Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] та її сина [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, що знаходиться у [ADDRESS] . В обгрунтування вимог вказано, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] була дружиною онука позивача та рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10.03.2015 року шлюб між ними було розірвано. В 2015 році [PERSON] , забрала усі особисті речі і речі дитини та виїхала з квартири. Позивач пояснила, що в цьому році на дверях квартири почали з`являтись оголошення про те, що [PERSON] повинна погасити заборгованість по кредиту, позивач, як людина похилого віку, після такого оголошення має хвилювання щодо своєї нерухомості. Факт не проживання громадянки [PERSON] та її сина [PERSON] підтверджується актами та показами свідків. Крім того, позивач вказала, що перешкоди у користуванні жилим приміщенням відповідачу не чиняться, її особисті речі в житловому приміщенні відсутні, жодних комунальних платежів відповідач не сплачує. На підставі чого, позивач вважає, що відповідач разом з дитиною втратили право на користування житловим приміщенням, не користуються ним тривалий час, практично чотири роки без поважних причин не проживають за місцем реєстрації, а тому можуть бути визнані такими, що втратили право користуватися даним житловим приміщенням. 19.12.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач пояснила, що після розлучення колишній чоловік вигнав її з дитиною з квартири. [PERSON] , [INFO] , є правнуком позивача та автоматично є членом її сім`ї. Відповідач зі своїми дітьми та співмешканцем [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , у квартирі його рідної сестри [PERSON] , яка не дає згоду на реєстрацію неповнолітнього [PERSON] . Відповідач вказала, що іншого житла у неї не має, та разом з сином не здійснювали перешкод у користуванні та розпорядженні майном позивача. [PERSON] вважає, що в задоволенні вимоги про визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування відмовити. В судовому засіданні 14.01.2020 року позивач та її представник адвокат Подсуха Н.Г. підтримали позовні вимоги та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, свою позицію щодо заявлених позовних вимог виклала у відзиві на позовну заяву. Згідно ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням наведеного, на підставі положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення сторони позивача, свідків, дослідивши та оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що згідно свідоцтва №8319 від 03.12.1993 року про право власності на житло, свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.2003 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 7, 8). Між онуком позивача - [PERSON] та відповідачем [PERSON] 10.03.2015 року було розірвано шлюб рішенням Боугнського районного суду м. Житомира (а.а. 16, 17). Згідно свідоцтв про народження [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] є правнуком позивача [PERSON] (а.с. 12, 14, 15). Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Зі змісту актів від 05.05.2015 року, 02.08.2019 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживають з 2015 року (а.с. 18, 19). Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За клопотанням позивача в судовому засіданні 14.01.2020 року було допитано [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача та пояснили, що відповідачі не проживають в квартирі [PERSON] з 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст.\~71,\~72,\~116,\~156, ЖК УРСР;\~ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. Відповідно до висновків Верховного суду України у справі № 6-709цс16 (аналогічна № 6-158цс14) було висловлено позицію: власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання такої особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи відповідача про поважність причин її не проживання з неповнолітнім сином в квартирі [ADDRESS] , а саме те, що після розірвання шлюбу їх вигнали з квартири, не підтверджені жодними доказами та не можуть бути взяті до уваги судом. Стаття 64 Житлового кодексу України визначає, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, в розумінні вказаної норми правнук власника не відноситься до членів його сім`ї, що спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві. Разом з тим, згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області зареєстроване місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] не значиться (а.с. 29). В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається місцем проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідним від права батьків ( або одного з них ). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер ( поважні або неповажні ) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що місце проживання неповнолітнього [PERSON] зареєстроване в установленому законодавством порядку за адресою: [ADDRESS] , неповнолітній фактично не проживає в квартирі, а тому підстав для визнання його таким, що втратив право користування квартирою не має. З урахуванням викладеного вище, оскільки відповідач [PERSON] понад один рік не проживає в квартирі [ADDRESS] , поважних причин не проживання відповідача в квартирі судом не встановлено, відповідач фактично проживає в м. Бердичеві, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial