Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом і просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 27.07.1991 року у відділі РАЦС м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, актовий запис №231; розділити між ними усе спільно набуте майно по 50% в натуральній або фактичній вартості такого майна кожному із сторін; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду письмову заяву, в якій просить позовні вимоги в частині розірвання шлюбу залишити без розгляду, а позовні вимоги в частині поділу майна подружжя - задовольнити; розглянути справу за її відсутності. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій просить позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу залишити без розгляду, проти позовних вимоги в частині поділу майна подружжя не заперечує; розглянути справу за його відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 27.07.1991 року було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевської міської ради 27.07.1991 року видано свідоцтво про шлюб. Внаслідок укладеного шлюбу у сторін народилась дитина, яка на даний час досягла повноліття та проживає окремо від батьків. На протязі останніх трьох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося. Наприкінці липня 2017 року відповідач застосував до позивача фізичний вплив (побив), що змусило позивача переїхати від чоловіка на вищезазначену фактичну адресу. Складені обставини в кінцевому результаті призвели до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Подальше спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, протилежності поглядів на сімейні відносини, сімейні цінності та обов'язки з ведення спільного господарства. З ініціативи відповідача у сторін періодично трапляються сварки в присутності сторонніх людей та в громадських місцях. Відповідач постійно пред'являє позивачу необґрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним, тому що відповідач постійно ганьбить, ображає її і принижує її честь і гідність. Від постійних суперечок та сварок погіршилося самопочуття позивача, вона перебувала в стані постійного стресу. У неї порушився сон і погіршилася працездатність. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають між ними, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Виходячи зі статей 48 та 51 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин за спільні кошти подружжя на підставі договору купівлі-продажу у 2003 року набуто спільне майно - придбали прибудинкову територію та будинок [ADDRESS] Навесні 2017 року за спільні кошти подружжя також було придбано автомобіль, який на даний час перебуває в розпорядженні у відповідача. Правовстановлюючими документами на нерухомість та автомобіль позивач не володіє в зв'язку з тим, що дані підтверджуючі документи перебувають у володінні відповідача. У зв'язку із наявністю спору про поділ майна позивач вимушена звернутись до суду із даною вимогою про поділ зазначеного вище майна та визнання права особистої приватної власності, набутої під час шлюбу. Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Майно чоловіка і дружини є їхньою спільною сумісною власністю, тобто, усе майно, що придбано під час шлюбу, належить їм обом. За винятком того, що було подаровано або успадковане кожним з них. До майна ставляться всі грошові виплати, включаючи доходи від підприємницької діяльності й виплат, що не мають цільового призначення, рухомі і нерухомі речі, цінні папери, паї, внески, частки в капіталі комерційних організацій. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснений як у період шлюбу, так і після його розірвання на вимогу кожного із чоловіка й дружини, а також у випадку заяви кредитором вимоги про поділ спільного майна чоловіка і дружини для звернення стягнення на частку одного з них у спільному майні чоловіка і дружини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільне майно може бути поділене між подружжям за згодою. За їхнім бажанням угода про поділ спільного майна може бути нотаріально посвідчено. В окремих випадках щодо нерухомості нотаріальне посвідчення договору про поділ спільного майна подружжя обов'язкове. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При поділі спільного майна суд на вимогу чоловіка і жінки визначає, яке майно належить кожному з них. У випадку, якщо дружині передається майно, вартість якого перевищує належну їй частку, чоловікові може бути присуджена відповідна грошова або інша компенсація, яку дружина йому зобов'язана виплатити. У випадку поділу майна в період шлюбу та частина спільного майна чоловіка і дружини, що не була поділена, а так само майно, нажите подружжям в період шлюбу надалі, становлять їхню спільну власність. При поділі спільного майна подружжя і визначенні часток у цьому майні частки чоловіка і дружини визнаються рівними, якщо інше не передбачено договором між ними. Суд вправі відступити від принципу рівності чоловіка і дружини в їхньому спільному майні виходячи із інтересів неповнолітніх дітей і (або) виходячи з інтересу одного із подружжя, зокрема, якщо інший із подружжя не одержував доходів з неповажних причин або витрачав спільне майно на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, яка висвітлена в п. 22 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України зазначено, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині поділу спільного майна подружжя задовольнити частково та здійснити розподіл спільного майна подружжя, визнав за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS], а в іншій частині позовних вимог щодо поділу спільно нажитого майна слід відмовити, а саме в частині поділу транспортного засобу та іншого майна, оскільки позивачем не надано в цій частині суду будь - яких належних та допустимих доказів. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 1920,00 грн..

Outcome: partial