Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернувся із позовом про визначення додаткового строку для\~ прийняття спадщини за законом, посилається на те, що 19.06.2016 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: провул.Комунальний,27 та житловий будинок по вул.Урицького,78, в м. Новоукраїнка Кіровоградської області, проте ним був пропущений строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За життя мати позивача заповіту не склала. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, забезпечивши участь свого представника [PERSON], яка діє на підставі довіреності та яка в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі та просить суд його задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, забезпечивши участь свого представника [PERSON], яка діє на підставі довіреності та яка в судовому засіданніта яка в судовому засіданні заперечила позов, вважаючи його безпідставним, посилаючись нга те, що у позивача було достатньо часу протягом 6 місяців для звернення із заявою про прийняття спадщини, як за місцем її відкриття, так і за місцем свого проживання. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КИ №616786 [PERSON] народилася 11 липня 1962 року, його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Таким чином, позивач є рідним сином [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КИ № 719307 [PERSON] померла 19 червня 2007 року (а.с.7). Після смерті [PERSON] 13.03.2017 року [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори Новоукраїнського районного округу Кіровоградської області із заявою про прийняття спадщини, та отримати свідоцтво на прийняття спадщини на спадкове майно, на що йому 23.03.2017 року було надано відповідь, що крім нього спадкоємцями за законом є [PERSON] - рідна донька померлої, [PERSON] - рідний син померлої та рідні онуки померлої - [PERSON], [PERSON], які відмовилися від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с. 15). З матеріалів спадкової справи №383/2016, заведеної після померлої 19.06.2016 року [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини 11.11.2016 року звернулась гр.[PERSON], [INFO], в якості спадкоємця першої черги. За життя [PERSON] мала у власності житловий будинок за пров. Комунальний, 27 та житловий будинок по вул.Урицького,78, в м. Новоукраїнка Кіровоградської області. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За нормами ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Як вбачається із матеріалів справи, на час смерті спадкодавця позивач не був зареєстрований у будинку за місцем реєстрації спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що до нотаріальної контори в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини він не звернувся, оскільки у період з 10.12.2016 року по 20.12.2016 р. (саме в той час коли спливав строк для звернення з заявою про прийняття спадщини) перебував на лікуванні, що стверджується довідкою медичного закладу, оригінал якої оглянутий в судовому засіданні, й сторона відповідача не поставила його під сумнів. Як роз'яснив Пленум ВСУ в абз.6 п.24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з правовою позицією ВСУ від 04.11.2015 р. (справа №6-1486цс15), відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через поважні причини, в зв'язку з хворобою, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Суд вважає причину пропуску позивачем строку на прийняття спадщини поважною, оскільки останній є спадкоємцем, не реалізував належне йому право на прийняття спадщини внаслідок необхідності лікування, пропустивши визначений законом строк через наявність об'єктивних, істотних труднощів для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Згідно ст.3 Конституції України, людина визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно усталеної практики ЄСПЛ, при вирішенні майнових спорів, суди зобов'язані враховувати баланс між приватними та публічними інтересами. Згідно проголошеного принципу, суд прийшов до висновку про необхідність забезпечення права позивача на спадкування, враховуючи відсутніть при цьому порушень прав третіх осіб чи інтересів держави.

Outcome: approved