Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] [INFO] . Позов мотивується тим, що у шлюбі з відповідачем народилась дитина [PERSON] [INFO] . батько дитини дізнавшись про вагітність позивача зібра речі та зник у невідомому напрямку. Після народження дитини відповідач записаний як батько, однак дитину з пологового будинку не забирав, жодного разу її не бачив. Донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Таким чином відповідач самоусунувся від виконання обовязків батька щодо виховання та розвитку дитини, передбачених ст.150 СК України. Позов обгрунтовується положенням ч.1ч.2 ст.164 СК України. Позивач відмовилась від частини позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини через те, що він не є батьком дитини. Відповідач в судове засідання не зявився повідомлений про дату час та місце судового засідання. Суд проводить заочний розгляд справи. Судом встановлено: Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 06.07.2017 року, батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 04.12.2017 року, шлюб між сторонами, який зареєстровано 16.07.2016 року - розірвано (а.с.4). Позивач не надала жодних доказів обставини викладеної в позовній заяві та обгрунтовуються положенням ч.1ч.2 ст.164 СК України. Представник третьої особи листами від 01.08.2019 року та 11.09.2019 року повідомив суд про неможливість надати будь який висновок щодо спору, через відсутність заяви позивача або її особистого звернення до органу опіки щодо спору про позбавлення батьківських прав. Підстави позбавлення батьківських прав, що визначені в позовній заяві, передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктами 1,2 частини першої статті 164 СК Україниви значено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, або ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Отже, судом не встановлено наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, які передбачені ч.1ч.2 ст.164 СК України, тому позов є необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed