Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Горлівський машинобудівельний завод» в якій зазначає, що з 1966 року вона працювала на підприємстві відповідача. У наслідок нехтування адміністрацією відповідача своїми обов'язками по створенню безпечних умов праці, позивач під час нещасного висновку на виробництві, що стався 22.01.1978 року, отримала трудове каліцтво, яке спричинило стійку втрату професійної працездатності, про що свідчить акт від 22.01.1978 року. Після проходження позивачем тривалого лікування та обстеження умовах стаціонару, з 1979 року МСЕК встановила їй втрату професійної працездатності, та встановлена ІІІ група інвалідності. На даний час здоров'я позивача погіршилось, і вона є інвалідом ІІ групи. Тому позивач вважає, що у зв'язку із втратою працездатності їй заподіяна моральна шкода, тому що вона відчуває фізичний біль і страждання, часто звертається за медичною допомогою й неодноразово проходила курс лікування в умовах стаціонару , повинна вживати медикаменти, що призвело до порушення її звичного укладу життя й це вимагає додаткових зусиль по її організації, стан здоров'я її не відновлений , моральні страждання, які вона відчуває, оцінює в 50 000,00 гривень., які просить стягнути з відповідача на її користь. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та вищезазначене. Представник відповідача позов не визнав, зазначивши, що позовні вимоги не засновані на законі, оскільки законодавством, що діяло на час виникнення нещасного випадку на виробництві, не передбачалось відшкодування потерпілому моральної шкоди, надавши письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Позивач - [PERSON] в період роботи в ливарному цеху «Ордена Трудового Червоного Прапору Горлівського машинобудівного заводу ім. С.М. Кірова» ( нині Публічне акціонерне товариство «Горлівський машинобудівний завод») з 14 грудня 1966 року по 22 січня 1979 року, 22 вересня 1978 року, отримала виробничу травму. ВТЕК вперше встановила позивачу стійку втрати професійної працездатності 22 січня 1979 року. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року зі змінами та доповненнями передбачено, питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки. Тому необхідно в кожному конкретному справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даних правовідносинах, коли набрав чинності законодавчий акт, який визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли було заподіяно цю шкоду. Радянським законодавством, зокрема «Правилами відшкодування підприємствами, установами та організаціями шкоди, заподіяної робітникам, службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з їх роботою», затвердженими Постановою Держкомітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Президії Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок №483/25 від 22.12.1961 року (далі - Правила) та Правилами, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР №690 від 03.07.1984 року не передбачалось відшкодування потерпілому моральної шкоди. Вперше відшкодування власником потерпілому моральної шкоди було передбачено Закон України «Про охорону праці» №2694 від 14 жовтня 1992 року, а сам порядок відшкодування моральної шкоди був встановлений «Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженого ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затвердженими Постановою КМУ 23 червня1993 року №472. Оскільки, трудові правовідносини між Позивачем і заводом були з 14 грудня 1966 року по 22 січня 1979 року, а Закон України «Про охорону праці» №2694 від 14 жовтня 1992 року зворотної сили не має, то у ПАТ «ГМЗ» немає правових підстав на відшкодування позивачу моральної шкоди. На підставі вищезазначеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Горлівський машинобудівельний завод» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed