Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона та відповідач по справі є батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. З відповідачем вони в шлюбі не перебували, фактичні сімейні відносини з ним не склались. Після народження дитини всі питання по вихованню дитини вирішуються нею. Дитина знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач не заперечує проти проживання дитиною з нею. Відповідач своїх обов'язків не виконує щодо виховання та утримання дитини з її народження. Весь цей час відповідач не цікавився життям доньки. Її розвитком, вихованням, не телефонував їй, не приймає участь у її вихованні. На сьогоднішній час дитині чотири роки, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки всі ці роки жодного разу його не бачила. Також в спілкуванні з позивачкою ніколи дитина за нього не питала і не цікавилась. З 2013 року вони з донькою мешкають в трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Дитині забезпечені всі гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. З квітня 2016 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON]. Чоловік працює, має заробітну плату, позитивно характеризується на роботі. У них повноцінна сім'я. Донька називає чоловіка татом. Дитина відвідує дитячий дошкільний заклад №127. Вона та її чоловік займаються вихованням дитини. Відповідач жодного разу не відвідував дитсадок. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не сприяє захворювання норм моралі, не створює умов для отримання нею освіти. У зв'язку з чим, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що з відповідачем познайомились в 2012 році, але разом не проживали. [INFO] у них народилась донька [PERSON], якій зараз чотири роки, її виховує вона та її чоловік, який хоче її удочерити. Мати відповідача раз на рік телефонує дитині, однак позивач не хоче з нею спілкуватись, оскільки остання відвідує секту. Вважає, що батько не той, хто зазначений в документах, а той, хто виховує та вкладає душу в дитину. В 2015 році відповідач мав намір відмовитись від дитини, якщо вона відмовиться від аліментів, однак потім передумав. Просить позбавити відповідача батьківських прав малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позицію позивача та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що з народження дитини до квітня 2015 року вони з позивачкою мешкали разом, вели спільне господарство. До серпня 2015 року він навідував доньку. Брав участь у її вихованні, поки позивачка не почала мешкати з іншим чоловіком. З цього часу вона почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Його мати та він телефонували позивачці та просили її побачити дитину та поспілкуватись з нею, позивач ігнорувала їх прохання. Він ніколи не ухилявся від обов'язків по вихованню дитини, регулярно сплачував аліменти на утримання доньки, позитивно характеризується на роботі, до відповідальності будь-якого виду не притягувався. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування у судовому засіданні заперечив проти позову, вважає його безпідставним. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що він є керівником підприємства, де працювали сторони. Йому відомо, що відповідач у вихованні їх спільної дитини участі не приймає. Позивач перебуває у шлюбі із [PERSON], який займається вихованням дитини разом із нею. Відповідач допускав порушення трудової дисципліни. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні суду пояснила, що вона є подругою позивача та працювала разом із відповідачем. Відповідач жодного разу не розповідав про дочку на роботі. Позивач мешкає з чоловіком [PERSON], дитина останнього називає батьком. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є чоловіком позивача з 2015 року. Відповідача він не бачив біля дитини. У нього дуже гарні стосунки з донькою позивачки, він має намір її всиновити. З дитсадка доньку забирає він та [PERSON] називає його батьком. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2017 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено та судом витребувано у Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради як органу опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Вислухав позивача, відповідача, представника позивача та третьої особи, покази свідків, дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9) Відповідно до характеристики на дитину [PERSON], наданої ККДДУ №127 батько дитини [PERSON] до дитсадка не з'являвся, дитиною не цікавився. Вихованням дитини займаються батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Згідно з актом ТОВ «УЮТ-2011» від 10 липня 2017 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживав та не зареєстрований, вихованням дитини не займається (а.с.15). 26 квітня 2016 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (а.с.10). Позивач та її чоловік [PERSON] працюють та мають постійний заробіток (а.с.16-21). Відповідач працює з 20 квітня 2016 року по теперішній час електрогазозварювальником в ПАТ «ПівдГЗК» (а.с.31-34). Як вбачається із довідки, виданої головним бухгалтером ПАТ «ПівдГЗК» із заробітної плати [PERSON] згідно виконавчого листа №2/213/830/14 від 05 червня 2014 року виконується стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, до досягнення нею повноліття (а.с.35). Відповідно до характеристик за місцем мешкання та виробничої характеристики [PERSON] громадський порядок не порушує, спиртні напої не вживає, приймає участь в заходах по благоустрою прибудинкової території, грамотний фахівець на роботі, ініціативний, користується великою повагою у колективі серед колег, порушень трудової та виробничої дисципліни, охорони праці, внутрішнього трудового розпорядку не допускав (а.с.36-37). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які врегульовані Сімейним Кодексом України. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст.164 СК України, в тому числі в зв'язку з ухиленням від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини ( п.2 ч. 1 даної норми ). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з'ясування ставлення батька до дитини. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається із позовної заяви позивач зазначає, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по утриманню дитини, однак даний факт спростовується довідкою, виданою головним бухгалтером ПАТ «ПівдГЗК», з якої вбачається, що із заробітної плати [PERSON] згідно виконавчого листа №2/213/830/14 від 05 червня 2014 року виконується стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, до досягнення нею повноліття. Також, з позовної заяви та пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що свої вимоги вона обґрунтовує тим, що відповідач не відвідує дитину, не цікавиться її життям та здоров'ям, не займається її вихованням. Зазначені позивачем факти як підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної систематичної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Разом з тим судом не встановлено, а позивачем не доведено в судовому засіданні фактів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Відповідач повністю не усувався від виконання батьківських обов'язків стосовно дитини, має інтерес до внутрішнього світу дитини, висловлює про бажання у її вихованні, тобто йому не байдужа доля дитини, надає матеріальну допомогу, що свідчить про його інтерес до дитини. При цьому суд не бере до уваги твердження відповідача, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Крім того, ст.19 Сімейного Кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З матеріалів справи вбачається, що виконкомом Інгулецької районної у місті ради №394 від 19 грудня 2017 року винесено рішення про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. При розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Таким чином, позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому суд вважає позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed