Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Обгрунтовує позов тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 15.01.2011, який розірвано Сихівським районим судом м.Львова 15.10.2014. На сьомому місяці вагітності після розірвання шлюбу у позивача народилась дитина [PERSON], [INFO] Зазначає, що починаючи з часу народження дитини відповідач не надав на її утримання жодної копійки, жодного разу її не бачив і не проявляє бажання бачити, не забрав дитину з пологового будинку без поважної причини, протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківської уваги, у зв'язку з чим просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 2000 грн., щомісячно на утримання дитини. Позивач в судове засідання не прибула, заявою від 15.08.2017 просить розглядати справу у її відсутності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючи згідно довіреності, позов підтримав, вважає, що оскільки відповідач не забрав дитину з полового будинку без поважної причини, протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківської уваги, тому його слід позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся за адресою, зазначеною позивачем. Суд зі згоди позивача, її представника ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Представник третьої особи органу опіки і піклування - відділу у справах дітей Сихівської районної адміністрації Петришин О.І., діючи згідно довіреності в судовому засіданні вказав, що питання доцільності позбавлення відповідача батьківських прав було предметом розгляду засідання комісії з питань захисту дитини. На наслідками розгляду вирішено відмовити в позбавленні батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, показання свідків, перевіривши зібрані докази, постановляючи заочне рішення, суд позовні вимоги задовольняє частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є колишнім подружжям, шлюб розірвано, позивач і відповідач є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] Це підтверджується копією свідоцтва про народження. Встановлено, що донька сторін народилась до спливу семи місяців після розірвання шлюбу, проживає разом з матір'ю за адресою [ADDRESS], батько є громадянином Російської Федерації. З висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №14 від 02.06.2017 вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини вирішила відмовити в позбавленні батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON], [INFO] Вказаний висновок органу опіки та піклування складений у зв'язку з неможливістю повного, всебічного й об'єктивного з'ясування обставини справи і характеру ставлення батька до дитини у зв'язку з відсутністю будь-яких доказів невиконання батьком, громадянином Росії, батьківських обов'язків. За змістом роз'яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Отже, як ухилення батька від виконання своїх обов'язків, так і те, що батько не забрав дитину з пологового будинку має місце лише за умови свідомої винної поведінки батька. Зазначених умов позивачкою не доведено. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватись в першу чергу максимальним забезпеченням її інтересів. Статтею 24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права визначено, що кожна дитина без будь-якої дискримінації має право на такі заходи захисту, які є необхідними в її становищі як малолітньої, з боку її сімї, суспільства і держави. Судом з'ясовано, що відповідач є громадянином Російської Федерації, де і проживає на даний час. З оглянутої судом цивільної справи №464/8873/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу вбачається, що рішення Сихівського районного суду м.Львова від 15.10.2014 ухвалено у відсутність відповідача при заочному розгляді справи. Допитана судом свідок [PERSON] показала, що є близькою подругою позивача. Зазначила, що сторони певний час проживали за адресою [INFO], за місцем проживання батьків позивача, а також певний час проживали за кордоном в Росії. Свідок [PERSON] показала суду, що відповідач був військослужбовцем, позивач проживала з відповідачем в Росії імовірно на орендованій квартирі. Зі слів позивача їй відомо, що позивач телефонувала і повідомляла відповідача про те, що в нього народилась дитина, натомість відповідач виявив байдужість. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини 1 ст. 143 Сімейного кодексу України, мати, батько дитини, які перебувають у шлюбі, зобов'язані забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що покликання позивача про те, що відповідач не забрав дитину з пологового будинку і протягом шести місяців не виявляє до неї батьківського піклування не може бути підставою для задоволення позову, оскільки жодних доказів, які б свідчили про те, що відповідач проінформований про народження дитини суду не надано та в матеріалах справи такі відсутні. Показання допитаних судом свідків не дає підстави суду покласти в основу судового рішення для задоволення позову, оскільки надані особами, з якими товаришує позивач, містять їх власні припущення та ситуацію, котра склалась між сторонами. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються позивач як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позивач не довела суду про факт проінформованості відповідача про свою вагітність, а в подальшому і про доведення до відома відповідача самого факту народження доньки, котра народилась через сім місяців після розірвання шлюбу, ініційованого позивачем у відсутність відповідача, котрий є громадянином РФ, без місця постійного проживання в Україні. Також при зверненні до суду з даним позовом позивач вказала місцем проживання відповідача свою адресу, не довела суду про те, що відповідач обізнаний про дану судову справу, що дає суду підстави вважати, що вказаний позов основним чином обумовлений неприязним ставленням позивача до колишнього чоловіка. Отже, всі досліджені судом докази і встановлені обставини справи не свідчать з беззаперечною очевидністю та об'єктивністю про свідоме винне ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини в розумінні п.1 ч.1 ст.164 СК України. Оскільки позивачем не доведено підстав вважати, що позбавлення відповідача батьківських прав є єдиним можливим та крайнім заходом впливу на відповідача, що це буде відповідати правам та інтересам дитини, тому позов в частині вимоги про позбавлення батьківських прав підлягає залишенню без задоволення. Вимоги про стягнення аліментів суд задовольняє, виходячи з наступного. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 січня 2011 року, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 15 жовтня 2014 року розірвано. Із ксерокопії свідоцтва про народження вбачається, що відповідач є батьком дитини [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що дитина сторін проживає з позивачкою за адресою [ADDRESS]. Допитана свідок [PERSON] -[PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач проживає і одноосібно утримує дитину, відповідач у вихованні дитини участі не приймає, не надає матеріальної допомоги. Допитаний судом свідок [PERSON] показала суду, що знайома з позивачем з 2015 року, відповідача ніколи не бачила, він не надає матеріальної допомоги. Враховуючи те, що батьки проживають окремо, дитина сторін проживає з позивачем, стан здоров'я та вік дитини, суд приходить до висновку, про те що слід стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини і до досягнення дитиною повноліття в твердій грошовій сумі. Тому суд погоджується із доводами позивача про те, що аліменти мають бути стягнуті на дитину у твердій грошовій сумі. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд присуджує аліменти на дитину з дня пред'явлення позову, а саме з 10.05.2017. При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial