overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що з 20.02.2005 року до 29.12.2017 року вони перебували в шлюбі. Під час перебування в шлюбі 14.11.2007 року придбали автомобіль марки CHERY кузов №LVVDA11B97D044916. Просила стягнути з відповідача 50% залишкової вартості автомобіля. Справа розглянута за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Представник позивача подав заяву про підтримання позовних вимог, згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в призначені судові засідання не прибув, про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, відзиву на позов та будь-яких інших заяв чи клопотань не подав. Дослідивши письмові матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя, який регулюється положеннями глави 7 Сімейного кодексу України (далі: СК України), ст.368 Цивільного кодексу України (далі: ЦК України). Згідно ст.60,ч.2 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Закон (ст.368,ч.3 ЦК України) зазначає, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони перебували в шлюбі з 20.02.2005 року по 29.12.2017 року. Відповідачем під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу автомобіля від 14.11.2007 року було придбано автомобіль марки CHERY кузов №LVVDA11B97D044916 вартістю 54770 грн.. Відповідно до довідки №31/6-3064 від 03.12.2018 року Регіонального сервісного центру в Житомирській області МВС України в даний час вказаний автомобіль зареєстровано за відповідачем, номерний знак автомобіля [NUMBER]. Таким чином, позивачем доведено, що вказане в позові майно є її спільним з відповідачем майном, яке існує та зареєстровано за відповідачем на час судового розгляду. Однак, заявивши вимогу про стягнення з відповідача половини залишкової вартості автомобіля 2007 року випуску, позивач не надала доказів такої вартості. За таких обставин, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, визнавши за позивачем право власності на 1/2 ідеальну частину спірного майна та припинення права власності відповідача на вказану частку. Понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору стягуються з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши , що їх спільна з відповідачем дочка [PERSON], [INFO], навчається та в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно допомогу на утримання дочки не надає. Просить стягнути з відповідача на утримання повнолітньої дочки аліменти в розмірі 1000 грн., але не меншу 30% прожиткового мінімуму до досягнення дочкою 23 років. Позивач позов підтримала, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Третя особа - [PERSON], позов підтримала, справу просила розглядати у її відсутність. Відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення, справу просив розглядати у його відсутність. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності , суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що сторони мають спільну повнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка навчається на денній формі навчання, разом з позивачем не проживає. Відповідно до ст.199 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину, якщо повнолітні син чи дочка продовжують навчання до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які навчаються. Відповідач позов не визнав. Шлюб між сторонами розірвано. Доказів того, що повнолітня дочка проживає з позивачем та перебуває лише на її утриманні, позивачем не подано. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем належним чином не обґрунтовані, що не позбавляє повнолітню дочку сторін самостійно звернутись до суду з позовом до того з батьків, хто не надає їй матеріальну допомогу під час її навчання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши , що їх спільний з відповідачем син [PERSON], [INFO], навчається та в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно допомогу на утримання сина не надає. Просить стягнути з відповідача на утримання повнолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частини заробітної плати до закінчення сином навчання. Позивач позов підтримала та пояснила, що їх спільний з відповідачем син навчається на денній формі навчання, потребує матеріальної допомоги. Добровільно відповідач надавати допомогу відмовляється. Відповідач позов не визнав та пояснив, що згоден надавати синові допомогу особисто, однак не позивачці, оскільки не впевнений, що кошти будуть витрачатись на потреби сина. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності , суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що сторони мають спільного повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який навчається на денній формі навчання, разом з позивачем не проживає. Вказані обставини підтверджується довідками №1029 від 08.09.2014 року, №2219 від 15.09.2014 року. Відповідно до ст.199 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину, якщо повнолітні син чи дочка продовжують навчання до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які навчаються. Відповідач позов не визнав. Шлюб між сторонами розірвано. Доказів того, що повнолітній син проживає з позивачем та перебуває лише на її утриманні, позивачем не подано. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем належним чином не обґрунтовані, що не позбавляє повнолітнього сина сторін самостійно звернутись до суду з позовом до того з батьків, хто не надає йому матеріальну допомогу під час його навчання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільно не проживають, дитина проживає з нею, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше встановленого мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач свою вимогу підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити, справу розглянути в її відсутність, подавши про це письмову заяву. Відповідач позов не визнав, пояснив, що заперечує факт свого батьківства, тому до визначення того, чи є він батьком дитини позивача, сплачувати аліменти не згоден. Працює, отримую стабільну заробітну плату, інших утриманців не має. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу виконання обовязку утримувати неповнолітніх дітей, який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 15 СК України . Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні позивача. Відповідач працездатного віку, працює, отримує заробітну плату, інших утриманців не має. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Враховуючи, що відповідач має можливість та зобовязаний надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, тому позовна вимога позивачки щодо стягнення з нього аліментів є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільно не проживають, дитина проживає з нею, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу). Позивач свою вимогу підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити, справу розглянути в її відсутність, подавши про це письмову заяву. Відповідач позов визнав, подавши про це письмову заяву, погодився на розгляд справи в його відсутність. За таких обставин суд розглянув справу у відсутність сторін. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: сторони в шлюбі не перебувають, мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільно не проживають, дитина проживає з позивачем, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу виконання обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 15 СК України. Сторони мають спільну дитину, яка знаходяться на утриманні позивача. Відповідач працездатного віку, інших утриманців не має. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Враховуючи, що відповідач має можливість та зобов'язаний надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, тому позовна вимога позивачки щодо стягнення з нього аліментів є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільно не проживають, дитина проживає з нею, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач свою вимогу підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити, справу розглянути в її відсутність, подавши про це письмову заяву. Відповідач позов визнав, подавши про це письмову заяву, погодився на розгляд справи в його відсутність. За таких обставин суд розглянув справу у відсутність сторін. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу виконання обовязку утримувати неповнолітніх дітей, який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 15 СК України . Сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні позивача. Відповідач працездатного віку, інших утриманців не має. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Враховуючи, що відповідач має можливість та зобовязаний надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, тому позовна вимога позивачки щодо стягнення з нього аліментів є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільно не проживають, дитина проживає з нею, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач свою вимогу підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити, пояснила, що відповідач періодично надавав домомогу на утримання дитини, але в недостатньому розмірі. Відповідач позов не визнав, пояснив, що добровільно сплачував кошти на дитину в можливому для нього розмірі. Аліменти сплачувати згоден, але не в запропонованому позивачем розмірі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, оскільки вважає, що спору між сторонами щодо сплати аліментів не існує. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу виконання обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 15 СК України. Сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], який знаходяться на утриманні позивача. Відповідач працездатного віку, інших утриманців не має. Відповідач періодично добровільно сплачував кошти на утримання дитини (квитанції від 03.12.2014 р., 31.03.2015 р., 30.04.2015 р., 29.05.2015 р., 25.06.2015 р., 18.08.2015 р , 29.09.2015 р., 11.12.2015 р.). в середньому 250 грн. на місяць , що є меншим розміром, ніж визначені законом 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який станом на день подання позову, враховуючи вік дитини сторін, становив 309,60 грн. Добровільна сплата відповідачем аліментів сідчить про те, що він має стабільний дохід. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі сторонами не заявлено. Враховуючи, що аліменти стягуються на одну дитину, суд вважає достатнім стягнення їх в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Враховуючи, що відповідач має можливість та зобов'язаний надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, тому позовна вимога позивачки щодо стягнення з нього аліментів є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що мають повнолітню дочку, яка продовжує навчання та в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Просить стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, на час навчання дочки. Позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав, подавши письмові заяви. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що сторони являється батьками повнолітньої [PERSON], яка навчається на денній формі у Львівському національному медичному університеті імені [PERSON]. Відповідач позов визнав, доказів неможливості сплати аліментів у вказаному позивачем розмірі та інших обставин, що мають значення при вирішенні даного спору (матеріальний та сімейний стан, стан здоровя, наявність інших утриманців), не подав. Відповідно до ст.199 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину, якщо повнолітні син чи дочка продовжують навчання до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач має можливість та зобовязаний надавати допомогу на утримання повнолітньої дочки на час її навчання, тому позовна вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню. В той же час закон не передбачає можливості визначення мінімального розміру аліментів, які стягуються на повнолітню особу. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що мають спільного повнолітнього сина, який продовжує навчання та в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина на час його навчання в розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на час її навчання. Позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що сторони мають повнолітнього сина [PERSON], який навчається в Коростенській загальноосвітній школі №3. Відповідач позов визнав, доказів неможливості сплати аліментів у вказаному позивачем розмірі та інших обставин, що мають значення при вирішенні даного спору (матеріальний та сімейний стан, стан здоровя, наявність інших утриманців), не подав. Відповідно до ст.199 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину, якщо повнолітні син чи дочка продовжують навчання до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач має можливість та зобовязаний надавати допомогу на утримання повнолітнього сина на час його навчання, тому позовна вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню. В той же час закон не передбачає можливості визначення мінімального розміру аліментів, які стягуються на повнолітню особу (мінімальний розмір аліментів передбачений на утримання лише дитини). За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що мають спільного повнолітнього сина, який продовжує навчання та в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, на час навчання сина. Позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що сторони являється батьками повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який навчається на денній формі в Немішаєвському агротехнічному коледжі. Відповідач позов визнав, доказів неможливості сплати аліментів у вказаному позивачем розмірі та інших обставин, що мають значення при вирішенні даного спору (матеріальний та сімейний стан, стан здоров'я, наявність інших утриманців), не подав. Відповідно до ст.199 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину, якщо повнолітні син чи дочка продовжують навчання до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач має можливість та зобов'язаний надавати допомогу на утримання повнолітнього сина на час його навчання, тому позовна вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню. В той же час закон не передбачає можливості визначення мінімального розміру аліментів, які стягуються на повнолітню особу. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. Відповідач звільняється від сплати судового збору як інвалід та пенсіонер на підставі ст.8 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що мають спільного повнолітнього сина, який продовжує навчання та в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Просить стягнути з відповідача на користь повнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів на час навчання сина. Позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що сторони являється батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], якому на час судового розгляду виповнилось 16 років 9 місяців. Повнолітньою є особа, якій виповнилось 18 років. Предметом даного позову є стягнення аліментів на час навчання повнолітньої особи. Стягнення такого виду аліментів на неповнолітню дитину не передбачено. Справа розглядається в межах заявлених вимог, суд не наділений правом змінювати підставу чи предмет позову. Враховуючи, що дитина сторін не досягла повноліття, позовна вимога є безпідставною і задоволенню не підлягає. Позивач не позбавлена права подати позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що мають спільного сина [PERSON], [INFO], який досяг повноліття, навчається, знаходиться на її утриманні, потребує матеріальної допомоги на час навчання. Просила стягнути з відповідача аліменти на час навчання повнолітнього сина в розмірі 1/2 частини його доходу та 500 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, просила задовольнити, пояснила, що син навчається за контрактом, тому вона несе витрати на його харчування, придбання одягу, підручників, оплачує проживання сина у гуртожитку, його навчання. Відповідач отримує пенсію, тому може сплачувати аліменти. Оплатне навчання сина з відповідачем не узгоджувалось. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що розмір його пенсії не дозволяє сплачувати аліменти в запропонованому позивачем розмірі. Він має можливість сплачувати аліменти в розмірі 200 грн., оскільки отримує лише пенсію, за станом здоров'я працювати не може. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що сторони є батьками повнолітнього [PERSON], [INFO], який навчається та в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач не працює, отримує пенсію в розмірі 1208 грн., інших утриманців не має, однак в даний час сплачує заборгованість по аліментах, є інвалідом 3 групи. Вказані обставини підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], довідками №548 від 25.05.2016 року, №4245/02 від 25.08.2016 року. Відповідно до ст.199 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину, якщо повнолітні син чи дочка продовжують навчання до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно частини 3 вказаної норми право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син. Відповідач не заперечив проти того, що його повнолітній син проживає з позивачем та перебуває на її утримані. В той же час, відповідач зазначив, що спроможний сплачувати аліменти лише в розмірі 200 грн., оскільки отримує лише мінімальну пенсію, інших доходів не має. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач може надавати позивачеві допомогу на час навчання сина, однак, враховуючи розмір його доходу, в меншому ніж запропонований позивачем розмірі. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вимога про відшкодування судових витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не подано доказів того, що про надання правової допомоги нею укладалась відповідна угода. Враховуючи матеріальний стан та стан здоров'я позивача, суд на підставі ст.8,ч.2 Закону України «Про судовий збір» звільняє його від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial