Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із цим позовом, просив визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . На обґрунтування поданого позову представник позивача посилався на те, що його довіритель є власником будинку за вказаною адресою. У житловому будинку є зареєстрованим але не проживає син позивача відповідач [PERSON] .. Відповідач не приймає участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг. Також, позивач, як власник не має можливості розпоряджатися своєю власністю. Усно звернувшись до спеціаліста Березівської ОТГ позивач дізнався, що зняти сина з реєстрації можливо тільки на підставі рішення суду. У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача підтримав позовну заяву на підставах викладених у позові. Відповідач викликався неодноразово, належним чином, в тому числі в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, але не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяву на розгляд справи за його відсутністю та відзив не подавав. За згодою представника позивача суд приймає рішення у заочному розгляді відповідно до положень ст.ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача на підставі наданих доказів і доведення їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку. [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 жовтня 2006 р. ЯЯЯ №678511, виданого Вікторівською сільською радою Березівського району Одеської області на підставі рішення виконавчого комітету Вікторівської сільради від 06 жовтня 2006 р. за №33/V. 08 червня 2018 р. депутатом міської ради був складений акт обстеження житлово побутових умов проживання [PERSON] , за адресою, [ADDRESS] . Як свідчить з наданої суду копії акту під час огляду особистих речей [PERSON] не виявлено. Зі слів сусідів [PERSON] , [PERSON] [PERSON] останні три роки не проживає. Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, на підставі наданих доказів і доведення їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на непорушність права власності згідно 41 Конституції України, на положення ЦК України ст.ст.316, 317, 319, 321, 379 та ст.405, зазначаючи при цьому, що має право розпоряджатись своєю власністю на власній розсуд, що ніхто не може бути протиправно позбавлений свого права власності, що житлом особи може бути придатний для проживання житловий будинок і що члени сім`ї власника мають право проживати разом із ним, а втрачають свої право на проживання у разі відсутності у цьому будинку без поважних причин понад рік. У відповідності до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст.383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в ст. 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням. Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку\~з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами ст.ст. 405, 406 ЦК України. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Згідно вказаної норми закону член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Поважними причинами відсутності члена сім`ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо. Власник житла і член його сім`ї можуть домовитись про інші умови припинення права користування житлом. Разом із тим, єдиним підтвердженням не проживання відповідача у житловому будинку є акт обстеження житлово побутових умов проживання, проведений депутатом міської ради 08 червня 2018 р.. Суд ставиться критично до наданого представником позивача акту. Суд вважає, що даний акт не містить необхідну повну та об`єктивну інформацію про причини відсутності відповідача, також в акті не зазначено із яких даних відомо та як встановлено, що відповідач начебто не проживає у житловому будинку позивача останні три роки. Крім наведеного слід зазначити, що посилання депутатом на думки сусідів є показаннями з чужих слів, які згідно до положень ч.2 ст.80 ЦПК України не є допустимими доказами факту чи обставин, на доведення яких вини додані. Суд звертає увагу, що акт, наданий суду як доказ не проживання відповідача у вищевказаному житловому будинку, не відповідає положенням ст.95 ЦПК України і не може бути врахований судом як письмовий доказ. Також,\~згідно до\~положень ст.11\~Закону України\~Про статус\~депутатів місцевих\~рад» у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право: 1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня; 2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу; 3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими п.1 ч.1 цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення; 4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою; 5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених п.1 ч.1 цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді. При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право: 1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання; 2) на невідкладний прийом; 3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку. Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об`єднаннями громадян Входячи з вищенаведених положень ст.11 України Про статус депутатів місцевих рад» у депутата місцевої ради відсутні повноваження на проведення обстеження житлового приміщення та складання актів з приводу складу родини відсутності чи наявності її членів. Всупереч положення ст.81 ЦПК України, позивач не надав суду інших належних та допустимих доказів, які б дійсно підтвердили з якого часу особа не проживає в жилому приміщенні без поважних причин; чи дійсно причини не проживання є неповажними, чи не переривався перебіг строку тимчасової відсутності, чи не має іншої домовленості про умови проживання у вказаному будинку між позивачем та відповідачем тощо. Зазначені обставини повинні підтверджуватись належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, як це передбачено ст.ст.77-79 ЦПК України. Враховуючи зміст заявлених позовних вимог відповідно до правових норм та положень 81 ЦПК України позивачем не надано доказів які належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підтверджують факт відсутності відповідача у житловому будинку позивача без поважних причин понад один рік, з яких підстав суд вважав би вимоги обґрунтованими. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності,\~встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed