Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований 21.11.2003 року. За період шлюбу в них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки не склалися та остаточно припинені в серпні 2017 року. Основними причинами стали різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння між ними, тому подальше спільне життя позивач вважає не можливим. На теперішній час спорів щодо поділу майна та місце проживання дітей між ними не має. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, залишивши прізвище [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав суду заяву згідно з якою просив розглядати справу за його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про шлюб, актовий запис № 688 (а.с. 10) 21.11.2003 року сторони зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтв про народження (а.с. 7-9), в них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких записаний відповідач по справі, а позивач - матір'ю. Спільне життя у подружжя не склалося, причинами припинення шлюбних відносин стали відсутність взаєморозуміння між ними та небажання підтримувати сімейні стосунки. У зв'язку з чим їхній шлюб носить формальний характер і його подальше збереження є неможливим. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року сторонам надавався строк для примирення терміном в три місяці. 16 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій наполягала на розірванні шлюбу, оскільки примирення між сторонами не відбулося. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Також, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.Таким чином, само по собі зрозумілим є те, що право особи на шлюб і право відкрито повідомляти про такій вибір охороняються Конвенцією, зокрема статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя)». Суд вважає, що оскільки сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення між ними неможливе, враховуючи, що спорів з приводу розподілу спільного майна та місця проживання дітей подружжя не має, тому позов підлягає задоволенню. Крім того, частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. У зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved