Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду 19.01.2017 із позовом про поділ сумісного майна подружжя. У позові вона просить виділити їй в особисту приватну власність: приміщення зерносховища (Переяслав-Хмельницький район, с.Веселе, вул.Миру, 69) вартістю 52000 грн.; навіс для сільськогосподарської техніки (Переяслав-Хмельницький район, с.Веселе, вул.Миру, 36) вартістю 40000 грн.; приміщення олійного цеху (Переяслав-Хмельницький район, с.Веселе, вул.Миру, 54) вартістю 45000 грн.; критий тік (навіс для зерна) (Переяслав-Хмельницький район, с.Веселе, вул.Миру, 56) вартістю 40000 грн.; цех кондвиробів (Переяслав-Хмельницький район, с.Стовп`яги, вул.Шевченка, 78-а) вартістю 30000 грн.; відповідачу виділити: пральну машину AEG, виробник Німеччина, вартістю 16000 грн.; телевізор Samsung, виробник Корея, вартістю 30000 грн.; монітор Samsung, виробник Корея, вартістю 20000 грн.; мобільний телефон IPhone 6s Plus, 128 Gb, вартістю 26000 грн.; пилосос Bosh, виробник Німеччина, вартістю 10000 грн.; шафу 4-секційну, виробник Україна, вартістю 9000 грн.; стільці 3 шт, вартістю разом 3000 грн. Позовні обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем перебувають у шлюбі з 02.03.1993 та мають повнолітнього й неповнолітнього синів. Право власності відповідача на нерухоме майно, яке позивач просить виділити їй у приватну власність підтверджується рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14.09.2015 у справі №\~373/928/15-ц. Позивач просить виділити їй нерухоме майно, оскільки вона зареєстрована з 21.02.2006 приватним підприємцем та для здійснення своєї підприємницької діяльності позивач використовує зазначене нерухоме майно. При цьому, відповідач не умає коштів для утримання цього нерухомого майна. Представники позивача у судовому засіданні позов підтримували. Відповідач позов визнавав. У попередньому судовому засідання сторони надавали суду для визнання мирову угоду у цій справі, яка повністю відповідала позовним вимогам. Ухвалою суду від 01.03.2017 було відмовлено у визнанні зазначеної мирової угоди, оскільки наявними доказами у справі не було можливості встановити дійсну вартість майна, що є предметом позову. Невизначеність індивідуальних ознак рухомого майна також унеможливлює його ідентифікацію, а відповідно й визначення вартості, що унеможливлює визначити співмірність часток у спірному майні. Також таке визнання може порушувати права чи інтереси інших осіб. З аналогічних підстав судом відмовлено у прийнятті визнання позову. Представник третьої особи заперечила щодо задоволення позовних вимог, оскільки відповідач має боргові зобовязання, які не виконує добровільно та зараз триває процедура примусового виконання судових рішень, де боржником є відповідач. Представник позивача зазначила, що вартість майна, що підлягає поділу, визначалась позивачем з загальнодоступних джерел й не має значення, оскільки стосується поділу майна, а не його компенсації. Наявність порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у контексті позовних вимог представник позивача не навела. Відповідач, надаючи пояснення, вказав, що позов поданий лише тому, що позивач хоче оформити нерухоме майно на себе для того, щоб вона його використовувала у підприємницькій практиці та для належного його утримання, оскільки відповідач цього не робить. Крім того, позивач побоюється, що у разі, якщо поділ майна відбуватиметься не в судовому порядку, відповідач потім це зможе оскаржити. Визначення вартості майна робилось з загальнодоступних джерел та інформації, що використовувалась раніше при придбанні майна й його оформленні. Стаття 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 69 СК України закріплено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Пунктом 6 ч. 1 ст.3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Завданнями цивільного судочинства, відповідно до приписів ч.1 ст.1 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, умовою звернення до суду повинно бути дійсне або добросовісно передбачуване порушення права позивача, всяке інше звернення до суду є зловживанням правом. Частиною 3 ст. 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому, з обставин подання позовної заяви, пояснень представників позивача та відповідача, а також зважаючи на характер процесуальних дій сторін щодо укладення мирової угоди та визнання позову, вбачається, що з боку відповідача не відбулось порушення, невизнання або оспорювання прав чи інтересів позивача щодо їх спільного майна. Таким чином, суд доходить висновку, що сторонами у цій справі допущено недобросовісність шляхом повної симуляції правового спору, оскільки сторони таким чином мали намір судовим рішенням спричинити шкоду третім особам кредиторам відповідача. За таких обставин право позивача не підлягає судовому захисту, а позовні вимоги - задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed