Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що від сумісного життя з відповідачем вони мають неповнолітнього сина, [INFO], який постійно мешкає з нею, відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає. Просила стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини доходів щомісяця та 100 грн. на відшкодування втрат на надання правової допомоги. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. З [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частка з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця починаючи з 19 травня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу відмовлено. Не погодившись з рішенням суду позивач надав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. На обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права. Посилається на те, що судом невірно визначено розмір аліментів які підлягають стягненню та наявність у відповідача кредитних зобовязань та зобовязань утримувати мати не є підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, зазначав, що суд помилково відмовив у відшкодуванні витрат на надання правової допомоги, які складаються з суми сплаченої за підготовку позовної заяви на відшкодування. Позивач та його представник у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду залишити без змін. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення частковій зміні з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або його зміни є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України визначено обставини які підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів. При розгляді справи по суті судом було встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка на час розгляду справи у суді мешкає разом з матірю. Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок, що відповідно до ст. 180 СК України відповідач повинен сплачувати аліменти. Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно визначено розмір аліментів якій підлягає стягненню, оскільки відповідно до розяснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи убачається, що відповідач не має постійного заробітку та має на утриманні непрацездатну мати [PERSON] [INFO], яка є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] серія ААИ №347494. Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності у [PERSON] можливості отримувати допомогу від інших осіб, оскільки зазначені обставини не позбавляють відповідача від обовязку надавати допомогу непрацездатним батькам. Таким чином, вирішуючи питання про розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд відповідно до ст.ст. 182, СК України в повній мірі врахував усі обставини справи, стан здоровя та матеріальне становище обох сторін та підстав для скасування рішення суду в цієї частині немає. Проте при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд першої інстанції відмовляючи у стягненні на користь позивача витрат на надання правової допомоги виходив з того, що зазначена сума 100 грн. сплачена позивачем за підготовку позовної заяви, та не є витратами повязаними з наданням правової допомоги. Проте з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав. Відповідно до ст.. 79, 84 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до розяснень викладених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). З матеріалів справи убачається, що позивачем при розгляді справи понесені витрати на надання правової допомоги у розмірі 100 грн., що підтверджується копією квитанції №14 від 18 травня 2015 року з якої убачається що нею сплачено на підготовку позовної заяви 100 грн., договором на надання правової допомоги від 18.05.2015 року та ордером на надання правової допомоги серія ДН №00025982. За таких обставин рішення суду в частині відмови у відшкодуванні позивачу витрат повязаних з наданням правової допомоги підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення вимог.

Outcome: partial