Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги з утримання та обслуговування житлового будинку [ADDRESS], як власника квартир №11-а та №12-а вказаного будинку, в сумі 8845 грн. 13 коп. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач являючись власником квартир №11-а та №12-а в будинку [ADDRESS], у відповідності до положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов'язана нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, в тому числі по утриманню будинку та прибудинкових територій. Зазначив, що оскільки він являється надавачом послуг по утриманню будинку [ADDRESS] та прибудинкової території, і будинок перебуває на його обслуговуванні, а тому послуги по утримання будинку та прибудинкової території відповідач повинен сплачувати йому. В той же час, відповідач зазначені послуги не оплачує, станом на 01.08.2014 року розмір заборгованості становить 8845 грн. 13 коп. А тому просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні вище наведеним, доповнила, що борг відповідача по оплаті житлово-комунальних послуг виник з 01.01.2013 року. Зазначила, що згідно статуту вони являються надавачом житлово-комунальних послуг, будинок згідно акту приймання-передачі переданий їм на обслуговування, послуги в будинку надаються згідно встановленого переліку, який відображається щомісячно у квитанції про оплату послуг, а тому вважають наділені правом вимоги до відповідача про оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Крім цього вказала, що з власником квартир №11-а та №12-а було укладено угоду про надання житлово-комунальних послуг, про розірвання якої повідомлень не надходило, така є дійсною на даний час, що свідчить про обов'язок відповідача здійснювати оплату наданих послуг. Крім цього, тарифи по оплаті послуг затверджені Львівської міською радою, і будь-яка зміна відбувається виключно за погодженням із цим органом. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, суду пояснив, що позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки відповідачем у позовній заяві значиться [PERSON], в той час як його довірителька являється [PERSON], а тому позов заявлено не до тієї особи. Крім цього, вважає вимоги про стягнення послуг з утримання будинку та прибудинкової території безпідставними, оскільки між сторонами договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався, представлений договір із [PERSON] нею не підписувався, позивач не довів перед судом факту перебування будинку [ADDRESS] на балансі позивача, не представив про це відповідних документів, не обґрунтував тарифів та розміру нарахованих послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє з таких підстав. Судом безспірно встановлено, і даний факт визнається представником відповідача, що власником квартир №11-а та №12-а в будинку [ADDRESS] являється [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов'язує. Стаття 322 ЦК України визначає, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог п.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Порядок надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, як різновиду житлово-комунальних послуг врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги». З аналізу положень ст.16 названого Закону випливає, що житлово-комунальні послуги надаються виключно на підставі договору, яким регулюється порядок їх надання, їх якісні та кількісні показники. Відповідно до ч.3 ст.20 Закону споживач зобов'язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається із угод на обслуговування житлового будинку від 01.05.2006 року (а.с.6,7) укладених між власником квартир №11-а та №12-а та ТзОВ «Галбуджитлосервіс», власник зобов'язався щомісячно, не пізніше 10 числа, вносити плату за обслуговування житлового будинку, а виконавець послуг - відповідно до правил користування житловими приміщеннями та норм технічної експлуатації житлового фонду забезпечувати належне утримання житлового будинку і прибудинкової території. При цьому, не зважаючи на ту обставину, що стороною угод зазначена [PERSON], суд вважає, що такі укладені саме власником квартир №11-а та №12-а, оскільки в судовому засіданні представник відповідача не заперечив, що такі квартири належать його довірителю, і ухвалою судового засідання від 19.09.2014 року судом внесені уточнення в анкетні дані відповідача у справі. При цьому посилання представника відповідача про те, що угоди між сторонами з приводу надання житлово-комунальних послуг не існує в силу того, що такі угоди підписано не [PERSON], а іншою особою не заслуговують на увагу суду, оскільки на даний час угоди є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнані. Крім цього суд враховує і те, що сама відповідач фактично визнавала наявність договірних відносин між нею та позивачем з приводу надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки як вбачається з наявних у матеріалах справи відомостей (а.с.4), вона добровільно оплачувала послуг з моменту укладення угоди і до 01.01.2013 року. Таким чином, оскільки у відповідача існує зобов'язання нести витрати по утриманню будинку [ADDRESS], однак починаючи з 01.01.2013 року вона такі послуги перестала оплачувати, згідно представлених відомостей (а.с.50,51) станом на 05.08.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті зазначених послуг становила 8845 грн. 13 коп., а тому позов слід задоволити. Понесені позивачем судові витрати по справі, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України слід покласти на відповідача. Задовольняючи позов в цілому, одночасно суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про те, що позивач не має права вимоги стягнення плати за утримання будинку та прибудинкової території, оскільки не довів перед судом факту перебування будинку [ADDRESS] на його балансі. Згідно статуту ТзОВ «Галбуджитлосервіс», затвердженого зборами учасників від 12.10.2001 року та зареєстрованого 01.11.2001 року (а.с.53), метою створення товариства являється утримання житлового фонду в належному технічному стані, здійснення виробничо-господарської і комерційної діяльності, виконання робіт по замовленнях та надання послуг при умові одержання прибутку від цих видів діяльності. На підставі акту прийому-передачі від 01.04.2006 року (а.с.54) позивач прийняв від забудовника ВАТ «Галбуд» на обслуговування новозбудований багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS], згідно підписаних договорів між власниками квартир та ТзОВ «Галбуджитлосервіс». Таким чином в розумінні положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ТзОВ «Галбуджитлосервіс» являється виконавцем послуг, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. А у відповідності до положень ст.19 Закону виконавець послуг є учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Оскільки судом встановлено, що позивач являючись виконавцем послуг з утримання будинку [ADDRESS], такі послуги надавав відповідачу на підставі укладених між сторонами договорів про надання житлово-комунальних послуг, а відтак факт перебування будинку на балансі позивача для вирішення питання про стягнення заборгованості за надані, але не оплачені житлово-комунальні послуги не має жодного юридичного значення. Крім цього суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на ту обставину, що позивачем не обґрунтовано тарифів та розміру нарахованих послуг з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки у відповідності до положень ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги затверджується центральним органом виконавчої влади, а їх розмір рішенням органу місцевого самоврядування, які не є предметом розгляду даного спору.

Outcome: approved