Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 29.09.2015 року на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу. Від спільного проживання у шлюбі народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких на підставі судового наказу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14.04.2020 року з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини із усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду, тобто 13.02.2020 рок у і до досягнення дітьми повноліття. З огляду на те, що судовий наказ є особовою формою судового рішення, розгляд заяви про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення сторін, а відтак він був позбавлений можливості надати суду докази зміни свого сімейного та матеріального становища, що суттєво впливає на розмір аліментів, стягнутих на підставі судового наказу. З лютого 2016 року він знаходиться у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Від спільного проживання мають сина [PERSON] , [INFO] . На даний час його цивільна дружина знаходиться у декретній відпустці по догляду за їх сином та не має джерела доходів, тому перебуває на повному його утриманні. Тобто, він має нову родину, про яку піклується та матеріально її утримує. З народженням третьої дитини, яка теж потребує належного матеріального забезпечення та гідного утримання, сплата ним аліментів у розмірі, визначеному судовим наказом є неможливою. Отже, у зв`язку з народженням третьої дитини у новому шлюбі, він зобов`язаний забезпечувати належне матеріальне становище не тільки для трьох своїх дітей, а й для своєї цивільної дружини, тому відповідна сплата аліментів у встановленому судом розмірі є неможливою. Його матеріальний стан на даний час не дає можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини, оскільки значно збільшилися витрати, пов`язані з його новою родиною. Тому, просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на підставі судового наказу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.04.2020 року, з 1/3 до 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; відкликати судовий наказ, виданий Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.04.2020 року про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Ухвалою від 22.06.2020 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідач [PERSON] - [PERSON] подав до суду відзив, в якому посилався на те, що доводи позивача, викладені в його позовній заяві є недоведеними та безпідставними. Позивачем не надано жодних належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я. [PERSON] , посилаючись на утримання цивільної дружини [PERSON] , яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною неповнолітнього сина [PERSON] , не надає жодних документів на підтвердження таких обставин. Зокрема, відсутні копії довідки про доходи, копія наказу про перебування [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною, рішення суду про стягнення аліментів на користь [PERSON] для утримання дитини [PERSON] або будь-які інші документи, що можуть підтвердити такі обставини. Наданий ним акт про фактичне місце проживання особи та безкоштовний запит з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не підтверджує те, що він добросовісно утримує неповнолітнього сина [PERSON] та цивільну дружину [PERSON] . Також, відсутні й докази покращення матеріального становища [PERSON] чи сімейного стану (одержувача аліментів), що при зменшенні розміру стягуваних аліментів має також враховуватись судом. Крім того, [PERSON] та [PERSON] проживають разом з [PERSON] , наразі вона постійно піклується про дітей, надає їм кошти на власні потреби, купує речі, забезпечує продуктами харчування та іншими побутовими речами. До того ж, спільні з позивачем діти зареєстровані разом з [PERSON] , а тому щомісячно відповідач витрачає грошові кошти на оплату комунальних платежів. Позивач є працездатною особою, інвалідом не визнаний, будь-якими хронічними захворюваннями, які б заважали йому працювати, не страждає. Тобто, батько дітей має реальну можливість заробляти визначені судовим наказом необхідні кошти для утримання своїх дітей до досягнення [PERSON] та [PERSON] повноліття. Посилання позивача на скрутне особисте матеріальне становище, не є тими підставами, які тягнуть не виконання обов`язку утримання дітей та не може і не повинно ставитися в залежність від пасивної поведінки батька щодо знаходження законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку власних дітей. Батько має шукати способи виконання обов`язку, з яких він не здатен сплачувати аліменти. Враховуючи наведене, вважає, що утримання належного рівня життя і виховання кожної дитини позивача від першого шлюбу та від інших сімейних відносин, до досягнення дітьми, [PERSON] та [PERSON] , 18 років є його безпосереднім обов`язком, як батька згідно вимог ст. 180 СК України і саме він, як здорова та працездатна людина, може і повинен забезпечити утримання та виховання своїх дітей на належному рівні. До моменту видачі судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей з [PERSON] , позивач в добровільному порядку аліменти на утримання дітей не надавав, ними не цікавився та не спілкувався з дітьми. Такі обставини свідчать про небажання позивача приймати будь-яку участь у житті спільних дітей з відповідачкою. Тому, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, відзив на позовну заяву, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] ) 01.06.2002 року зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2015 року. Рішення не оскаржено та набрало законної сили 29.09.2015 року (а.с. 7). За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей, [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження повторно видано Дзержинським відділом РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження видано Дзержинським відділом РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 8, 9). 14.04.2020 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 1/3 частини із усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду, тобто з 13.02.2020 року, і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 11). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів, позивач [PERSON] посилався на те, що він перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] , та у нього народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження виданого Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділі ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с. 10). До того ж, з акту про фактичне проживання особи від 29.04.2020 року, засвідченого Головою правління ОСББ «В.Чорновола 27» слідує, що [PERSON] фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , та разом з ним, однією родиною проживає цивільна дружина [PERSON] та їх малолітній син [PERSON] , [INFO] (а.с 12). Частиною 5 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. Таким чином, при винесення судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, не було встановлено фактичне матеріальне становище останнього. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зменшення розміру аліментів з 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу позивача) до 1/4 частини на утримання двох неповнолітніх дітей, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав саме трьох неповнолітніх дітей [PERSON] 17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміром аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зокрема, згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Правова природа оцінки доказів полягає в зобов`язанні суду оцінити кожну обставину з позицій її первинності, тобто яка зі сторін спочатку висунула її в якості підстави для вимоги або заперечення, і, виходячи з цього, відносити до тягаря доказування позивача чи відповідача. Проте, в порушення викладеного відповідач [PERSON] не надала до суду жодного доказу щодо свого матеріального стану, не повідомила суд про те чи працює на даний час, та які має доходи, орієнтовні витрати на утримання дітей, тощо. У відзиві посилалась на те, що діти зареєстровані разом з нею, а тому сплачує комунальні послуги за них, про докази також суду не надала. Відтак, стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 23 Конвенції про права дитини, визначено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За таких обставин, суд дійшов висновку, що з урахуванням інтересів трьох неповнолітніх дітей позивача - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , розмір аліментів на двох дітей від попереднього шлюбу має бути зменшено, що буде відповідати також й інтересам малолітнього [PERSON] , а тому суд й задовольняє позовні вимоги в цій частині з зазначених підстав. Згідно з ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір у розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved