Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що її бабуся [PERSON], яка померла 13 березня 2004 року, за життя у повному обсязі сплатила пай за гараж № 1035, розташований в автогаражному кооперативі «Лоцманський» по провулку Садовий, буд. 3 у м. Дніпропетровську. Спадкоємцями першої черги після її смерті були сини: [PERSON], який помер 16 липня 2014 року, та батько позивача [PERSON], який помер 29 липня 2014 року. Спадкоємці [PERSON] не встигли оформити спадщину після смерті своєї матері. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], який відмовився від спадщини на користь позивача. Оскільки постановою державного виконавця Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька на гараж № 1035, розташований в автогаражному кооперативі «Лоцманський» по провулку Садовий, буд. 3 у м. Дніпропетровську у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно за спадкодавцем, позивач просила суд визнати за нею право власності на вказаний гараж. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. Представник Дніпровської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. Від представника АК «Лоцманський» на адресу суду надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без його участі; при вирішенні даного спору поклався на розсуд суду. Представник Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь в судовому засіданні, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [INFO], є матірю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФГ №078235 /а. с. 30, 73 зворот/, та [PERSON]. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] /а. с. 31, 73, 85 зворот/ та [PERSON], [INFO] /а. с. 87/. [PERSON] померла 13 березня 2004 року /а. с. 9/, та після її смерті до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись її сини: 20 серпня 2004 року [PERSON] /а. с. 68 зворот/ та 09 вересня 2004 року [PERSON] /а. с. 69/. Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 26 грудня 2005 року на підставі довідки АК «Лоцманський» № 20 від 22 вересня 2004 року та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2091 від 21 жовтня 1999 року, [PERSON] на праві приватної власності належить гараж № 1035 в АК «Лоцманський», який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Садовий, 3 /а. с. 23/; зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 28 грудня 2005 року /а. с . 25, 26/. Судом також встановлено, що 16 липня 2014 року помер [PERSON] /а. с. 11, 83/, а 26 липня 2014 року помер [PERSON] /а. с. 12, 75 зворот/. З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], вбачається, що після смерті останнього із заявами про прийняття спадщини звернулись донька померлого [PERSON] /а. с. 74 зворот/ та син померлого [PERSON] /а. с. 75/. З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], вбачається, що після смерті останнього із заявами про прийняття спадщини звернулись: 20 вересня 2014 року племінниця [PERSON] /а. с. 81 зворот/, 23 вересня 2014 року племінник [PERSON] /а. с. 82/, та 02 грудня 2014 року син [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого батьком записаний [PERSON] /а. с. 90/. Постановою Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 08 квітня 2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, автогаражний кооператив «Лоцманський», гараж №1035, після смерті [PERSON] та [PERSON], які були спадкоємцями після смерті своєї матері [PERSON], оскільки право власності на спадкове майно було зареєстроване за спадкодавцем [PERSON] вже після її смерті /а. с. 14-14 зворот/. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON]Є до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті дядька [PERSON] та батька [PERSON] на гараж №1035, який розташований в АК «Лоцманський» по пров. Садовий, 3 в м. Дніпро, суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні як у необґрунтованих та недоведених. Роблячи такий висновок суд врахував розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в листі № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року, відповідно до яких у разі, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Так, з огляду на те, що спадкоємцем після смерті [PERSON] окрім доньки [PERSON] також є його син [PERSON], твердження позивача у відношенні якого щодо відмови від своєї частки спадщини на її користь спростовуються матеріалами відповідної спадкової справи, а також з огляду на те, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також звернувся його син [PERSON] суд розяснив позивачу про право та необхідність заміни або залучення до участі у справі в якості співвідповідачів ймовірних спадкоємців після смерті [PERSON] та [PERSON], тобто [PERSON] та [PERSON] Між тим позивач не скористалась своїм правом на уточнення позовних вимог та заміну відповідача на належного, надавши замість уточненого позову додаткові пояснення, в яких висловила сумнів щодо родинних стосунків [PERSON] та [PERSON], що, в свою чергу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці питання мають зясовуватись в ході судового розгляду, проте позивач не виявила такого бажання. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed