Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, який згодом уточнила і згідно уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача 2000 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, 619,17 грн. три відсотки річних та втрат від інфляції та 340 грн. за порушення строків поставки товару у розмірі 10% від суми договору. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25.12.2014 року [PERSON] було засуджено за ч.2 ст.190, ч.3 ст.358 КК України. Вирок суду набрав чинності 24.01.2015 року. Згідно вироку суду встановлено, що 04.09.2014 року між нею та відповідачем було укладено договір №1867, відповідно до якого відповідач зобовязався здійснити ій поставку трьох камерного вікна ПВХ. Також цим договором передбачено, що вартість товару (вікна) складає 3400 грн., авансовий платіж сплачений нею склав 2000 грн. залишок суми в розмірі 1400 грн. повинен був бути сплачений по факту доставки товару. Строк доставки товару встановлено у 25 робочих днів. 04.09.2014 року вона передала відповідачу гроші в сумі 2000 грн., однак відповідач у встановлені строки свого зобовязання за договором не виповнив, заволодів грошовими коштами, тому вона звернулась із заявою до Саксаганського РВ Криворізького УМВС України в Дніпропетровській області. Своїми протиправними діями відповідач завдав ій моральної шкоди, яка виразилась у емоційних та душевних стражданнях та оскільки вона літня людина, пенсіонерка, іншіх доходів окрім мінімальної пенсії у неї нема. Позивач у судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення з поміткою «По закінченню строку зберігання», що розцінюється судом, як небажання відповідача отримувати судові повістки на пошті, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки повторно не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. На підставі ст.ст. 169,224 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній даних та доказів. Суд, дослідивши обставини справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України та договором №1867 від 04.09.2014 року. Так, 04.09.2014 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір №1867 про виготовлення та доставку виробів, згідно якого вартість товару (трьох камерного вікна ПВХ) складає 3400 грн., авансовий платіж за товар складає 2000 грн., який було сплачено позивачем (а.с.5-7). Однак відповідач у строк, встановлений п. 4 Договору, своїх зобовязаннь не виконав, вікно позивачу не виготовив. Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 грудня 2014 року [PERSON] було засуджено за ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 358 КК України (а.с.2-4). Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1192 ЦК України,суд, за вибором потерпілого може зобов»язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] вироком суду визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, умови договору не виконав, тому на користь [PERSON] мають бути стягнуті кошти сплачені в якості авансового платежу, тому суд вважає, що ця частина позовних вимог є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Виходячи з положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що саме протиправна поведінка відповідача призвела до душевних страждань позивача, тому вважає за необхідне стягнути моральну шкоду в повному обсязі. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та витрати від інфляції у розмірі 619,17 грн., та стягнення з відповідача на користь позивача 340 грн. за порушення строків поставки товару в розмірі 10% від суми договору, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання зобовязання та не повернув отримані кошти у розмірі 2000 грн., він зобов»язаний сплатити на користь позивача 3% річних від простроченої суми за період з 02.10.2014 року по 24.04.2015 року у сумі 33,53 грн. Також, слід зазначити, що індекс інфляції за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року складає 129,28%, тож сума інфляційних встрат становить 585,64 грн. Разом сума втрат (3% річних + індекс інфляції) складає 619,17 грн. Крім того, відповідно до п.5.2 договору №1867 від 04.09.2014 року за прострочку поставки товару «виконавець» виплачує компенсації «замовнику» 0,3% в день від суми замовлення, не поставленного у строк товару, при цьому загальна сума штрафу не може перевищувати 10% від суми договору. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягення з відповідача на користь позивача 3% річних та витрати від інфляції у розмірі 619,17 грн., та стягнення з відповідача на користь позивача 340 грн. за порушення строків поставки товару в розмірі 10% від суми договору підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд уважає, за необхідне стягнути з відповідача судові витрати на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved