Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом посилаючись на те що, вона є власником квартири [ADDRESS]. Також у цій квартирі зареєстрована її онука [PERSON], [INFO], яка там фактично не мешкає понад 6 місяців та не сплачує за комунальні послуги. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися своєю нерухомістю, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала і просила задовольнити. Відповідач про час та місце проведення судових засідань повідомлялася у відповідності до ст. 74 ЦПК України належним чином за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законодавством порядку, але поштова кореспонденція повернулася без вручення. До суду вона не зявилась, заяви про перенесення слухання справи чи можливих заперечень проти позову не надала. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, заперечень по суті позову вони не надали та у вирішенні справи покладалися на розсуд суду. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З'ясувавши позиції позивача і третьої особи та перевіривши матеріали справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого фірмою «АУДИТ-КУПЯНСЬК» згідно з розпорядженням від 17.12.1997 р. № 3139 на праві приватної власності належить квартира № 98, розташована в будинку № 30 по вул. 1-го Травня м. Купянська Харківської області. Свідоцтво зареєстроване Купянським БТІ в реєстровій книзі № 114р. №15408 ( а.с.6,7). 02.12.1997 року на імя [PERSON] був оформлений технічний паспорт на зазначену вище квартиру ( а.с. 4-5). Згідно довідки Житлово-комунального підприємства № 1 за № 1011 від 25.04.2017 року разом із позивачем за адресою: м. Купянськ, вул. 1-го Травня, 30/98, значиться зареєстрованою її онука [PERSON], [INFO] (а.с.10). Факт не проживання відповідача [PERSON] з 2007 року за місцем її реєстрації у квартирі позивача, підтверджується комісійним актом б/н, складеним 14.06.2017 року власницею спільно з мешканцями будинку та паспортистом і інженером ЖКП-1, а також довідкою, виданою ЖКП-1 14.06.2017 року за № 1604 (а.с.22,23). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України гласить, що право власності є непорушним. Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Крім того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Надані суду докази свідчать, що відомості про можливі перепони для проживання відповідача у квартирі позивача відсутні, [PERSON] добровільно покинула житло та на протязі тривалого часу квартирою не користується, про що свідчить акт, за комунальні послуги не сплачує, але з реєстраційного обліку не знімається та відсутні підстави для збереження за нею помешкання. У звязку з чим, суд вважає, що права позивачки підлягають захисту, оскільки вона, як власниця нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись власністю, але реєстрація відповідача у належній їй квартирі перешкоджає цьому, що призводить до порушення прав власника нерухомого майна. На підставі цього, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] вимог та можливість задоволення поданого нею позову. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved