Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 12 січня 2017 року вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 53\~242, 38 грн. Дане виконавче провадження відкрито 10 серпня 2016 року на підставі виконавчого напису № 4936, посвідченого 13 червня 2016 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] Вказаний виконавчий напис позивач вважає таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки позивач ніякого кредитного договору не підписувала, а отримала в банку картку, якою вона користувалася на підставі написаної заяви-анкети, якою позивач інколи користувалась до 2013 року та поповнювала її. Однак 27 лютого 2013 року невідомі особи злочинним шляхом заволоділи її грошовими коштами у розмірі 6\~904 грн. та Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було порушено кримінальне провадження. Окрім того у виконавчому напису вказано, що стягнення провадиться за кредитним договором за 8 років 12 днів, однак стягнення основної суми боргу та відсотків обмежується 3 роками, а стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до нотаріуса. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримувала від банку первинні банківські документи щодо видачу кредиту та здійснення його часткового погашення, та у виконавчому написі вказаний строк, за який проводиться стягнення з посиланням на розрахунок заборгованості до 31 березня 2016 року, а в матеріалах виконавчого провадження міститься розрахунок заборгованості до 13 червня 2016 року. А тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірним. Тому позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис реєстраційний № 4936, вчинений 13 червня 2016 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 53\~242, 38 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Приватний нотаріус Дніпропетровського ДМНО [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала до суду письмові пояснення, відповідно до яких вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на те, що виконавчий напис вчинений з дотриманням ст. ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України на підставі наданих відповідачем документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється\~\~на\~\~всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 13 червня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 4936, за яким у безспірному порядку пропонується стягнути грошові кошти у сумі 53\~242, 38 грн. з [PERSON], які є її боргом за кредитним договором № б/н від 19 березня 2008 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «Приватбанк». Окремо підлягають стягненню витрати повязані із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 700, 00 грн. /а.с. 11/. У виконавчому написі приватним нотаріусом зазначено, що стягнення проводиться за 8 років 12 днів з 19 березня 2008 року по 31 березня 2016 року. При цьому в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості станом на 13 червня 2016 року /а.с.13-15/. У судовому засіданні також було встановлено, що 19 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] /а.с.12/ Відповідно до умов договору [PERSON] видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 500 грн. До 2013 року позивач інколи користувалася кредитною карткою, про що свідчить виписка з рахунка боржника. Однак 27 лютого 2013 року невідомі особи злочинним шляхом заволоділи грошовими коштами в розмірі 6\~904 грн., які зберігалися на кредитній карті позивача, в звязку з чим 05 вересня 2013 року Жовтневим РВ ДМУ відомості за заявою [PERSON] щодо шахрайських дій та викрадення коштів з платіжної картки ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстровано до Журналу єдиного обліку за № 12028 та слідчим відділом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013040650004776 за ч.1 ст. 190 КК України та на даний час проводиться досудове розслідування /а.с.17/. Окрім того до ПАТ КБ «Приватбанк» позивачем 28 лютого 2013 року було подано заяву та повідомлено про несанкціоноване списання з її кредитної картки грошових коштів на суму 9\~504 грн. /а.с.18/ Згідно з положеннями ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Пунктом 2 п.п.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (п.п.3.1 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). У відповідності до пп. 2.1. п. 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: - відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; - дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; - номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; - строк, за який має провадитися стягнення; - інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Суду не було надано доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримала від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у звязку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Не було надано виписки за відповідним рахунком, а розрахунок боргу, підготовлений працівниками банку щодо наявності грошового зобовязання позивача по тілу кредиту, відсотках, комісії є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача. Наведене свідчить про надання банком неповної інформації та документів приватному нотаріусу, що має наслідком порушення при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно якого на нотаріуса покладається обов'язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Окрім того, як було встановлено у судовому засіданні, договір був укладений між сторонами 19 березня 2008 року, а виконавчий напис був вчинений 13 червня 2016 року, тобто після закінчення строку для предявлення права на вимогу. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору». В постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127 цс 14 також зазначено, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України)». Окрім цього, частиною 11 ст. 11 Закону України «Про захист права споживачів» встановлено, що якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. Отже, стягнення витрат пов'язаних із вчиненням оскаржуваного виконавчого напису у розмірі 1700,00 грн. суперечить діючому законодавству України. У відповідності до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved