Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін; судові витрати покласти на вілповідача. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2017 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Останнім часом сімейні стосунки між ними погіршились. На даний час проживають разом, однак спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет, сімя розпалась, шлюб існує лише формально. Вважає примирення неможливим, а надання строку для примирення недоцільним, адже це не виправить відносин між ними. У підготовче судове засідання позивач не прибула, надала заяву, якою просить розглядати справу за її відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач до зали суду не прибув. Також надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, строку для примирення не потребує. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 24 червня 2017 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 199. Також встановлено, що у подружжя в шлюбі народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2018 року з відповідача на користь позивача, на утримання сина [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; та на користь дружини аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення сином трьох років. За положеннями п. 3 ч. 2 ст.\~18, ч.1 ст.\~51, ч. 3 ст.\~56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 3\~ст.105\~Сімейного кодексу\~України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із доводів позову вбачається, що шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство не ведеться, в кожного з подружжя окремий бюджет. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, вважає примирення неможливим; відповідач позов визнає, строку для примирення не потребує. Враховуючи наведене, а також положення ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, за якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить принципу його добровільності та інтересам сторін. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач зазначила про своє бажання залишити прізвище без змін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1\~статті 142 ЦПК України\~передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Дана норма права кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». З доданої до позову квитанції вбачається, що позивачем за подання даного позову був сплачений судовий збір у розмірі 768,40 гривень. До початку розгляду справи по суті відповідачем подано заяву про визнання позову. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% понесеного позивачем судового збору, що становить 384,20 гривень. Решта сплаченого позивачем судового збору (50%), що становить 384,20 гривень, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: approved