Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із цим позовом просив зняти арешт, накладений постановою слідчого прокуратури Березівського району Одеської області від 22 лютого 2007 р. на усе належне померлому [PERSON] , [INFO] , майно де б воно не знаходилось, та у чому б не висловлювалось. На обґрунтування поданого позову позивач вказував, що [INFO] помер його двоюрідний брат [PERSON] .. Після його смерті залишилось спадкове майно у виді земельної ділянки сільськогосподарського призначення №2 площею 5,64 га, що розташована на масиві [NUMBER] на території Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області. Однак, своєчасно звернувшись до державного нотаріуса з питань оформлення спадщини, з`ясувалось, що на все майно спадкодавця 22 лютого 2007 р. слідчим прокуратури Березівського району Одеської області був накладений арешт. Предстаник позивача у судове засідання не з`явилася, однак надіслала заяву в якій позов підтримала на підставах викладених у ньому та просила задовольнити. Представник відповідача Березівської державної нотаріальної контори Одеської області у судове засідання не з`явилася, надіслала заяву в якій просила розгляд справи проводити за їх відсутності. Представник відповідача Одеської обласної прокуратури у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, згідно положень п.1 ч.6 ст.128 ЦПК України, але про причини своєї неявки суд не повідомили, заяву на розгляд справи за їх відсутності та відзив не подавали. У судовому засіданні встановлено наступне. 10 січня 2003 р. [PERSON] на підставі розпорядження Березівської районної державної адміністрації Березівського району Одеської області було передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,64 га, яка розташована на території Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області, масив № [NUMBER] , діл.№ [NUMBER] , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІ-ОД№ 031014. 22 лютого 2007 р. постановою слідчого прокуратури Березівського району Одеської області було накладено арешт , на усе належне [PERSON] , [INFO] майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось. 02 березня 2007 р. відповідно до Інформації Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта реєстратором Березівською районною державною нотаріальною конторою за №4579612 зареєстровано арешт всього майна належного [PERSON] .. Підставою обтяження зазначено постанова слідчого прокуратури Березівського району від 22 лютого 2007 р.. Також, судом встановлено, що арешт був накладений по кримінальній справі №1-47/10 р., по якій [PERSON] вироком Апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2011 р. був засуджений за ч.3 ст.357, ч.1 ст.396, ст.70 КК України остаточно на 3 (три) роки 6-ть (шість) місяців позбавлення волі, ст.ст.75, 76 КК України іспитовий строк 3 (три) роки, з покладенням обов`язків. Але під час ухвалення вироку питання про зняття арешту з майна [PERSON] вирішено не було. [INFO]. помер [PERSON] , що було зареєстровано Березівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а.з.№269, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до інформації від 24 січня 2020 р. за №55/02-14 Березівською державною нотаріальною конторою Одеської області була заведена спадкова справа №2/2020 щодо майна померлого [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] , який звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом. Також судом встановлено, що позивач позбавлений права у встановленому законом порядку набути право власності після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим і звернувся до суду. Вивчивши матеріали справи, на підставі представлених доказів і доведення їхньої переконливості суд дійшов до висновку про задоволення поданого позову виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні арешт було накладено слідчим прокуратури в кримінальній справі відносно [PERSON] 22 лютого 2007 р. в порядку встановленому нормами КПК України 1960 р.. Відповідно до п.9 розділу ХІ Перехідних положень КПК України 2012 р. запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться роз`яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п.4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від 30 червня 1978 року № 5. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено у Постанові № 5 Пленуму ВССУ «Про судову практику про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016р. спори про цивільне право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч.1, 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Пунктом 2.6 «Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», що був затверджений наказом Мін.юста України №3502/5 від 12 грудня 2011 р., зареєстрованого в Мін. юсте України 12 грудня 2011 року N1429/20167 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Суд вважає за необхідне зазначити, що право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується права позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги у встановленому законом порядку набути право власності на спадкове майно, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved