Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення спільною дитиною трьох років, посилаючись на те, що з 2018 року проживала з відповідачем однією родиною без реєстрації шлюбу, сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання з відповідачем припинено, донька проживає з позивачем. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, в зв`язку з чим вона просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 3000 гривень, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі 2118 гривень. У судовому засіданні позивач надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судовому засіданні надав суду пояснення, відповідно до яких позовні вимоги не визнав в повному обсязі, оскільки позивач йому не дає бачитись з дитиною. Вважаю, що він не має обов`язку утримувати дитину до досягнення дитиною трьох років. Просив також врахувати, що він має на утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що визнано сторонами та не підлягає доказуванню. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини не надає. Відповідач має можливість працювати, має задовільний стан здоров`я, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримання дітей до досягнення ними повноліття, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході дослідження матеріалів справи, не досягли. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням віку та потреб малолітньої дитини суд вважає за доцільне позовні вимоги, щодо стягнення аліментів на утримання дитини, задовольнити частково: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 2 000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що у відповідача на утриманні є повнолітній син, що продовжує навчання, що визнала позивач у судовому засіданні. Статтею 91 СК України передбачено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ст. 84 ч.2 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч.4 ст. 84 Сімейного Кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму для особи та отримання позивачем державної допомоги до досягнення дитиною трьох років, тому вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є дещо завищений. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень щомісячно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial