Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду та просить суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 98-865, укладений 26 листопада 1998 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Одеською універсальною біржею «Вітязь», зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації 07.12.1998 р. під №308 пр. - стр. 162 - р № 334 - дійсним. При цьому позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 26 листопада 1998 року за Договором купівлі-продажу нерухомого майна № 98-865 [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63,7 кв.м., яка складається з 3-х. кімнат, житловою площею 38,6 кв.м. Даний договір було укладено на Одеській Універсальній Біржі «Вітязь». Кожна із сторін виконала повністю цей договір, а саме позивач [PERSON] , як покупець сплатила раніше узгоджену грошову суму, а відповідач [PERSON] знялася з реєстрації, звільнила квартиру від своїх речей та передала ключі. 7 грудня 1998 року вказаний договір був зареєстрований у КП «ОМБТІ та РОН» за № 308 пр. - стр. 162-р № 334. Відповідно до п. 6 Договору вказана квартира продана з торгів за 11000 гривень, які отримані «Продавцем» до підписання цього договору та її новим власником стала [PERSON] . Так, на час укладення договору в 1998 року ні позивач, ні відповідач не знали, що вищевказані правочини, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) підлягали нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до положень ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали, що також було окремо зазначено і у вказаних вище договорах купівлі-продажу нерухомого майна. Оскільки відповідач ухиляється від нотаріального оформлення договору, на цей час позивач втратив можливість посвідчити правочин нотаріально, та не може вільно розпоряджатися своєю квартирою на свій розсуд без визнання договору купівлі-продажу, укладеному на біржі, дійсним, тобто право позивача порушено. За таких обставин позивач не може реалізувати свої права власності у повному обсязі, що і стало причиною звернення із зазначеним позовом до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 11 лютого 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 24,25). Позивачка надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, проти проголошення заочного рішення не заперечувала. (а.с. 44). Відповідач та третя особа в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не сповістили та з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертались. Окрім того, відповідач про розгляд справи повідомлявся на офіційному веб-сайті суду. (а.с. 30, 42,45). Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача та третьої особи. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою позивача. (а.с. 44). З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Так, судом встановлено, що 26 листопада 1998 року за Договором купівлі-продажу нерухомого майна № 98-865 [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63,7 кв.м., яка складається з 3-х. кімнат, житловою площею 38,6 кв.м. Даний договір було укладено на Одеській Універсальній Біржі «Вітязь». (а.с. 6-9). Оригінал зазначеного договору судом оглянуто. Кожна із сторін виконала повністю цей договір, а саме позивач [PERSON] , як покупець сплатила раніше узгоджену грошову суму, а відповідач [PERSON] знялася з реєстрації, звільнила квартиру від своїх речей та передала ключі. 7 грудня 1998 року вказаний договір був зареєстрований у КП «ОМБТІ та РОН» за № 308 пр - стр 162-р № 334. (а.с. 9). Відповідно до п. 6 Договору вказана квартира продана з торгів за 11000 гривень, які отримані «Продавцем» до підписання цього договору та її новим власником стала [PERSON] . Реєстрація договору купівлі-продажу на товарній біржі була обрана сторонами угоди, оскільки такий спосіб оформлення відповідав як нормам чинного на той час законодавства, так і існуючій практиці укладення договорів відчуження нерухомого майна, що підтверджується реєстрацією БТІ за позивачем права власності на квартиру на підставі такого договору. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачем була звільнена квартира, передані ключі, вона знялась з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги позивача правомірні, основані на нормах ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки позивач придбав вказану вище квартиру у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі - продажу. А відповідач виконав зобов`язання по передачі квартири позивачу та виїхав з неї. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] підставними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved