Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики грошей. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 23\~серпня 2018\~року уклав з відповідачем договір позики грошей; відповідач на підставі цього договору позики взяв у позивача в борг 8192,00\~грн , які\~згідно п.\~4.1\~договору зобов`язався\~повернути до\~ 05 вересня 2018 року. Але відповідач суму позики не повертає, ухиляється від її повернення. Позика була оформлена відповідним договором та розпискою. Згідно п. 4.2 договору в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п. 4.1) позичальник сплачує проценти у розмірі 10 % в день від суми простроченої заборгованості до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Крім того, 23.08.2018 року позивач уклала з [PERSON] договір поруки, предметом якого є надання поруки за виконання зобов`язань з боку [PERSON] за договором позики. Станом на 03\~квітня 2019\~року [PERSON] борг не повернула, тому стягненню також підлягають відсотки за 210 днів за період з 05\~вересня 2018\~року по 03 квітня 2019 року. Тому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за договором позики з урахуванням відсотків у розмірі 180224,00\~грн,\~які складаються\~з 8192,00\~грн -\~тіло позики,\~172032,00\~-\~відсотки. В судове засідання позивач не з`явився, просив розглянути позов без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики від 23 серпня 2018 року , відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується їх повернути позикодавцю на умовах, встановлених цим договором, а саме, загальна сума позики складає 8192,00 грн , які згідно з п. 4.1 договору зобов`язався повернути 05\~вересня 2018\~року . Згідно із п. 4.2. договору за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п.4.1.) позичальник сплачує проценти у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Відповідно до розписки, складеної та підписаною відповідачем, ним отримано від позивача гроші в розмірі 8192,00\~грн , які він зобов`язався повернути повністю у строки згідно з договором позики грошей, укладеного 23 серпня 2018 року . Відповідач [PERSON] не виконала умови договору належним чином. Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Сторони домовились щодо розміру процентів за договором позики, про що свідчить умови договору позики. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що законом не передбачене обов`язкове нотаріальне посвідчення договору позики, а дійсність договору позики встановлюється його письмовою формою, якої сторони дотримались при укладенні договору позики. Окремі умови договору позики або договір в цілому не визнавались відповідачем недійсним та відповідач не заявляв на підставі ч. 3 ст.215 ЦК України такої вимоги. У зв`язку з неповерненням грошей у строки, передбачені п. 4.1 договору, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування позикою в розмірі, передбаченому п. 4.2 договору, а саме 10% за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості та нараховуються до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем, тобто розмір відсотків встановлений договором, що не суперечить закону. Так, згідно з розрахунком, позичальник станом на 03\~квітня 2019\~року борг не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість на суму 180224,00\~(сто\~вiсiмдесят\~тисяч двiстi\~двадцять чотири\~гривнi\~00\~копiйок),\~які складаються\~з 8192,00\~(вiсiм\~тисяч сто\~дев`яносто\~двi\~гривнi\~00\~копiйок)\~-\~тіло позики,\~172032,00\~(сто\~сiмдесят\~двi\~тисячi\~тридцять двi\~гривнi\~00\~копiйок)\~-\~відсотки (8192,00\~грн х 10% х 210 днів). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно договору поруки від 23 серпня 2018 року, укладеного між позивачем та [PERSON] , останній відповідає за виконання [PERSON] обов`язків за договором позики від 23 серпня 2018 року в обсязі 50 грн., в межах яких позичальник та поручитель відповідають як солідарні боржники. Враховуючи зазначене, підстав для стягнення усієї суми боргу солідарно з обох відповідачів суд не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу сплачується основна сума боргу. На підставі ст. 534 ЦК України, 50 грн мають бути стягнуті в рахунок погашення процентів солідарно з [PERSON] та [PERSON] . Викладене приводить суд до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме за можливе стягнути з [PERSON] на користь позивача суму боргу за договором позики грошей від 23.08.2018 року в розмірі 8192 грн, відсотки в сумі 171982,00грн, а також стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача суму боргу зі сплати процентів за договором позики грошей від 23.08.2018 року в розмірі 50 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved