Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач звернувся з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 39 709,02 гривень, посилаючись на те, що 19.09.2018 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1-24323, згідно якого остання отримала кредит в сумі 10 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 127,75 % річних користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредиту 19.09.2019 року. В подальшому строк дії кредитного договору було продовжено додатковою угодою № 24323/233 від 31.01.2020 року, якою встановлено суму заборгованості в розмірі 10 800,00 гривень та кінцевий термін повернення до 23.07.2020 року. У зв`язку із не виконанням відповідачем умов договору станом на 08.12.2020 року у неї виникла заборгованість в сумі 39 709,02 гривень, яка складається з: 5 434,36 гривень - заборгованість за кредитом; 9788,20 гривень - відсотки за користуванням кредитом; 24 210,11 гривень - нарахована пеня, 136,94 гривень - інфляція, 139,41 гривень - 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України, які позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір у сумі 2 270,00 гривень. Ухвалою суду від 19.02.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві зазначив про підтримання позовних вимог в повному обсязі, та в разі неявки відповідача не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила та не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору. За вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 19.09.2018 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1-24323, згідно якого остання отримала кредит в сумі 10 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 127,75 % річних користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредиту 19.09.2019 року (а.с.5-6). Підпунктами 1.2, 1.4 кредитного договору встановлено, що кредит надається позичальнику на споживачі цілі строком на 12 місяців (дата видачі кредиту 19.09.2018 р., дата повернення кредиту - 19.09.2019 р.). Отримання відповідачкою [PERSON] кредитних коштів підтверджується видатковим касовим ордером від 19.09.2018 року (а.с.8). В подальшому строк дії кредитного договору було продовжено додатковою угодою № 24323/233 від 31.01.2020 року, якою встановлено суму заборгованості в розмірі 10 800,00 гривень та кінцевий термін повернення до 23.07.2020 року ( а.с. 10). Однак, [PERSON] порушила взяті на себе згідно кредитного договору зобов`язання з погашення заборгованості по тілу кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості. Оскільки відповідач односторонньо порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, то відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов договору позикодавець вправі вимагати повернення заборгованості та виплати належних за цим договором платежів, в тому числі пені, на умовах, передбачених договором. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 08.12.2020 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 39 709,02 гривень, яка складається з: 5 434,36 гривень - заборгованість за кредитом; 9788,20 гривень - відсотки за користуванням кредитом; 24 210,11 гривень - нарахована пеня, 136,94 гривень - інфляція, 139,41 гривень - 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України. Дата проведення розрахунку з 19.09.2018 року по 31.01.2020 року (а.с. 11). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Зі змісту ч. 3 ст. 551 ЦК України випливає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто, законодавцем передбачено дві підстави для зменшення неустойки за рішенням суду: значне перевищення розміру збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно правової позиції ВСУ від 03.09.2014 року по справі 6-100цс14 ч. 3 ст. 551 ЦК України може застосовуватись як за клопотанням сторони у справі, так і за ініціативою суду пославшись на ч. 4 ст. 10 ЦПК України (в редакції до грудня 2017 р.) щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав. При цьому, необхідно зазначити, що суд при зменшенні розміру неустойки не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки законодавчого обмеження по такому зменшенню не встановлено. Таким чином, суд за наявності обставин встановлених ч. 3 ст. 551 ЦК України за власним переконанням може зменшити розмір неустойки до будь-якого розміру. Враховуючи наведене та те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, суд вважає, що суму пені, яка підлягає стягненню з відповідача, слід зменшити до 2000 гривень. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов кредитного договору № 1-24323 від 19.09.2018 року, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Інтеркеш Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 17498,91 гривень, яка складається з: 5 434,36 гривень - заборгованість за кредитом; 9788,20 гривень - відсотки за користуванням кредитом; 2000,00 гривень - нарахована пеня, 136,94 гривень - інфляція, 139,41 гривень - 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України, які позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір у сумі 1921,00 гривень. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 840,80,00 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved