Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою ( в подальшому уточнивши його) до [PERSON] про стягнення аліментів та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн., щомісяця, починаючи з 01 жовтня 2020 року до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 28 грудня 1996 року вона разом із відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народилось двоє дітей донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . З 12 травня 2019 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Діти на даний час проживають разом із позивачем. Також позивач вказує, що відповідач на утримання неповнолітнього сина [PERSON] 25 березня 2008 року матеріальної допомоги не надає. Позивач самостійно утримувати дитину належним чином не в змозі, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн., щомісяця, починаючи з 01 жовтня 2020 року до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання з викликом сторін на 08 грудня 2020 року. Судове засідання 08 грудня 2020 року відкладено на 25 лютого 2021 року, з підстав неявки відповідача. У судове засідання 25 лютого 2021 року з`явились позивач, відповідач та його представник. Судове засідання відкладено на 12 квітня 2021 року, з підстав подачі представником відповідача заяви про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи. До суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначає, що відповідач визнає позовні вимоги в частині, а саме сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2000 грн, щомісяця. Також зазначено, що старша донька - [PERSON] [INFO] навчається в Англії, оплату за її навчання здійснює відповідач у розмірі 13\~500 фунтів стерлінгів Англії за рік навчання, а також відповідач надає доньці матеріальну допомогу на оплату житла у розмірі 800 фунтів стерлінгів Англії щомісяця, що підтверджується розпискою від [PERSON] від 03 вересня 2019 року. Крім того, відповідач надає щомісяця на утримання сина грошові кошти у розмірі 1000 грн. та приймає участь у додаткових витратах на дитину. Також представником відповідача у відзиві зазначено, що на утриманні відповідача знаходить його мати [PERSON] 1939 року народження, яка наразі не працює за віком та отримує пенсію у розмірі менше 2000 грн. У судове засідання 17 квітня 2021 року з`явились позивач та її представник, відповідач та його представник. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому наявні підстави для прийняття судом визнання [PERSON] позовних вимог [PERSON] . Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку сторін та їх представників, прийнявши визнання відповідачем позивних вимог, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 28 грудня 1996 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народилось двоє дітей донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1274 від 21 грудня 1999 року та син [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 536 від 09 квітня 2008 року. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 12 травня 2019 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть та спільним побутом не пов`язані. Діти на даний час проживають разом із позивачем. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.ч.1, 2 ст. 184 СК України). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення аліментів. При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивач просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в силу вимог ч.1 ст.184 СК України, а відповідач заперечень щодо цього не має. На підставі вищевикладеного, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved