Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, указав, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08.12.2014 року його поновлено на посаді бухгалтера 1 категорії в [PERSON] підприємстві «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Проте рішення в частині поновлення його на роботі відповідачем, [PERSON] підприємством «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради, до цього часу не виконано, він продовжує не працювати. Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу виконано частково. У зв*язку з не поновленням його на роботі, рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13.07.2016 року на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31104 гривні. Враховуючи, що він, позивач, досі не працює, знаходиться у вимушеному прогулі, просив суд стягнути з [PERSON] підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.07.2016 року по 28.02.2017 року у розмірі 31044,80 гривень. В результаті порушення його трудових прав з боку відповідача, йому спричинена моральна шкода, яка полягає в стражданнях, переживаннях за те, що він тривалий час не поновлюється на роботі, не своєчасно та не в повній мірі отримує заробітну плату, втрачає кваліфікацію; погіршився стан його здоров*я. Заподіяну моральну шкоду він оцінює в 10\~000 гривень та просить стягнути з цього ж відповідача. Також позивач просив суд зобов*язати Комунальне підприємство «Житлово- експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради виконати обов*язки податкового агента та сплатити обов*язкові платежі до бюджету. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги та просив їх задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з*явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник третьої особи Державної фіскальної служби України Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, [PERSON], підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити, указуючи, що відповідачем не перераховуються до державного бюджету обов*язкові платежі із стягнутої за рішеннями суду заробітної плати за час вимушеного прогулу. З*ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08.12.2014 року [PERSON] поновлено на посаді бухгалтера 1 категорії в [PERSON] підприємстві «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодовано моральну шкоду ( а.с. 5-9) . Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13.07.2016 року на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.02. 2016 року по 13.07.2016 року, оскільки рішення суду від 08.12.2014 року в частині поновлення на роботі позивача не виконано ( а.с. 10,11). Судом встановлено, що на час розгляду цієї справи [PERSON] не поновлено на роботі. Статтею 5-1 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, постійно проживаючий на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу та незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. За статтею 235 цього Кодексу визначено, що при поновлені незаконно звільненого працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Приймаючи до уваги, що [PERSON] фактично не поновлений на роботі, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2016 року по 28.02.2017 року, день ухвалення рішення, у розмірі 31 044, 80 гривень, який розрахований відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року , з урахуванням того, що середньоденний заробіток позивача становить 194,03 грн., а кількість робочих днів, які підлягають оплаті за цей період становить -160 ( 194,03 х 160= 31\~044,80). Суд вважає,що протиправними діями [PERSON] підприємства «Житлово- експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради, які полягають у не поновлені [PERSON] на роботі, останньому завдана моральна шкода, оскільки він переживає, що фактично залишився без роботи, поновлення його за рішенням суду не відбувається тривалий час. Тому на підставі вимог статті 237-1 КЗпП України, з урахуванням глибини, тривалості моральних страждань позивача, виходячи з принципів розумності на справедливості, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] підприємства «Житлово- експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради на відшкодування моральної шкоди 500 гривень, задовольнивши позовні вимоги [PERSON] в цій частині позову частково. Згідно з п.п.14.1180 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради є податковим агентом, який зобов*язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом 1У ПКУ, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом 1У ПКУ. Тож, при виплаті заробітної плати на користь позивача, із заробітної плати [PERSON] відповідачеві слід нарахувати та утримати і сплатити від імені [PERSON] до державного бюджету всі обов*язкові податки, збори та платежі. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600 гривень.

Outcome: partial