Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 08.10.2010 року помер [PERSON], після його смерті залишилось спадкове майно у виді житлового будинку розташованого по вул..Гаурянка 2, с.Магала, Новоселицького району. Спадкодавець за своє життя залишив на користь [PERSON] заповіт зареєстрований в реєстрі с/Ради с. Магала за №94 завірений секретарем с/Ради с. Магала, Новоселицького району 02.08.1999 року. Позивач обґрунтовує своє звернення з позовом до суду тім, що 10.08.2008 року помер її батько [PERSON], який був спадкоємцем за законом на вказаний житловий будинок. Померлий 08.08.2010 року [PERSON] був рідним братом її дідуся [PERSON] і якій є батьком [PERSON]. Позивач просить суд про визнання недійсним заповіту, складеного від імені [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого 02 серпня 1999 року секретарем Магальської сільської ради Новоселицького району [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під № 94. Позов обґрунтовано тим, що заповіт складений не українською, а російською мовою, якою спадкодавець [PERSON] не володів. Тому він не мав можливість особисто прочитати заповіт та перевірити справжність його волевиявлення, а секретарем сільської ради не були залучені для вказаної мети свідки або перекладач. Крім того, секретар сільської ради, яка посвідчила заповіт, не мала права вчиняти нотаріальні дії, оскільки на неї не було покладено такий обовязок рішенням виконкому [PERSON] сільської ради відповідного скликання, як це передбачено інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідачка та її представник позов не визнали, пояснивши суду, що підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним не має, оскільки він відповідає волевиявленню спадкодавця та посвідчений секретарем сільської ради, на яку обовязок з учинення нотаріальних дій був покладений рішенням виконкому сільської ради попереднього скликання. Оскільки, після обрання нового складу виконкому сільської ради, його секретар не змінився, [PERSON] правомірно посвідчила складений [PERSON] заповіт. Крім цього, спадкодавець близько 40 років пропрацював на різних роботах в м. Чернівці, у звязку із чим добре володів російською мовою та мав можливість перечитати складений заповіт. Просили відмовити у задоволенні позову в звязку з його безпідставністю. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] сільська рада Новоселицького району в судове засідання позов не визнала і пояснила, що секретар с/Ради була уповноваження на оформлення нотаріальних дій рішенням с/ради попереднього скликання. Свідок [PERSON] показала суду, що в 1999 році вона працювала секретарем Магальської сільської ради Новоселицького району, коли до неї звернувся спадкодавець [PERSON] з приводу посвідчення нею заповіту від його імені на користь відповідачки [PERSON]. На його прохання нею був виготовлений відповідний заповіт, який після ознайомлення та підписання [PERSON], був нею посвідчений та зареєстрований у книзі реєстрації нотаріальних дій сільської ради. З [PERSON] вона спілкувалася рідною для них молдавською мовою, однак заповіт був складений російською мовою, оскільки на той час всі документи сільради складалися саме даною мовою. [PERSON] добре володів російською мовою, після особистого прочитання змісту заповіту, йому було все зрозуміло та будь-яких клопотань щодо залучення перекладача не заявив. Чи була на той час вона ([PERSON]Г.) уповноважена виконкомом сільської ради на вчинення нотаріальних дій, вона не памятає. Однак, були відповідні рішення про її уповноваження на вчинення нотаріальних дій попередніми виконкомами, у звязку із чим, вона посвідчила вказаний заповіт. Свідок [PERSON] показала суду, що вона була знайома із спадкодавцем [PERSON]. Останній по національності був молдованином та проживав в [INFO]. Однак, близько 40 років проробив в м. Чернівці, у звязку із чим, добре володів російською мовою. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працює головою с/ради с. Магала, Новоселицького району, добре знала [PERSON] якій тривалий час працював в м. Чернівці. На скілько володів російською та українською мовою не знає. Матеріалами справи судом встановлено, що [PERSON] помер 08.08.2010 року про що свідчить актова запис про смерть №44 від 10.08.2010 року сільської радою с. Магала, Новоселицького району. [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження видане 24.03.1971 року серії ІІ-АВ №648615 народився 14.07.1929 року актова запис №72 Магальськогої с/Ради. Новоселицького району, його батьками є [PERSON] і [PERSON]. Його братом відповідно до свідоцтва про народження видане 28.03.1990 року серії ІІ-МИ №489857 є [PERSON] якій народився [INFO], батьками якого також є [PERSON] і [PERSON]. [PERSON] помер 06.05.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть видане 06.05.1993 року за актовий запис №31 Красноїльським посельковою радою, Сторожинецького району, Чернівецької області. [PERSON] [INFO] відповідно до свідоцтва про народження видане 02.02.19767 року VІІ-УР №12342336 є сином [PERSON] і [PERSON]. [PERSON] помер 10.01.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть видане 11.01.2008 року за актовий запис №05 [PERSON] с/Радою, Новоселицького району, Чернівецької області. [PERSON], [INFO] відповідно до свідоцтва про народження видане 22.09.1990 року серії ІІІ-МИ №301317 є донькою [PERSON]. Згідно з ст..1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини. Яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Суд оцінюючи у сукупності викладені докази вважає, що позивач [PERSON] відповідно до ст..1266 ЦК України має право успадковувати спадщину після смерті 08.08.2010 року [PERSON]. Відповідно до довідки с/Ради с. Магала, Новоселицького району видане 25.05.2011 року за №2652 [PERSON], [INFO] постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] в одному господарстві по вул.. Гаурянка 2. с. Магала, Новоселицького району. Станом на день смерті 08.08.2010 року [PERSON], [PERSON] була неповнолітньою і відповідно до ч.4 ст..1268 ЦК України вважається такою що прийняла спадщину. З заповіту від 02.08.1999 року зареєстрованого в реєстрі за №94 завіреного секретарем с/Ради с. Магала, Новоселицького району [PERSON], від імені [PERSON], вбачається, що все своє майно заповів [PERSON]. [PERSON] спадщину після смерті 08.08.2010 року [PERSON], 09.12.2010 року звернулась з заявою нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до Спадкової справи №502/10 після смерті 08.08.2010 року [PERSON], Свідоцтво на спадкове майно не видавалось. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, \~які виникли \~до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли \~або \~продовжують існувати після набрання ним чинності.\~\~ Оскільки оспорюваний заповіт було складено до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, до спірних правовідносин підлягають застосування норми цивільного законодавства в редакції 1963 року.\~\~ Відповідно до ст. 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладання, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам. Таким чином, заповіт є одностороннім правочином, тому до правовідносин, які виникли із заповіту застосовуються загальні положення про угоди, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Статтею 541 ЦК УРСР передбачено загальні вимоги до форми заповіту, які стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надано такі повноваження. Названі у цій статті вимоги є мінімально необхідними та їх недотримання є підставою для визнання заповіту недійсним згідно з ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР. Таким чином, порушення форми та порядку посвідчення заповітів являють собою неврахування будь-яких імперативних вимог закону, підзаконних актів щодо складання заповіту (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення іншими визначеними законом особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання, дати та місця народження заповідача тощо). Згідно зі ст. 37 Закону України «Про нотаріат» якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. При посвідченні заповітів станом на 1999 рік такі особи мали керуватися Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 з послідуючими доповненнями та змінами. Згідно з п. 5 Інструкції вказані посадові, службові особи зобовязані сприяти громадянам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, розяснювати права і обовязки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування», яка визначає повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо забезпечення законності, правопорядку, охорони прав і законних інтересів громадян, до делегованих повноважень виконавчих комітетів сільських рад відноситься, зокрема, вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання. Згідно з пунктом 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради покладено вчинення цих дій. З матеріалів спадкової справи заведеної в Новоселицькій державній нотаріальній конторі після смерті спадкодавця [PERSON] вбачається, що спадкодавцем складений заповіт на користь відповідачки [PERSON], який посвідчений 02 серпня 1999 року секретарем Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під № 94. Зі змісту відповіді виконкому [PERSON] сільської ради Новоселицького району на запит адвоката від 16 січня 2012 року № 13 вбачається, що перша організаційна сесія [PERSON] сільської ради XXIII скликання відбулась 08 квітня 1998 року, рішенням якої був створений виконавчий комітет сільради, який діяв станом на 02 серпня 1999 року. Рішення виконавчого комітету сільської ради, згідно якого посадовим особам надано право вчинення нотаріальних дій в період 1999 року, відсутнє. Вказана обставина підтверджується також відповіддю виконкому [PERSON] сільської ради Новоселицького району на запит суду від 02 березня 2012 року № 102. Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадків нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Згідно ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Відповідно до розяснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суд розглядає спори про визнання недійсними правочинів в разі наявності відповідного спору за вимогою однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Приймаючи до уваги, що на час посвідчення 02 серпня 1999 року заповіту, складеного від імені [PERSON] на користь відповідачки [PERSON], секретар Магальської сільської ради Новоселицького району [PERSON] не була уповноважена діючим виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради на вчинення нотаріальних дій, то суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, так як вказане є підставою для визнання недійсним заповіту, оскільки такий правочин не може вважатися укладеним з додержанням встановленої нотаріальної форми. Заявлені позовні вимоги про скасування заповіту з підстав його складання російською мовою, якою нібито не володів спадкодавець [PERSON], суд вважає безпідставними, оскільки з показів свідка [PERSON] вбачається, що спадкодавець після складання оспорюваного заповіту прочитав його та будь-яких зауважень щодо мови його складання, не заявив. Факт володіння спадкодавцем російською мовою підтверджується також показами допитаних судом свідків. Складання заповіту не українською, а російською мовою, суд не вважає підставою визнання його недійсним. Заперечення відповідачки проти позову з підстав існування рішення виконкому [PERSON] сільської ради Новоселицького району від 25 листопада 1994 року про покладення обовязків щодо вчинення нотаріальних дій на секретаря сільської ради [PERSON], суд вважає безпідставними виходячи з наступного. У відповідності до ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування» секретар сільської ради обирається на строк повноваження ради. Згідно ст. 51 Закону виконавчий комітет ради утворюється також відповідною радою на строк її повноважень. Враховуючи, що рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради діючого станом на 02 серпня 1999 року про уповноваження секретаря сільської ради [PERSON] на вчинення нотаріальних дій не було, то складений спадкодавцем [PERSON] заповіт слід вважати неналежним чином посвідчений, у звязку із чим його слід визнати недійсним. Відповідно до ст. 88 ЦК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки, понесені останньою судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в сумі 109 гривень 40 копійок. Крім цього, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 1788 грн. 80 коп. за представлення її інтересів у судових засіданнях представником - адвокатом, розмір яких не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а саме: 1073 гривень (встановлена законом мінімальна зарплата у місячному розмірі) Х 40 % Х 4 (години участі представника адвоката у судових засіданнях по справі) = 1788 грн. 80 коп..

Outcome: approved