Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду 11.03.2020 року із відповідним позовом. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі даного позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову посилалась на те, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який був розірваний за рішенням суду, мають спільну дитину [PERSON] , 2007 року народження, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Посилалась на те, що відповідач не бере участі в матеріальному забезпеченні дитини, але має можливість утримувати дитину. Вона зверталась до відповідача з приводу імовірної можливості укладання договору про спільне утримання доньки, поза судовим порядком, але відповідач категорично відмовив, на пропозиції без будь-яких договорів надавати допомогу відмовчувався. Тобто, мирним шляхом вирішити це питання не є можливим. Одночасно з поданням позову позивачем подано заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідачем подано до суду пояснення на позов в порядку ст.143 ЦПК України, в яких зазначено, що позовні вимоги відповідачем не визнаються, оскільки обставини викладені в позові не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач фактично мешкає в квартирі свого батька [PERSON] за адресою [ADDRESS] , в цій квартирі окрім позивачки, мешкають її батьки та спільна донька. В дійсності донька проживає за вказаною адресою 15 днів в місяць та перебуває на утриманні позивачки, дідуся та бабусі, батьків позивачки. Інші 15 днів дитина мешкає з ним в квартирі [ADDRESS] . Про факт проживання свідчить довідка голови ОСББ, відмітка в паспорті про його реєстрацію. Також зазначав, що він звертався до служби у справах дітей з проханням провести обстеження житлово-побутових умов проживання дитини в квартирі [ADDRESS] , але у зв`язку з проведенням карантинних заходів такі дії не було проведено. Звертався він й до Немишлянського ВП з заявою про перевірку паспортного режиму та встановлення не проживання за місцем реєстрації позивачки та їх доньки, але відповіді не отримував. Вважав, що факт проживання дитини з ним підтверджується сімейними фото, відеозаписом, він постійно водить доньку до школи, зі школи, від місця свого проживання до місця проживання його матері, до танцювального гуртка. В жовтні 2019 року він відкрив у «Приватбанк» картку Юніор на ім`я доньки, на яку неодноразово переводив зі свого рахунку кошти, регулярно дає кошти на обіди в школі. Вважав, що таким чином вони в рівних частинах витрачають кошти на утримання дитини. Окрім цього, посилався на те, що позивач йому не пропонувала укладання будь-яких договорів, які б стосувались матеріального забезпечення доньки, навпаки, на початку березня, пропонував позивачці проїхати до нотаріуса [PERSON] для обговорення можливості укладання аліментного післяшлюбного договору, але та відмовила, мотивуючи наявність свого юриста. Також, звертав увагу на те, що дохід позивачки майже втричі більший ніж його дохід. Позивач подала відповідь на пояснення на позов, просила не приймати до уваги надані пояснення, оскільки вони за формою не відповідають вимогам процесуального закону. Також зазначала, що просить не брати до уваги довідку ОСББ, оскільки дана довідка є недопустимим доказом, особи, що зазначені в довідці не є учасниками поточної справи, не є предметом спору огляд помешкання відповідача, обставини, на які фактично посилається відповідач не звільняють його від обов`язку утримання дитини в порядку передбаченому діючим законодавством. В судовому засіданні позивача та її представник доводи позову підтримали, суду позивач пояснила, що дитина фактично після розірвання шлюбу проживає саме з нею, батькові дитини вона дійсно не чинить перешкод в спілкуванні, надає можливість дитині залишатись у батька, коли той не працює, але при цьому, час коли він вільний від робочого процесу це приблизно днів 10, саме в ці дні дитина ночує у батька, він її забирає або після школи, або від неї. Також зазначила, що витрати на придбання речей, засобів гігієни, харчування несе вона, батько дитини їй допомоги на утримання доньки не надає, також вона сплачує витрати в школі, за відвідування танцювального гуртка, надає кишенькові кошти. Не спростовувала того, що під час перебування дитини у батька вона коштів на харчування дитини не надає. Питання утримання дитини між нею та відповідачем не врегульовано, вона пропонувала йому вирішити це добровільно, навіть під час розгляду справи в суді, але він категорично відмовився. Оскільки право на отримання аліментів має саме той з батьків з ким проживає дитина, а донька проживає з нею, з батьком вона залишається періодично, спору про місце проживання дитини між ними не було, вважала, що вона має право на отримання аліментів у частці визначеній законом. В судовому засіданні відповідач доводи викладені в своїх письмових поясненнях підтримав, також суду пояснив, що він приймає активну участь у вихованні, утриманні дитини, донька у нього фактично півмісяці проживає, у неї в його квартирі є своє спальне місце, є свої речі, на цей період він не бере будь-яких коштів у позивачки, тобто несе витрати самостійно. Стверджував, що він працює подобово, у нього вільними є півмісяці, в які саме він забирає доньку зі школи, вона ночує у нього, вони проводять спільно час. Зазначав, що він не бажає надавати кошти саме позивачці, бо вважає, що вона буде витрачати їх не на дитину, від пропозиції можливого врегулювання спору миром шляхом укладання договору, під час розгляду справи відмовлявся, посилався на те, що зі свого боку пропонував позивачці ще до подачі позову звернутись до нотаріуса та укласти відповідний договір, але саме вона відмовилась. Просив в задоволенні позову відмовити, оскільки вони з позивачкою несуть однакові витрати на утримання доньки, яка півмісяці мешкає з ним, а півмісяці з позивачкою та її батьками. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач у справі [PERSON] , [INFO] , є зареєстрованою [ADDRESS] , про що свідчить копія паспорту, фактично мешкає [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , наразі з 05.03.2020 року зареєстрований та мешкає м.Харків проспект Індустріальний, про що свідчить копія паспорту. Сторони у справі перебували у шлюбі, що був зареєстрований 08.08.2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №377. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04.02.2020 року шлюб муж сторонами розірвано. Як вбачається із змісту копії позовної заяви про розірвання шлюбу, копії ухвали про відкриття провадження та копії рішення суду, позов був поданий [PERSON] 15.10.2019 року, зазначено, що спору про місце проживання дитини вони не мають. Сторони у справі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження. Відповідно до довідки Реєстру територіальної громади міста Харкова неповнолітня [PERSON] є зареєстрованою [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстровані мати дівчинки, позивач у справі, та бабуся [PERSON] . Відповідач у справі [PERSON] працює в ДП «Охоронне агентство «О-Мега» ТОВ «О-Мега» на посаді водія автотранспортних засобів, його дохід за період з 01.10.2019 року по 31.03.2020 року склав 27675 гривень, що підтверджується копією відповідної довідки. Позивач у справі [PERSON] працює на посаді завідувача складу готової продукції ТОВ «Дослідний завод «ГНЦЛС» , її дохід за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року має дохід 109014,02 грн. 13.01.2020 року відповідачем придбано квартира [ADDRESS] , в особисту приватну власність, що підтверджується копією договору та заявою [PERSON] .. Із змісту наданої довідки за підписом сусідів та голови правління ОСББ вбачається, що відповідач дійсно мешкає в будинку [ADDRESS] , в квартирі є диван, дитяча кровать, шафа, телевізор, кухонне приладдя, обладнаний санвузол, наявні дорослі та дитячі речі. Зазначено, що з відповідачем в квартири мешкає донька [PERSON] . Відповідач звертався до Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з приводу надання акту обстеження житлового приміщення, але враховуючи запровадженні карантинні заходи, призупинено прийом громадян та відвідування за місцем проживання, тому відповідні заходи щодо проведення обстеження умов проживання та надання Акту будуть здійснені по закінченню карантинних заходів в Україні. Клопотань для відкладення розгляду справи з даними обставинами відповідач не заявляв. Відповідачем надано фотознімки із зображенням з донькою під час проведення дозвілля, відпочинку, за місцем проживання. Позивач в судовому засіданні не заперечувала проти того, що на фотознімках містяться зображення доньки та колишнього чоловіка, вона дійсно не заперечує проти проведення часу батька та доньки, дозволяє батькові забирати дитину та залишатись ночувати у батька в його квартирі. Відповідачем надано ксерокопію картки « Юниора », на ім`я [PERSON] , на яку було зараховано 50 гривень. В судовому засіданні позивач не заперечувала, що у доньки є відповідна картка, але на неї вона також нараховує кошти, які донька використовує для поповнення рахунку телефону, для придбання обідів в школі. З урахуванням досліджених обставин у справі суд зазначає наступне. В ході розгляду справи відповідач заперечував проти можливості укладання мирової угоди, підписання нотаріальної угоди щодо визначення порядку утримання доньки, вважав, що дитина фактично живе більшу половину часу з ним, а тому він не повинен сплачувати аліментів на користь позивача. Окрім того, у нього є сумніви з приводу імовірного витрачання коштів отриманих позивачем у якості аліментів саме на дитину. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В ході розгляду справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що батьки після розірвання шлюбу беруть активну участь у розвитку та вихованні дитини, при цьому, мати дитини не чинить перешкод в спілкуванні з донькою, не перешкоджає батькові забирати дитину до себе, проводити час спільно, надає можливість спільного відпочинку. Батько зі свого боку, вжив заходів для забезпечення дитини можливістю відпочивати, навчатись, харчуватись в квартирі, де проживає та зареєстрований він. Тобто, батьками створені всі умови для участі кожного з них у вихованні та розвитку дитини. Ці обставини були підтверджені оглянутими в ході розгляду справи фотознімками щодо проведення спільного часу відповідача з дитиною, а також оглянутим відеозаписом на якому батько відвозить дитину до місця розташування будинку, де вона мешкає із мамою, дідусем та бабусею. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що місце проживання дитини після розірвання шлюбу не є спірним, дівчинка після розірвання шлюбу фактично проживає із матір`ю за адресою [ADDRESS] . Також, дівчинка є зареєстрованою разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] . Інше місце мешкання не зареєстровано. Надана суду довідка голови правління ОСББ не спростовує факту проживання дитини з матір`ю, а лише підтверджує доводи сторін з приводу того, що батьком створені умови для перебування доньки у нього, при цьому дана довідка не підтверджує фактичного постійного проживання дитини з батьком. В ході розгляду справи сторонами не заперечувалось, що батько має можливість у вільний від роботи час забирати доньку, вона у нього залишається на ніч, в цей період батько несе витрати по утриманню доньки сам. Також, позивачем не заперечувалось, що батько придбав доньці рюкзак, нові панчохи, коли дитина їде до батька, вона не купляє їй продуктів харчування, батько ці питання вирішує самостійно. Але при цьому, будь-яких значних покупок одягу, взуття, засобів гігієни, тощо, батьком за час окремого проживання не здійснювалось, ці витрати несе позивач, як і оплату танцювального гуртка, шкільних витрат, поповнення мобільного телефону. Також надана відповідачем довідка з місця роботи не свідчить про графік роботи відповідача, не було надано будь-яких доказів щодо укладання між сторонами договору щодо порядку участі у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини по 15 днів з позивачем та відповідачем. Відповідно до вимог ст.182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. При цьому, цей розмір має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що місцем проживання та реєстрації дитини є місце проживання та реєстрації матері, відповідач є працездатною людиною, працює, на утриманні інших непрацездатних осіб не має, також судом враховується розмір доходу як позивача так і відповідача. Доводи відповідача щодо отримання позивачем заробітної плати у значно більшому розмірі ніж його заробітна плата не можуть бути підставою для звільнення його від сплати аліментів на утримання доньки. Враховуючи наведені та досліджені судом обставини в сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача. При цьому, відповідно до вимог ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана до суду 11.03.2020 року, тому аліменти присуджуються з 11.03.2020 року. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок, оскільки позивач при подачі позову звільнена від його сплати.

Outcome: approved