Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. На обґрунтування позовних вимог пояснили, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS], в якій зареєстрована вона та [PERSON] Відповідач у квартирі вже не проживає декілька років, за комунальні послуги, які виникають у зв'язку з його реєстрацією місця проживання, не сплачує. Станом на 01.01.2014 року за квартирою числиться борг в розмірі 4 080,71 грн. За половину житлово-комунальних послуг щодо даної квартири позивач сплачує вчасно, однак наявність реєстрації місця проживання відповідача у квартирі призводить до утворення боргу за житлово-комунальні послуги і може призвести до того, що на позивача буде покладено відповідальність по оплаті цих послуг. Саме тому [PERSON] була змушена звернутися до суду з вказаним позовними вимогами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався (а.с. 17). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надходило повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести заочний порядок розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Як зазначає ч.1, ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1, ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суд, в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі, встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як встановлено у судовому засіданні, власниками квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №35492674 від 13.09.2012 року (а.с.5). Спірна квартира є приватизованою, ізольованою, 1-кімнатною, жилою площею 17,10 м2, розташованою на 4 поверсі 9-ти поверхового будинку. На день розгляду справи в спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], вказані обставини підтверджуються довідкою Ф-3 (а.с.23). Як зазначає позивач [PERSON], відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком та після припинення шлюбних відносин, а саме з вересня 2001 року, забрав свої речі та виїхав з даної квартири. Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.07.2006 року факт розірвання шлюбу між сторонами було встановлено у судовому засіданні, що відповідно до ст. 61 ЦПК України не потребує повторного доказування. (а.с.6). У відповідності до ч.1, ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч.2, ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що поскільки відповідач [PERSON] не є співвласником або власником спірної квартири, з вересня 2001 року не проживає в даній квартирі, не сплачує витрати за житлово-комунальні послуги, не цікавиться нею, за весь час не ставив питання та не намагався вселитись, будь-хто із проживаючих відповідачу не чинив перешкод у користуванні житлом, тому відповідач був відсутній в спірній квартирі понад 1 рік без поважних підстав і його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №13 в буд. 5 по вул. Вірменська у м. Києві, задовольнивши вказаний позов.

Outcome: approved