Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач звернувся з цивільним позовом до відповідачів, в якому просить суд встановити факт належності майна спадкодавцю та визнати право власності на це майно. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] були її батьками, що стверджується свідоцтвом про народження виданого Никонковичівською сільською Радою, Пустомитівського району, актовий запис від 26.05.1966р. №27. Прізвище «Врублевська» позивачка отримала після реєстрації шлюбу в органах ВРАЦС, про що вказує свідоцтво про укладення шлюбу, видане Щирецькою селишною Радою, Пустомитівського району, актовий запис від 05.10.1985р. №28. Батьки позивачки померли, батько [PERSON] помер 27.06.1993р., що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим Щирецькою селишною Радою Пустомитівського району актовий запис від 28.06.1993р. №36, мати [PERSON] померла 04.06.2012р. свідоцтво видане Щирецькою селишною Радою, актовий запис від 05.06.2012р. №45. Ще за життя мати позивачки склала заповіт на ім»я позивачки, який на даний час не скасований і не змінений, про що є запис уповноваженої особи Щирецької селишної Ради на тексті заповіту, вчинений нею 03.09.2012р. Майно [PERSON] складалося із земельної ділянки, площею 0,4725 га. що розташована на території Щирецької селишної Ради, Пустомитівського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цей факт стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, що виданий Пустомитівською райдержадміністрацією 08.12.2004 року. На праві власності [PERSON] належить ще одна земельна ділянка, площею 1,3484 га., що розташована на території Щирецької селишної Ради призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий Пустомитівською РДА 08.12.2004 року. Однак в цьому акті допущена помилка через неуважність особи, особи яка його складала, а саме в документі невірно записане прізвище «Вільчаш» замість «Вільгаш». Такі неточності можуть надалі вплинути на її, як спадкодавиці, подальші виникнення, зміни, припинення майнових прав. Всі інші правовстановлюючі документи [PERSON] збігаються із даними Державного акта на право власності на земельну ділянку. Орган, який видав цей документ, Пустомитівська РДА своїм розпорядженням від 31.10.2005 року №804 вніс виправлення до Державного акта на землю, про що записав застереження на самому документі. Нотаріальний орган не може видати позивачці свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом через саме таке виправлення. Такий порядок регламентується п.4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами», що затверджений Наказом Міністра юстиції від 22.02.2012 року №296/5. У судове засідання позивачка не зявилася, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак 09.02.2016 року подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] сестра позивачки, у судове засідання не зявилася, хоч про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак 09.02.2016 року подала суду заяву про непретендування на спадщину . Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 04.06.2012 року померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І СГ №283538 від 05.06.2012 року. Мати позивачки склала заповіт. Який не змінений і не скасований. У спадкове майно згідно заповіту увійшла земельна ділянка площею 0,4725 га. що розташована на території Щирецької селишної Ради, Пустомитівського району, призначена для ведення товарного- сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка, площею 1,3484 га., що розташована на території Щирецької селишної Ради призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт виданий Пустомитівською РДА 08.12.2004 року. Однак в цьому акті допущена помилка, а саме в документі невірно записане прізвище власника - «Вільчаш» замість вірно «Вільгаш». Даний факт унеможливлює реалізацію позивачкою свого права на спадкування, оскільки нотаріальний орган не може видати позивачці свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом через саме таке виправлення. Такий порядок регламентується п.4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами», що затверджений Наказом Міністра юстиції від 22.02.2012 року №296/5. В свою чергу слід зауважити, що усі записи в Державних актах на право власності на земельну ділянку мають бути зроблені чітко, розбірливо, виправлення не допускаються. Ця норма передбачена пунктом 2.9 в редакції Наказу Держкомзему №144/Z0810-01/ від 23.08.2001р. із змінами і доповненнями, внесеними згідно з Наказом Держкомзему №17/Z0224-02/ від 2002 р., №168/Z0771-08/ від 15.07.2008р. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтями 328, 1216 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, спадкування є перехід прав та обов»язків (спадщини) від особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Тому спадкування є однією з підстав виникнення права власності. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. А ст.3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У спадкоємця немає іншої можливості ніж у судовому порядку визнати право власності на спадкове майно, оскільки наявна помилка у правовстановлюючому документі, тому суд, з врахуванням встановленого вважає, що позивачка потребує захисту невизнаного свого прав власності на успадковане майно. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищенаведене, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, а також те, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved