Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 21 жовтня 2015 за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Мазда», д/н 972-12АВ, під керуванням водія [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначені автотранспортні засоби були пошкоджені. Винуватцем даної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний [PERSON], власником автотранспортного засобу марки «Мазда», д/н 972-12АВ, є [PERSON] Страховою компанією було виплачене позивачу страхове відшкодування в розмірі 17\~851,15 грн., а загальна вартість відновлювальних робіт автомобіля позивача разом із матеріалами та вартістю деталей з врахуванням їх зносу склали 74\~633,35 грн. Тому позивач просила суд стягнути на її користь з відповідача 56\~782,20 грн. матеріальної шкоди, 850 грн. в рахунок повернення витрат на проведення експертизи, 750 грн. в рахунок повернення витрат на евакуатор, а також судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме: в розмірі вартості франшизи 1000 грн. Третя особа в судове засідання не зявилась, свого представника не направила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне судочинство у відношенні [PERSON] за ст. 124 КУпАП, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа\~\~має\~\~право в порядку,\~\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1188 ЦК України передбачає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, 21 жовтня 2015 року близько 18-00 години у м. Дніпропетровську водій [PERSON] керував автомобілем [NUMBER], по спуску Тольятті, який під час руху не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечну швидкість, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортним засобам нанесені механічні пошкодження, заподіяні матеріальні збитки, постраждалих людей немає. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року винним у даній ДТП був визнаний [PERSON] /а. с. 14/. Згідно приписам п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, які мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ЯАА № 728330 власником автомобіля «Мазда», д/н 97213АВ, є [PERSON] /а. с. 8/. За повідомленням ПрАТ «Європейський Страховий Союз», якою застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON], розмір страхового відшкодування за наслідками зазначеної дорожньо-транспортної пригоди становить 17\~851,15 грн. /а. с. 15,16/. Відповідно до висновку №ZU121115 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку у звязку з аварійними пошкодженнями, спричиненими автомобілю Мазда д/н 972-13АВ, складеного 17 листопада 2015 року судовим експертом [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу складає 68\~189,70 грн., з яких вартість деталей з урахуванням зносу становить 44838,40 грн., вартість матеріалів 9 251,30 грн., вартість ремонтних робіт 14 100 грн./а. с. 20-32, 84-105/. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страхової виплатою (страховим відшкодуванням) Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» франшиза частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-691 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Таким чином, розмір фактичної виплати страховика на користь потерпілого не завжди співпадає з розміром страхової суми, тобто граничним лімітом виплати страховика, оскільки страхове відшкодування виплачується згідно з вимогами закону та умовами договору, якими визначено не лише ліміт виплати, а й той розмір страхової суми, яку страховик має сплатити. У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, у п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Статтею 29 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача різницю між розміром шкоди встановленим експертним дослідженням (68\~189,70 грн.) та розміром виплаченого страхового відшкодування (17\~851,15 грн.), що становить 50\~338,55 грн. Стягненню з відповідача на користь позивача також підлягають витрати на евакуатор в розмірі 750 грн. /а. с. 11/ та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 850 грн. /а. с. 19/. Роблячи такий висновок суд критично оцінює посилання сторони позивача на понесення ним фактичних витрат на відновлювальний ремонт автомобіля в більшому розмірі, ніж визначено експертним дослідженням, оскільки такі витрати не підтверджуються належними доказами. Крім того, суд вважає за можливе зазначити, що закупівлю однакових деталей та проведення однакового ремонту можливо провести за різними цінами, у звязку з чим їхня вартість може значно відрізнятись, тому судом при розгляді даного спору був взятий до уваги саме висновок експертного дослідження. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині витрат на поштові відправлення в розмірі 12,50 грн., оскільки їх понесення позивачем не знайшли підтвердження в ході розгляду даної цивільної справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Таким чином позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають частковому задоволенню. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial