Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що вона 26 жовтня 2002 року зареєстровала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилось п`ятеро дітей. П`ята дитина [PERSON] народилась [INFO] . Вони зареєстровані за різними адресами. З листопада 2020 р. відповідач поїхав на заробітки в Польщу і у зв`язку з цим не дає згоди на реєстрацію місця проживання [PERSON] за місцем її - [PERSON] , що перешкоджає реалізації належних їй та дитині прав на соціальне забезпечення Зазначила, що [PERSON] знаходиться на грудному вигодовуванні, а вона, як мати, може дати дитині кращий догляд та піклування. Виходячи з наведеного просить суд визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з нею - матір`ю [PERSON] , [INFO] , мешканкою [ADDRESS] . В рамках судового розгляду даного спору суду надано висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 27.04.2021 р. № 115, про визначення місця проживання дитини [PERSON] , згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач не з`явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи в порядку п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив та у встановлений строк не подав відзив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча попередньо подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника. У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] та згідно копії свідоцтва про народження її батьками вказані сторони [PERSON] та [PERSON] (а/с 5). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 17 березня 2005 р., [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . (а.с. 6). Згідно службової відмітки в заяві про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини у реєстрації місця проживання відмовлено 22 березня 2021 р. у зв`язку з ненаданням необхідних документів, а саме: письмової згоди другого з батьків, засвідченої в установленому порядку, квитанція про сплату адміністративного збору. (а.с. 9) У відповідності до вимог ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За правилами ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип ст. 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Крім того, із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. За змістом ч. 4,5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого від 27.04.2021 р. № 115, про визначення місця проживання дитини [PERSON] , орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] . З вказаного висновку також вбачається, що [PERSON] неодноразово просила відповідача приїхати і дати згоду на реєстрацію доньки по місцю проживання, про батько [PERSON] не погодився. На прохання [PERSON] надіслати належним чином завірену згоду на визначення місця проживання доньки [PERSON] з її матір`ю, батько дитини також відмовився. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи, створення матір`ю належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою щодо виконання як обов`язків так і здійснення батьківських прав, позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved