Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. Шевченка, 50 в с. Буківна Тлумацького району Івано-Франківської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що станом на 01.07.1990 року у вказаному будинку проживала бабуся її чоловіка, [PERSON], [PERSON] і їй належав на праві власності житловий будинок, господарські будівлі та споруди по зазначеній адресі. Свідоцтва на право власності на даний житловий будинок, господарські будівлі та споруди на імя покійної бабусі немає і не зареєстровано в передбаченому законом порядку. 07.10.2002 року померла бабуся [PERSON], а 04.05.2016 року помер її чоловік [PERSON] Після смерті бабусі відкрилась спадщина на все належне їй на день смерті майно, яке вона ще за життя заповіла її чоловіку [PERSON], який вступив в управління спадковим майном після смерті [PERSON], але юридично не оформив своїх спадкових прав. Спадкоємцями після смерті [PERSON] являються вона та син, [PERSON], які прийняли спадщину та бажають оформити на своє імя спадщину на належне спадкодавцеві на день смерті майно. Для оформлення права власності за законом на спадкове майно [PERSON] вони звернулись до нотаріуса. Ними попередньо було укладено нотаріально засвідчений договір про розподіл спадкового майна (по 1/2 частині кожному), згідно якого їй у власність переходить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою с. Буківна, вул. Шевченка, 50, Тлумацького району, Івано-Франківської області, а [PERSON] переходить у власність земельна частка (пай), яка перебуває у колективній власності СС «Буківна», розміром 40,72 ум.кад.га. Їй нотаріусом видана постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою с.Буківна, вул. Шевченка, 50, Тлумацького району, Івано-Франківської області по причині відсутності правовстановлюючого документа свідоцтва на право власності на житловий будинок. У звязку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. Шевченка, 50, в с. Буківна Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовче судове засідання не зявились, подали заяви в яких просили розгляд справи проводити без їх участі, позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає, заперечень проти позову не мають та просив справу розглядати без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов, підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги виконавчого комітету Олешівської сільської ради по с. Буківна станом на 01.07.1990 року склад сімї [PERSON], [INFO] голова домоволодіння, спільна група господарства станом на 01.07.1990 року колгоспна (а.с. 10). Згідно копії технічного паспорту від 26.04.2018 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою вул. Шевченка, 50, с. Буківна, Тлумацького району Івано-Франківської області, побудовані у 1951 році, а огорожа у 1980 році (а.с. 5-7). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~від 22\~грудня 1995\~року №\~20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] належало майно господарського двору, розташованого за адресою: вул. Шевченка, 50, в с. Буківна Тлумацького району Івано-Франківської області. 07.10.2002 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12). Ще за життя [PERSON] посвідчила на імя [PERSON] заповіт, яким заповіла йому все належне на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 28.08.1998 року (а.с. 11). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавців, для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті бабусі [PERSON], успадкувавши належний їй будинок, оскільки вступив в управління спадковим майном, проводила похорон бабусі, сплачував страхові платежі, обробляв земельні ділянки, до дня смерті проживали разом та вели спільне господарство, що підтверджується довідкою Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 198 від 19.03.2018 року (а.с. 9). Відповідно до копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51978652 від 19.05.2018 року у Спадковому реєстрі відсутня інформація після смерті [PERSON], яка померла 07.10.2002 року. 14.09.1980 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 17). Згідно довідки на відкриття та оформлення спадщини № 198 від 19.03.2018 року на день смерті [PERSON] в господарстві за адресою вул. Шевченка, 50, с. Буківна, Тлумацького району, Івано-Франківської області зареєстровані [PERSON], [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] не родич (а.с. 9). 04.05.2016 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON]\~та [PERSON]\~прийняли спадщину\~за законом\~після смерті\~[PERSON],\~оскільки до\~дня смерті\~[PERSON]\~були зареєстровані\~та проживали\~разом,\~що підтверджується\~довідкою Олешівської\~сільської ради\~Тлумацького району\~Івано-Франківської\~області №\~198\~від 19.03.2018\~року (а.с.\~9). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 76/2018 від 19.05.2018 року, заведеної приватним нотаріусом [PERSON] Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області, з якої вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Відповідно до копії договору про розподіл спадкового майна від 21 червня 2018 року, який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області, [PERSON] у власність переходить земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СС «Буківна», розміром 40,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, а [PERSON] у власність переходить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою вул. Шевченка, 50, с. Буківна, Тлумацького району, Івано-Франківської області. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими за адресою: вул. Шевченка, 50, с. Буківна, Тлумацького району Івано-Франківської області. Позивачу в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими с. Буківна по вул. Шевченка, 50, Тлумацького району Івано-Франківської області, після смерті [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, а саме Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом [PERSON] Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області №398/02-31 від 21.06.2018 (а.с. 16). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності\~до ч.\~1\~ст.\~82\~ЦПК України, обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності\~до ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов, з врахуванням уточнених позовних вимог, слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме: 352 грн. 40 коп. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 548, 549, 1216 - 1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року),

Outcome: approved