Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 05.03.2011 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей - доньку [PERSON] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею, та знаходяться на її утриманні. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.09.2016 року шлюб з відповідачем розірвано. Відповідач близько року не приймає участі у вихованні та утриманні дітей. Він є здоровим та працездатним, та може працювати і сплачувати аліменти на утримання дітей. Вважає за можливе стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн. на кожну дитину. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, однак, не заперечувала щодо стягнення аліментів в розмірі 1/3 частині доходів відповідача. Відповідач в судове засіданні не з'явився, представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. В суді встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 05.03.2011 року. Мають двох дітей - доньку [PERSON] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають з матір'ю, находяться на її утриманні. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає коштів на утримання дітей, суду не надано. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. Позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи матеріали справи та вимоги законодавства, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей в примусовому порядку. З приводу розміру аліментів суд дійшов наступного. Відповідно до довідки про доходи, виданої ТОВ «Еко-Сфера», відповідач працевлаштований, займає посаду начальника відділу ЗЕД, та отримує стабільну зарплату. За період з 01.10.2016 року по 01.03.2017 року отримав дохід в розмірі 16 658,63 грн. Позивач просить стягнути аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. на кожного. Однак, враховуючи те, що відповідач має постійну роботу, працює, на думку суду, аліменти на дітей мають бути стягнуті в розмірі 1/3 частини. Не підлягає задоволенню вимога і щодо стягнення аліментів з 21.10.2015 року, оскільки позивачем не надано доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, що передбачено ст. 191 СК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судового збору - 640,00 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial