Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ВДВС Дніпровського районного управління юстиції, ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] про визначення суми заборгованості по аліментам. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2008 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] - [INFO], і дочки [PERSON] - [INFO], щомісячно по 5000 грн на кожну дитину до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи з 01 липня 2008 року. Однак, [PERSON] аліменти сплачував не регулярно, в результаті чого утворилась заборгованість. 13.02.2013 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області у справі №2/410/5923/12 було прийнято рішення про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 50 000 грн, однак вказане рішення останнім у добровільному порядку не виконувалось. Примусове виконання цього рішення було розпочате ВДВС Дніпропетровського РУЮ, але на момент подання цього позову жодного платежу не було здійснено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.01.2011 по справі №22ц-3288/2011 [PERSON] було відмовлено у звільненні від сплати заборгованості по аліментам, але було зменшено розмір аліментів до 500 грн на кожну дитину та видано другий виконавчий лист. Але весь цей час з 2011 року, ані у добровільному порядку [PERSON] не сплачував суми боргу, ані ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва примусово не стягувала заборгованість по аліментам. Після зміни розміру аліментів на підставі виконавчого листа №2-5134 від 01.12.2011 та відповідно до довідки-розрахунку заборгованості №43683 від 22.04.2013 станом на 01.04.2013 боржником здійснено переплату на 470,68 грн. З даним розрахунком позивач також не згодна, так як вказує, що останній раз отримувала аліменти 26.11.2012 та згідно фактично отриманих аліментів ніякої переплати не було. Позивачем встановлено, що заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання двох неповнолітніх дітей за період з 01.07.2008 по 01.07.2013 та неустойки за прострочення сплати аліментів становила 292 887,10 грн, з яких загальна сума заборгованості по аліментам за період заборгованості складає 242 887,10 грн, неустойка за прострочення сплати аліментів - 50000 грн, тобто всього 292887,10 грн. Станом на 01.10.2014 року заборгованість [PERSON] за виконавчим листом №2-5134/2010 від 01.11.2011, що видав Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська (виконавче провадження №39529856) збільшилась на 6000 грн (липень-грудень 2013 року). 04.11.2013 та 25.12.2013 [PERSON] було сплачено 5529,00 грн та 2000 грн відповідно. В процесі розгляду цивільної справи позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги. Станом на 15.05.2014 позивачка просила визначити заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], за період з 01.07.2008 по 01.05.2014 та неустойки за прострочення сплати аліментів в сумі 275 887,12 грн. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Представник відповідача ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві проти позову заперечувала. Представник відповідача ВДВС Дніпровського РУЮ в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення cторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2008 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] - [INFO], і дочки [PERSON] - [INFO], щомісячно по 5000 грн на кожну дитину до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2008 року. Також у вказаному рішенні суду було зазначено допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах місячного платежу. Рішення суду набрало законної сили 28.10.2008 року. 29 жовтня 2008 року [PERSON] було видано виконавчий лист за вказаним рішенням суду. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2010 року встановлено розмір стягування з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] - [INFO] і дочки [PERSON] - [INFO], щомісячно по 500 грн на кожну дитину до досягнення кожною з цих дітей повноліття, починаючи таке стягнення з дня вступу цього рішення в законну силу. Вказане рішення набрало законної сили 27.01.2011 року. В матеріалах виконавчого провадження наявне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2012 року, за яким [PERSON] звільнено від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 220387,10 грн, яка складається за період з 01 серпня 2008 року по 01 серпня 2011 року. Ухвалою апеляційного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2012 вказане рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26.09.2012 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2012 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2012 скасована, справу передано до на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.05.2012 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення їх сплати відмовлено. Однак ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2012 року було задоволено заяву [PERSON] про перегляд рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.05.2012 року за нововиявленими обставинами, у зв'язку з чим рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.05.2012 року було скасоване та призначене до судового розгляду. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2013 року стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 50000 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 11.03.2013 року. Так з наданих ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 16.12.2008 року на адресу ВДВС Солом'янського РУЮ надійшов виконавчий лист № 2-2301, виданий 29.10.2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] аліментів а на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], та дочки - [PERSON], [INFO], щомісячно по 5000 гривень на кожну дитину до досягнення кожною дитиною повноліття. 16.12.2008 року державним виконавцем Науменко О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №10554612). 06.05.2011 року державним виконавцем Гресь Т.О. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. 04.08.2011 року державним виконавцем Гресь Т.О. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі п.6 ч.1 ст.37, ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», а 03.02.2012 року на адресу ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві надійшла ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області про скасування ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, яка слугувала підставою для зупинення виконавчого провадження, на підставі чого 03.02.2012 року державним виконавцем було винесено постанова про поновлення виконавчого провадження. Однак після поновлення виконавчого провадження до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві надійшла заява стягувача про передачу виконавчого листа № 2-2301/2008 від 15.10.2008 року за зареєстрованим місцем проживання боржника [PERSON] та здійснення ним підприємницької діяльності, тобто до ВДВС Дніпропетровського РУЮ. 04.04.2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» та направлено за належністю до ВДВС Дніпропетровського РУЮ. 09.12.2011 року на адресу ВДВС Солом'янського РУЮ надійшов виконавчий лист №2-5134, виданий 01.12.2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], та дочки - [PERSON], [INFO], щомісячно по 500 гривень на кожну дитину до досягнення кожною з цих дітей повноліття, починаючи таке стягнення з дня вступу цього рішення в законну силу. За цим виконавчим листом 09.12.2011 року державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві були відкриті виконавчі провадження, а 04.04.2013 року - винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень, копії яких разом з виконавчими документами направлено для подальшого виконання за місцем проживання боржника до ВДВС Дніпропетровського РУЮ. 09.08.2013 року на адресу ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві з ВДВС Дніпропетровського РУЮ надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження від 25.07.2013 року та виконавчий лист № 2-410/5923/13 від 26.03.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 50 000 грн. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.07.2013 року ВДВС Дніпропетровського РУЮ боржник за зазначеною стягувачем адресою не мешкає понад 10 років, майна, належного боржнику не виявлено; був виписаний 11.04.2013 року для реєстрації за адресою, що територіально віднесено до Солом'янського району м. Києва, і фактично мешкає та працює, будучи власником ТОВ «Незалежна Адвокатська Компанія «Монігум». На підставі вказаного виконавчого листа 09.08.2013 року державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Пішковцій О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ЄДРВП № 39310570). Крім того, 27.08.2013 року з ВДВС Дніпропетровського РУЮ на адресу ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві надійшли постанови про відмову у відкритті виконавчих проваджень по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2301 від 29.10.2008 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей щомісячно по 5 000 грн. на кожну дитину до досягнення кожною дитиною повноліття та виконавчого листа № 2-5134/2010 від 01.12.2011 про стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей щомісячно по 500 грн. на кожну дитину до досягнення кожною дитиною повноліття. Також державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві були відкриті виконавчі провадження (ВП №№ 39530003, 39529856). Разом з тим, відповідно до складеного 26.09.2013 року державним виконавцем Пішковцій О.В. розрахунку заборгованості за вищезазначеними виконавчими листами за [PERSON] рахується заборгованість, яка станом на 01.09.2013 року складає: за виконавчим листом №2-2301, виданим 29.10.2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ, в розмірі 210887,00 грн.; за виконавчим листом №2-5134/2010, виданим 01.11.2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ в розмірі 5529,32 грн.; за виконавчим листом №2-410/5923/13, виданим 26.03.2013 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області в розмірі 50000,00 грн. 13.12.2013 на адресу ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві надійшла заява [PERSON] про об'єднання виконавчих проваджень №39530003, №39539856, №39310570 у зведене виконавче провадження. 23.12.2013 державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Пішковцій О.В. було винесено постанову про об'єднання виконавчого провадження №39539856 у зведене виконавче провадження №41332569, а також винесені постанови від 23.12.2013 року про об'єднання виконавчого провадження №39530003, №39310570 та №39539856. Також в наданих суду матеріалах виконавчого провадження міститься постанова слідчого Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві Солопія А.В. від 25.07.2013 року, згідно якої кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито через відсутність заборгованості по сплаті аліментів. В ході розгляду цивільної справи по суті представником ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві були надані довідки-розрахунки заборгованості по виплаті аліментів [PERSON], а саме: довідка-розрахунок заборгованості від 14.04.2014 року, згідно якої за виконавчим листом №2-2301 від 29.10.2008, виданим Жовтневим районним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно по 5000 грн на кожну дитину до досягнення кожною дитиною повноліття - 210887,00 грн; за виконавчим листом №2-410/5923/13 від 26.03.2013, виданим Дніпропетровським районним судом - неустойка (пеня) в розмірі 50000 грн, а отже, загальна заборгованість по трьом виконавчим листам станом на 01.04.2014 року становить 260887,00 грн; довідка-розрахунок заборгованості, надана у судовому засіданні 15 травня 2014 року, згідно якої загальна сума заборгованості за зведеним виконавчим провадженням №41332569 становить 280887,12 грн. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також слід зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано порядок стягнення аліментів. Згідно ч.3 цієї статті розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Згідно зі ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Такий спосіб захисту права як визначення розміру заборгованості по аліментам не передбачений серед переліку, визначеному ст.16 ЦК України. Згідно уточненої позовної заяви відповідачами по вказаній справі є відділ Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції, відділ Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON], однак позивач ані в позовних вимогах, ані в ходу розгляду справи не надала доказів про порушення вказаними відповідачами її права та не висувала вимоги до них, в тому числі про зобов'язання вчинити певні дії або усунути певні порушення. На думку суду, незгода з розміром заборгованості по аліментам, що розрахований державним виконавцем у даній справі не може розглядатись як спосіб захисту, а суд не може вийти за межі позовних вимог в контексті ч.1 ст.11 ЦПК України. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини справи, та те, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed