Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщення за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] разом зі своєю матір»ю в грудні 2013 р. виїхали з [ADDRESS] і до помешкання не повертались. Оскільки [PERSON] виїхав з квартири добровільно, не мешкає в ній більше року без поважних причин, позивач просять визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем реєстрації. За згодою представника позивача, на підставі положень ст.ст.224-226 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, видане Відділом приватизації державного житлового фонду Харківської райдержадміністрації м.Києва № 25591 від 08.12.1999 р. Судом встановлено, що на момент розгляду справи, згідно з Довідкою форми № 3, в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] і була вселена до квартири разом зі своїм сином - [PERSON] як член сім»ї власника житла. Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення його права власності без позбавлення права користування і володіння майном. Відповідно до роз»яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] з грудня 2013 р. не проживає в спірній квартирі і виїхав разом зі своєю матір»ю - [PERSON] Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18.03.2016 р. [PERSON] визнана такою, що втратила право користування жилим приміщення. При розгляді справи судом було встановлено, що [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] не мешкають в спірній квартирі з грудня 2013 р., в зв»язку з чим на підставі положень ч.3 ст.61 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню у даному спорі. Докази, подані позивачем на підтвердження факту не проживання відповідача протягом року в спірному жилому приміщенні, а саме: копія Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], акт про не проживання, складений мешканцями будинку [ADDRESS] і затверджений начальником КП «ЖЕО-111 Голосіївського району м.Києва» від 05.05.2016 р., відповідь Київської міської клінічної лікарні № 10 від 18.11.2015 р. № 900 є належними і допустимими, а тому можуть бути взяті судом до уваги на підтвердження обставин, на які посилаються позивач. Судом встановлено, що будь-яких перешкод [PERSON] у користуванні [ADDRESS] з боку позивача або третіх осіб не створюється. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved