Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача з позовом про визнання права власності на кв. [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до договору купівлі - продажу №3341 від 29.04.2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] остання придбала кв. [ADDRESS] , який зареєстровано 23.11.2005 року. Після укладення шлюбу з [PERSON] позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Правовстановлюючі документи на квартиру було втрачено позивачем в січні 2014 року в результаті крадіжки сумки з особистими документами. Відновлення документів в позасудовому порядку не є можливим, оскільки архів нотаріуса [PERSON] знаходиться в м. Донецьк Донецької області, яке тимчасово не підконтрольне органам влади України, нотаріус свою діяльність припинив. Просила суд визнати за [PERSON] право власності на кв. [ADDRESS] . Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи. Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу [PERSON] , вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя з відміткою про отримання. Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відзив від відповідача до суду не надходив. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Перешкод для розгляду справи немає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. 29.04.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу, зареєстрований в реєстрі за №3341 та посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], згідно умов якого [PERSON] придбала кв. [ADDRESS] загальною площею 43,8 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м. (а. с. 10) Договір купівлі - продажу зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.11.2005 року, реєстраційний номер нерухомого майна 10554361. Після укладення шлюбу 27.05.2014 року з [PERSON] позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а. с. 9) Належна [PERSON] квартира [ADDRESS] - двокімнатна, загальною площею 43,8 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м. (а. с. 11-12) Довідкою, яка видана начальником Жовтневого РВ МГУ ГУМВС України в Донецькій області Саприкіним О.В . підтверджується факт звернення [PERSON] до органів внутришніх справ з заявою про викрадення документів, а саме договору купівлі - продажу належної їй квартири (а. с. 14) Нотаріус [PERSON] припинила свою діяльність в якості нотаріуса, її архів перебуває в м. Донецьк Донецької області, яке тимчасово не підконтрольне органам державної влади України (а. с. 15, 16-19) Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 24 червня 2015 року № 6-318цс15, яка за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 зазначила, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України пе\ лише у ст. 335 та ст. 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених! законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує,! а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Право власності позивачки на спірну квартиру підтверджується наданими нею доказами - а саме витягом з реєстру речових праві, які відповідають вимогам ст.ст. 77. 78 ЦПК України. Матеріалами справи доведено той факт, що правовстановлюючі документи власника нерухомого майна в особі [PERSON] було втрачено з незалежних від неї обставин, заборгованість за кредитом відсутня, а звернення до суду із позовом є вірним способом захисту позивачем свого порушеного права власності. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved