Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що від фактичних шлюбних відносин без реєстрації шлюбу з [PERSON] має малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає разом нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач участі в утриманні дитини на даний час не приймає, ніякої матеріальної допомоги не надає. Вказує, що для захисту своїх прав вона зверталася за допомогою до адвоката, а тому понесла додаткові витрати, які також просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 08.01.2020 року відкрито провадження по вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У встановлений судом строк відповідач подав відзив, згідно якого позовні вимоги не визнав як необґрунтовані. Вказав на те, що надає допомогу своєму сину [PERSON] , [INFO] в добровільному порядку, про що надав квитанції. Крім того, зазначив, що на сьогоднішній день немає постійного доходу, а отже, у відповідності до ст. 184 СК України, вказав на наявність підстав стягнення з нього аліментів на утримання сина в твердій формі у розмірі 2000 грн. Вважає, що витрати на правничу допомогу також не підлягають стягненню, оскільки позивачем не було надано належних доказів їх понесення, а також зазначив про їх не співмірність з обсягом наданих адвокатом послуг. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до копії свідоцтва серії [NUMBER] про народження, [PERSON] народився [INFO] , батьками дитини зазначені: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати ( а.с. 6). Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради №9079 від 21.10.2019 позивач [PERSON] та малолітня дитина [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] (а.с.7). Позивач працює менеджером з транспортно-експедиторіської діяльності ФОП [PERSON] та отримує заробітну плату, середньомісячний розмір якої становить 4175 грн, що підтверджується довідкою про доходи від 19.11.2019 (а.с. 8). Як вбачається із копії трудової книжки [PERSON] , з 21.03.2017 він звільнений з роботи за власним бажанням (а.с.12). Відповідач зареєстрований та проживає по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг №636 від 18.01.2020. Відповідачем на підтвердження надання матеріальної допомоги дитині [PERSON] , надано копії квитанції TSN800325 від 24.01.2020 про сплату 2000 грн., квитанції TSN800459 від 15.12.2019 про сплату 2000 грн., TS800378 від 23.11.2019 про сплату 1999,95 грн. Сторони доказів про наявність чи відсутність рухомого та нерухомого майна у їх власності суду не надали. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. З аналізу вищевикладених норм права, вбачається, що визначення розміру аліментів у твердій грошовій формі можливо виключно за заявою одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, положення ч.1 ст.191 СК України чітко регламентує час з якого повинні стягуватись аліменти з відповідача. В той же час, відповідач в порядку виконання рішення суду має право подати державному виконавцю докази про добровільну сплату ним грошових коштів на утримання дитини для їх врахування при розрахунку розміру заборгованості по аліментах. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку малолітньої дитини та потреби для забезпечення її гармонійного розвитку, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням наявних в матеріалах справи даних про матеріальне становище сторін, відсутність у платника інших аліментних зобов`язань, а також те, що позивач в силу закону також зобов`язана утримувати малолітню дитину та інші обставини, що мають істотне значення, і вважає за необхідне, відповідно до ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.11.2019 ( а.с.14) в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України. Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, крім іншого, просила стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. Згідно пунктом 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Професійна правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору від 22.11.2019, укладеного з адвокатом Сагаль С.В. (а.с.10). На виконання умов договору позивач сплатила на користь адвоката 23.11.2019 2000 грн. (а.с.13), що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні розміру компенсації за професійну правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ч.6 ст.19 ЦПК України, справа про стягнення аліментів є нескладною, спір є малозначним, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним. Відповідно до розрахунку понесених судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, адвокатом Сагаль С.В. надано юридичну консультацію, здійснено підготовку процесуальних документів, підготовку та оформлення позовної заяви ( а.с. 12). При цьому участі ні в одному судовому засіданні адвокат не приймав. Отже судом враховується співмірність витрат із ціною позову та значенням справи для сторони. Опис послуг, зазначених розрахунку понесених судових витрат на оплату професійної правничої допомоги не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. З огляду на викладене, суд вважає, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. є завищеною та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат, а тому позивач має право на часткову компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 800 грн. Такий розмір, на переконання суду, буде розумним і справедливим відносно часу, який затратив адвокат на надання правничої допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Outcome: approved