Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду вищевказаним позовом посилаючись на те, що вона є власником квартири, яка знаходиться в [ADDRESS], де проживала разом зі своєю дочкою [PERSON] Відповідачі - [PERSON] та його син [PERSON] з її згоди вселилися та були зареєстровані в даній квартирі, однак договору найму житла з ними вона не укладала і вони не є членами її сім'ї. Відповідач [PERSON] чинить перешкоди в користуванні квартирою на вимоги виселитись та знятись з реєстрації не реагує, вчиняє сварки й дебоші, нищить майно. Під час сварки побив її, спричинивши легкі тілесні ушкодження за що був засуджений Іваничівським районним судом за ч. 2 ст. 125 КК України до чотирьох місяців арешту. У зв'язку з побоями та погрозами зі сторони [PERSON] вона змушена проживати у м. Володимир-Волинський у своєї сестри. Відповідача [PERSON] вона погодилась зареєструвати в своїй квартирі тільки для того, щоб він міг піти на контрактну службу до війська. Після реєстрації в лютому 2011 року він виїхав на службу в Автономну республіку Крим, де і перебував до 20 березня 2014 року. На даний час на військовій службі він не перебуває, повернувся в квартиру без її дозволу, виселитися та знятися з реєстрації не бажає. Відповідачі не беруть участі в оплаті житлово-комунальних послуг, перешкоджають їй та її дочці користуватись квартирою. Перебуваючи у квартирі вони навмисне замикають вхідні двері, залишаючи ключ в замку, що унеможливлює доступ до житла. Просить усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення та зняти їх з реєстрації. В судовому засіданні позивач позов підтримала з вищенаведених підстав. Представник позивача додатково пояснив, що [PERSON] є власником квартири, в якій проживають відповідачі і має право на судовий захист її інтересів як власника і усунення перешкод в користуванні майном, тому позов підлягає до задоволення. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просить його не виселяти. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем не були надані суду безспірні та беззаперечні докази на підтвердження позовних вимог, а саме те, що відповідачі чинять їй якісь перешкоди в користуванні житлом. Всі доводи є надуманими і не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено і дана обставина ніким із учасників процесу не оспорювалась, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] - позивачу по справі на підставі договору дарування, посвідченому Іваничівською державною нотконторою за реєстром № 1028 від 29.05.1993 року та зареєстрованому і Волинському обласному БТІ за № 596 від 20.01.1997 року (а. с. 7-8). Відповідачі проживають та зареєстровані в квартирі позивача, житлово-комунальні послуги не оплачують, створюють їй перешкоди в користуванні житлом, що підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], вироком Іваничівського районного суду від 19.05.2014 року ( а. с. 14), довідками Іваничівського ВУЖКГ та квитанціями по оплаті комунальних послуг ( а. с. 11-12, 37-38). Позивач звернулася до відповідачів з вимогою звільнити належний на праві власності будинок і надати можливість як власнику здійснити своє право на розпорядження та користування власністю, однак відповідачі відмовляються добровільно виселитись з житлового будинку. Відповідачі не є членами сім'ї власника, не заключали договору найму, тому не мають права на житло у належній позивачу квартирі. Відповідно до ст. 42 Конституції України, положень Цивільного Кодексу України (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції» вбачається, що зазначеними статтями закріплено принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 186, 391 ЦК України, а об'єктом власності особи можуть бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначенні ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. На думку суду, відповідно до ст. 16 ЦК України захист права позивача [PERSON] на безперешкодне володіння, користування та розпорядження її майном - спірною квартирою, має бути реалізоване усуненням перешкод у користуванні її майном шляхом виселення відповідачів із квартири, тобто припиненні дії, яка порушує право позивача ( п.3 ч.2 ст. 16 ЦК України). Таким чином, позов [PERSON] підлягає до задоволення шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Таким чином, позовна вимога про зняття відповідачів з реєстрації у спірному житлі також підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає до стягнення з кожного із відповідачів на користь позивача [PERSON] по 121 грн. 80 к. витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved