Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою від 13 липня 2006 року їй належить Ѕ частина будинку [ADDRESS] . Відповідачу [PERSON] належить інша частина зазначеного будинку на підставі договорів дарування від 07.10.2003 р., 13.02.2008 р., 26.12.2014 р. 26.12.2018 року . Рішенням виконавчого комітету за №947 було присвоєно поштові адреси частинам житлового будинку [ADDRESS] який складається з Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами що належать [PERSON] [ADDRESS] , та частиною житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в якій знаходяться квартира [ADDRESS] [PERSON] [ADDRESS] Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 15.12.2008 року [PERSON] , була надана у власність земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] . Частини будинку є самостійними ізольованими, обладнаними окремими виходами, мають окремі підводи засобів комунікацій (водопостачання, опалення, електроенергія). Частина будинку яка належить позивачу на праві власності має окремий вхід, окремий в`їзд до двору, окрему дворову територію, та господарські споруди, які позначені в технічному паспорті, фактично представляє собою окремий житловий будинок. У відповідача, відповідно до технічного паспорту аналогічний двір, з господарськими спорудам, та окремим входом та в`їздом у двір, з окремими підводами засобів комунікацій (водопостачання, опалення, електроенергія). Спірне майно згідно схематичного плану, що представлений у технічному паспорті на будинок складається з : 1.Літ. А будинок 2.Літ. И літня кухня 3.Літ. К котельня 4.Літ. Б гараж 5.Літ. Ж сарай 6.Літ. З сарай 7.Літ. Д сарай 8.Літ. Е убиральня 9.Літ. О,Р навіс 10.№ 1,2,7,8,9,10 огорожі В досудовому порядку вирішити питання щодо розподілу домоволодіння з відповідачем сторони не змогли, тому позивач змушена звертатись до суду із позовом про захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів. В судове засідання позивач надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач надала заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе ухвалити рішення за правилами ч.3, 4 ст.200 ЦПК України. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, технічне фіксування судового засідання не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно із ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ст. 317, 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України головним обов`язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, за свою діяльність держава відповідає перед людиною. Забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту З мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року N 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою від 13 липня 2006 року позивачу належить Ѕ частина будинку [ADDRESS] (а.с.7). Відповідачу [PERSON] належить інша частина зазначеного будинку на підставі договорів дарування від 07.10.2003 р., 13.02.2008 р., 26.12.2014 р. 26.12.2018 року. Рішенням виконавчого комітету за №947 було присвоєно поштові адреси частинам житлового будинку [ADDRESS] який складається з Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами що належать [PERSON] [ADDRESS] , та частиною житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в якій знаходяться квартира [ADDRESS] [PERSON] [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 15.12.2008 року [PERSON] , була надана у власність земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 9). Частини будинку є самостійними ізольованими, обладнаними окремими виходами, мають окремі підводи засобів комунікацій (водопостачання, опалення, електроенергія). Спірне майно згідно схематичного плану (а.с.11-24), що представлений у технічному паспорті на будинок складається з : 11.Літ. А будинок 12.Літ. И літня кухня 13.Літ. К котельня 14.Літ. Б гараж 15.Літ. Ж сарай 16.Літ. З сарай 17.Літ. Д сарай 18.Літ. Е убиральня 19.Літ. О,Р навіс 20.№ 1,2,7,8,9,10 огорожі Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 3 ст.358 ЦК України встановлено, що співвласник має право на надання йому в окреме володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна що є у спільній частковій власності. Згідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтн6я 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідачі в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Питання про судові витрати суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved