Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернулась до Великомихайлівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів на дитину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який сторони з часом розірвали. Від колишнього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Відповідно до виконавчого листа № 2-51/2000 виданого 19.08.2004 року Великомихайлівським районним судом Одеської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22.03.1999 року до 30.06. 2005 року, а потім в розмірі 1/3 заробітку до 12.03.2008 року, а потім в розмірі 1/4 заробітку до 15.04.2012 року. Вказаний виконавчий лист перебуває на виконанні у відділі виконавчої служби Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області і за підрахунку відділу, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів відповідно до розрахунку заборгованості на загальну суму 20086,81 грн. Відповідач ухиляється від сплати аліментів та заборгованості по аліментах, саме з його вини і утворилась заборгованість. 13.02.2012 року позивач зверталась із заявою про ухилення від сплати аліментів до Великомихайлівського РВ ГУМВС України в Одеської області. 22.02.2012 року В- Михайлівського РВ ГУМВС України в Одеської області винесено постанову про відмову в порушені кримінальної справи. Загальна сума заборгованості по аліментам та пені, яка підлягає виплаті становить заборгованість по аліментах за весь час 22202,20 грн. (за період з 01.01.2011 року по квітень 2012 року заборгованість по аліментам 6037,38) + пеня 1802,94 грн. = 24005,14 грн.. В судовому засіданні позивач позовні вимоги змінила та просила суд стягнути з відповідача на її користь, заборгованість по аліментах та пеню за несвоєчасну виплату аліментів в розмірі 20000 грн., так як відповідач частину заборгованості сплатив. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача заборгованість по аліментах та пеню за несвоєчасну виплату аліментів в розмірі 20000 грн.. Вислухав позивача, відповідача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до положень ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочки. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 вересня 2013 р. розглянув справу №6-81 цс 13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватись щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен зясовувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожен із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial