Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про поділ майна подружжя, в якому зазначив, що 08.08.1997 між ним та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано 16.07.2015. Від вказаного шлюбу вони з відповідачем мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як на підставу своїх вимог позивач вказував на те, що за час перебування у шлюбі вони з відповідачем придбали квартиру, загальною площею 51,1 кв.м., за адресою [ADDRESS] , та автомобіль «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] , право власності на які зареєстровано за відповідачем. Крім того, 03.04.2008 між відповідачем та ВАТ «Український професійний банк» укладено договір банківського вкладу «ВІП-депозит» №62124, за умовами якого відповідач передав у користування банку кошти в розмірі 80000 доларів США строком на 1 рік з відсотковою ставкою 6% річних. Посилаючись на те, що провести поділ спільно нажитого майна в позасудовому порядку немає можливості, позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , 1/2 частину автомобіля «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] , 1/2 частину грошових коштів на особовому рахунку та на рахунку нарахованих відсотків у ВАТ «Український професійний банк», а за відповідачем - право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , 1/2 частину автомобіля «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] , 1/2 частину грошових коштів на особовому рахунку та на рахунку нарахованих відсотків у ВАТ «Український професійний банк». Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали частково в частині поділу нерухомого та рухомого майна, просили не розглядати вимогу про поділ грошових коштів на банківських рахунках, судові витрати розподілити пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, разом з тим визнав, що спірні квартира та автомобіль придбані за час перебування сторін у шлюбі. Щодо розподілу судових витрат також заперечував. Третя особа АТ «Альфа-Банк» свого представника в судове засідання не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову в частині поділу квартири заперечував. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 2 ст.71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Судом встановлено, що 08.08.1997 між ним та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.07.2015 (а.с.7,9). Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у зареєстрованому з позивачем шлюбі відповідачем придбано двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,1 кв.м., вартістю 792850 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.04.2008, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. З матеріалів справи убачається, що вказана квартира була придбана за кредитні кошти, надані відповідно до укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] договору про надання відновлювальної кредитної лінії №317/88964 від 10.04.2008, на забезпечення виконання зобов`язань за яким вказана квартира була передана в іпотеку банку згідно умов іпотечного договору №35.02-09/348 (а.с. 15-24). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №96002411 від 31.08.2017, спірну квартиру зареєстровано на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2008 за [PERSON] (а.с.23-24). Також судом встановлено, що на підставі контракту №421098 купівлі-продажу автомобіля від 28.03.2008, укладеного між ТОВ із 100% іноземною інвестицією «Інтеркар Україна Лтд.» та [PERSON] , замовлено, поставлено та передано у власність [PERSON] , а [PERSON] оплачено та прийнято автомобіль «Фольксваген», кузов № [NUMBER] , вартістю 167933 грн., що підтверджується видатковою накладною №104053 від 01.04.2008 (а.с.10-13). Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС України №31/382аз від 16.08.2017, автомобіль «Фольксваген», кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 07.04.2008, зареєстрований за [PERSON] (а.с.25). З відповіді ПАТ «Український професійний банк» №01-10/1045 від 13.09.2017 вбачається, що рахунки № [NUMBER] та № [NUMBER] , відкриті у банку на ім`я [PERSON] , закриті 19.05.2008 (а.с.59). Таким чином, судом встановлено, що наступне майно, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 51,1 кв.м., та автомобіль «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , з приводу якого виник спір, набуті сторонами за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 2 ст.71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що між позивачем та відповідачем існує спір стосовно реалізації позивачем свого права власності на спірні квартиру та автомобіль. Зважаючи на наведене вище, суд приходить до висновку про необхідність в рамках поділу майна подружжя визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , та 1/2 частину автомобіля «Volkswagen Passat», номер кузова: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , а за [PERSON] - права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , та 1/2 частину автомобіля «Volkswagen Passat», номер кузова: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . На підставі викладеного суд вважає, що позов є законним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved