Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнила та обґрунтовувала тим, що вона є споживачем електричної енергії в гаражі будинку [ADDRESS] . АТ ДТЕК Дніпровські електромережі» (правонаступники ПАТ «Дніпрообленерго») надає їй послуги з розподілу електричної енергії. ТОВ «Дніпровські Енергетичні послуги» продає позивачу електричну енергію. В 2004 році ПАТ «Дніпрообленерго» організувала державну метрологічну повірку лічильника, який був встановлений в її гаражі. Після проведення державної метрологічної повірки електролічильник був знову встановлений на об`єкті позивача. Міжповірочний інтервал для подібного лічильника вісім років. У лютому 2011 року працівники ПАТ «Дніпрообленерго» зняли покази електролічильника. У 2012 році закінчився міжповірочний інтервал для проведення державної метрологічної повірки вказаного лічильника, але тільки 22.07.2015 працівники ПАТ «Дніпрообленерго» зняли покази лічильника та здійснили технічну перевірку стану електромережі позивача. У подальшому працівники ПАТ «Дніпрообленерго» нарахували їй заборгованість за спожиту електричну енергію з лютого 2011 року по 22.07.2015 на підставі різниці у показах лічильника. 31.08.2015 ПАТ «Дніпрообленерго» припинило постачання електричної енергії на об`єкт позивача з посиланням на існування заборгованості. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.11.2017 зобов`язано публічне акціонерне товариство «Дніпрообленерго» поновити постачання електричної енергії до об`єкта [PERSON] - гаража за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ), який знаходиться у користуванні мешканців [ADDRESS] . На початку 2019 року АТ ДТЕК Дніпровські електромережі» та ТОВ «Дніпровські Енергетичні послуги» знову почали погрожувати їй припиненням постачання електричної енергії, внаслідок заборгованості за період з лютого 2011 по 22.07.2015. У зв`язку з такими діями вона зазнала моральної шкоди, яка виразилась в обуренні через ігнорування змісту раніше прийнятого рішення суду, переживанні власної незахищеності та необхідності знову звертатися до суду, сплачувати витрати на правову допомогу. За таких обставин, позивач просила суд: визнати, що вона не має обов`язку сплачувати відповідачам заборгованість по оплаті спожитої електроенергії в гаражі двору будинку [ADDRESS] , яка нарахована на підставі показів встановленого на вказаному об`єкті лічильника типу СОИ за період з 2011 року по 22.07.2015; заборонити відповідачам здійснювати припинення постачання електричної енергії до об`єкту позивача; стягнути з відповідачів солідарно на свою користь моральну шкоду в сумі 41736,00 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» у судовому засіданні заперечувала проти позову. Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що обов`язок фіксування показів приладу обліку і направлення такої інформації до постачальника покладений на споживача, зокрема, пункт 21 ПКЕЕН передбачає: знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Разом з цим, позивач, ігноруючи вказані норми, за період з 2011 року по 2015 рік не направляла до товариства покази та не вносила плату за фактично спожиту електричну енергію, у зв`язку з чим і утворилась заборгованість. Щодо моральної шкоди, то п. 5 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту), що в даних правовідносинах не вбачається. Разом з цим, представником було заявлено клопотання про застосування позовної давності, оскільки про наявність заборгованості позивач дізналася в кінці 2015 року, а з даним позовом звернулася 04.10.2019. Представник відповідача ТОВ «Дніпровські Енергетичні послуги» у судовому засіданні заперечувала проти позову. Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що товариство було створено як окремий самостійний суб`єкт господарювання лише 20.04.2018, тоді як відносини, з приводу яких виник спір мають період 2011-2015 роки. Крім того, ТОВ «Дніпровські Енергетичні послуги» не несе відповідальність по зобов`язанням засновника, тобто не є правонаступником прав та обов`язків акціонерного товариства «Дніпрообленерго». Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали даної справи та справи №216/2652/16-ц, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями ст. 714 ЦК України, ст.ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правил користування електричною енергією для населення (які діяли на момент виникнення правовідносин та на теперішній час втратили чиннійсть). Положеннями ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил згідно із законодавством України. Судом встановлено, що АТ ДТЕК Дніпровські електромережі» (правонаступники ПАТ «Дніпрообленерго») надає послуги позивачу з розподілу електричної енергії. ТОВ «Дніпровські Енергетичні послуги» продає їй електричну енергію. У 2004 році ПАТ «Дніпрообленерго» організувала державну метрологічну повірку лічильника, який був встановлений в її гаражі. Після проведення державної метрологічної повірки електролічильник був знову встановлений на об`єкті позивача. Міжповірочний інтервал для подібного лічильника вісім років. У лютому 2011 року працівники ПАТ «Дніпрообленерго» зняли покази електролічильника. У 2012 році закінчився міжповірочний інтервал для проведення державної метрологічної повірки вказаного лічильника, але тільки 22.07.2015 працівники ПАТ «Дніпрообленерго» зняли покази лічильника та здійснили технічну перевірку стану електромережі позивача. У подальшому працівники ПАТ «Дніпрообленерго» нарахували їй заборгованість за спожиту електричну енергію з лютого 2011 року по 22.07.2015 на підставі різниці у показах лічильника. 31.08.2015 ПАТ «Дніпрообленерго» припинило постачання електричної енергії на об`єкт позивача з посиланням на існування заборгованості. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.11.2017 зобов`язано публічне акціонерне товариство «Дніпрообленерго» поновити постачання електричної енергії до об`єкта [PERSON] - гаража за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ), який знаходиться у користуванні мешканців [ADDRESS] . Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.06.2018 рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2017 року залишено без змін. Таким чином встановлено, що з огляду на те, що 22 липня 2015 року АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» виявлено порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію, 27 липня 2015 року споживача повідомлено про розмір заборгованості. Проведене відключення від енергопостачання 31 липня 2015 року відбулось із порушенням встановленого п.п.27,35 ПКЕЕН порядку припинення електропостачання. Позивач на підставу своїх вимог посилається на те, що з 2019 року АТ ДТЕК Дніпровські електромережі» та ТОВ «Дніпровські Енергетичні послуги» знову почали погрожувати їй припиненням постачання електричної енергії, внаслідок наявної заборгованості за період з лютого 2011 по 22.07.2015, яку вона вважає неправомірною, оскільки покази лічильника відповідачами не знімались, повірка лічильника була здійснена поза передбаченими строками, а заборгованість розрахована на підставі різниці показів лічильника типу СОИ, тому вона звернулась до суду за захистом своїх прав. Суд вважає позицію позивача необґрунтованою з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Разом з цим, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували незаконність та неправомірність дій представників відповідачів та які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, і тим самим підтверджували обставини порушення ними ЗУ «Про захист прав споживачів», саме на тих умовах які заявлені позивачем. Зокрема, про заборгованість з лютого 2011 року по 22.07.2015 відомо тільки зі слів позивача. Представники відповідачів не заперечували про наявність вказаної заборгованості, проте жодною зі сторін до суду не було надано її розрахунок, а тому встановити правомірність її нарахування в суду не має можливості. Крім того, жоден з відповідачів не звертався з вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за споживання електричної енергії, а також відсутні будь-які докази, які б свідчили про намагання повторно відключити позивача від постачання електроенергії, а тому підстав вважати, що були порушені її права, як споживача послуг, на теперішній час не має. За таких обставин, враховуючи недоведеність порушення відповідачами прав [PERSON] , як споживача послуг, вимоги щодо стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо застосування строків позовної давності, суд приходить до таких висновків. У постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, пункт 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)», - йдеться у постанові. Також у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) встановлено, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними. Застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. У даному випадку, суд прийшов до висновку про недоведеність вимог позивача, у зв`язку з чим, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому за рахунок відповідачів не компенсуються. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed