Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом з первісним позовом (вих. № 6105/09-2 від 26.05.2015 року) до [PERSON]. «Про стягнення заборгованості за теплову енергію» вх.№7544 від 03.07.2015 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2015 року задоволено клопотання представника позивача та замінено неналежного відповідача [PERSON] на [PERSON] За змістом уточненого позову зазначається, що у період з жовтня 2010 року по серпень 2013 року позивач надав відповідачці послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], на загальну суму 5529 грн 10 копійок. Відповідачка, яка в зазначений період була власницею квартири і користувалась зазначеними послугами, - не здійснила оплату за них. З урахуванням наведеного позивач просить стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість за надані послуги та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача проти задоволення уточнених позовних вимог заперечував, в обґрунтування своїх заперечень пояснив наступне: згідно з відомостями, що відображені у громадянському паспорті відповідачки серії «СВ» № 122670, виданому 25.05.2005 р. Запорізьким РВ УМВС України в Запорізькій області, - [PERSON] була зареєстрована у [INFO] з 02.11.1983 року по 18.07.2000 року. Після цього відповідачка змінила своє постійне місце мешкання та реєстрації та продовжує з 2000 року мешкати за адресою: 70433, Запорізька область, Запорізькій район, селище міського типу Новоолександрівка, вулиця Леніна, буд. № 1«В». Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази в сукупності суд прийшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідачка послалась на обставини, які - в розумінні частини 3 статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 18.06.2014 року (справа № 336/4351/14-ц, пр.№2/336/2149/2014), яким був задоволений позов [PERSON] до [PERSON] «Про визнання недійсним правочину - договору купівлі-продажу № 2-770 від 22.06.1992 року, за яким виконком Шевченківської районної Ради народних депутатів Запорізької області в особі виконуючого обовязки начальника ВРЕЖО № 3 [PERSON] («Продавець») продав в особисту власність [PERSON] («Покупцю») двокімнатну квартиру [ADDRESS], жилої площею 28, 3 кв.м., загальной площею 48,2 кв.м». На підставі зазначеного рішення право особистої власності [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], на двокімнатну квартиру [ADDRESS], жилою площею 28, 3 кв.м., загальною площею 48,2 кв.м., - припинено з 02.04.2014 року, на підтвердження чого відповідачка надала суду копію витяг № 19870893 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім цього, відповідачкою надані письмові докази, а саме договір купівлі-продажу від 17.06.2015 року, Р.№1345, та Договір на постачання теплової енергії, послуг з централізованого опалювання, укладений між Концерном «МТМ» та [PERSON], яка була власником квартири на час звернення позивача до суду. Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13). У разі коли житлове приміщення належить одній особі на праві приватної власності, а інші особи мають тільки право користування, то належним відповідачем за позовами про стягненню заборгованості за комунальні послуги є власник житлового приміщення. В ухвалі ВССУ від 20.11.2013 р. по справі № 6-29503св13 зазначено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов'язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не укладала з Концерном «МТМ» договору про надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, не отримувала будь-яких послуг, була з 2000 року зареєстрована та постійно мешкала за іншою адресою, право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] у відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України є недійсним з часу укладання недійсного правочину від 22.06.1992 року. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed