існує лише формально. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. За час спільного проживання відповідач офіційно не працював, своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина не виконував, зловживав спиртними напоями, чим ставив сім`ю в скрутне матеріальне становище. У них немає спільних інтересів, кожен живе своїм життям і не намагається перейнятися проблемами іншого. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім`ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] просила залишити проживати із нею. Одночасно просила стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 гривень. 25.10.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась рекомендованими листами за місцем реєстрації відповідача. Одночасно про розгляд справи в спрощеному провадженні повідомлялось шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду. У встановлений строк відзив на позов та будь які клопотання, пов`язані з розглядом справи не надійшли. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 09.07.2019 року, який був зареєстрований Коростенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №222. Від подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Щодо вимоги про залишення дитини на вихованні матері, то суд зазначає, що при розірванні шлюбу суд може вирішувати питання про визначення місця проживання дитини, якій не виповнилось 14 років. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із змісту позовної заяви слідує, що позивач не ставила питання про місце проживання неповнолітньої дитини та не обґрунтовувала позов наявністю спору щодо визначення місця проживання дитини. Окрім того, вирішення спору про місце проживання дитини, якій не виповнилось 14 років, має відбуватись з урахуванням положень ст.160, 161 та ч.4 ст.19 Сімейного Кодексу України, тобто за обов`язкової згоди органу опіки та піклування та за наявності письмового висновку щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні. З урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial