Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], яка належить позивачу на праві власності. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. На обґрунтування позовних вимог пояснила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Також у спірній квартирі зареєстровані її колишній чоловік - відповідач по справі, її дочка - [PERSON], та онук - [PERSON]. З 11.08.2015 року [PERSON] в даній квартирі не проживає, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденції за даною адресою, особистих речей в квартирі немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином (а.с.38, 40), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. Представник третьої особи Червонописька Л.А. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надходило повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести заочний порядок розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суд, в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі, встановив наступні обставини та правовідносини. 11.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 11.08.2015 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с.8). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. 11.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ майна між подружжям серії НАР №102200, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Магомедовою М.Г., п. 5 якого визначено, що до [PERSON] у власність переходить квартира [ADDRESS] (а.с.4-7). Крім того, право власності позивача на вказану квартиру також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №42106811 від 11.08.2015 року (а.с.42). Пунктом 11 описаного договору передбачено, що підписання цього договору є підставою для припинення (втрати) права користування квартирою [PERSON], однак, як вбачається з довідки форми № 16, виданої КК «Центр комунального сервісу №10», [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] Як зазначає позивач, з 11.08.2015 року [PERSON] у спірній квартирі не проживає, його речей в ній немає, кореспонденцію за вказаною адресою він не отримує, не сплачує комунальні платежі, крім того, підписавши договір про поділ майна між подружжям від 11.08.2015 року, він втратив право на користування даною квартирою. У відповідності до ч.1 ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] не є співвласником або власником спірної квартири, з 11.08.2015 року не проживає в даній квартирі, не сплачує витрати за житлово-комунальні послуги, не намагається вселитись, будь-хто із проживаючих відповідачу не чинив перешкод у користуванні житлом, тому відповідач був відсутнім в спірній квартирі понад 1 рік без поважних підстав, і його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], задовольнивши вказаний позов.

Outcome: approved