Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що позивач проживає з відповідачем [PERSON] однією сімєю з 28 серпня 2004 року. Саме 28.08.2004 року між ними було укладено церковний шлюб. На даний час позивач та [PERSON] проживають у новозбудованому будинку по вул. Шашкевича, 12-А в с. Спас. З 2004 року сторони проживають однією сімєю, ведуть спільне господарство, мають спільний сімейний бюджет. На даний час відповідач має намір оформити своє право власності на новозбудований спірний житловий будинок, проте він категорично відмовляється жодним чином визнавати за [PERSON] право на 1/2 частину будинковолодіння та спірної земельної ділянки, вважаючи, що оскільки він не укладав зі нею цивільного шлюбу та всі документи оформлені відповідачем на його імя, то позивач не має права на дане майно. Вказує, що вирішення питання щодо поділу спірного майна в добровільному порядку є неможливим. Позивач [PERSON] просить суд встановити факт проживання однією сімєю та визнати право власності на 1/2 частину у спільному сумісному майні та припинити право спільної сумісної власності на дане майно. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, з мотивів наведених у позовні заяві, та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 74 СК України на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з положеннями п.1 ч.5 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до абз. 3 пункту 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Як виходить с системного аналізу даної норми, за наявності взаємозвязку факту, що має юридичне значення та спору про право, позов особи розглядається судом загальної юрисдикції в позовному провадженні. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Додаткового протоколу до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 28 серпня 2004 року здійснили вінчання, що підтверджується свідоцтвом святого таїнства вінчання реєстраційний номер 06/04 від 28 серпня 2004 року (а.с. 8). Право власності на земельну ділянку площею 0,2400 га по вул. Шашкевича, 12-А в селі Спас Коломийського району Івано-Франківської області, кадастровий номер земельної ділянки 2623287001010030034 належить відповідачу [PERSON] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 141069 від 23 січня 2009 року (а.с. 11). Будинковолодіння № 12-А по вул. Шашкевича в селі Спас Коломийського району Івано-Франківської області належить відповідачу [PERSON] відповідно до будівельного паспорта (а.с. 13 17), виписки з інвентаризаційних матеріалів ( а.с. 20), декларації про готовність до експлуатації обєкта, будівельні роботи на якому виконуються на підставі повідомлення про початок їх виконання № іф14215302029 від 29 жовтня 2015 року (а.с. 21-22). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З положень\~статті 174 ЦПК\~вбачається, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на 1/2 частину у спільному сумісному майні, зокрема: земельної ділянки площею 0,2400 га по вул. Шашкевича, 12-А в селі Спас Коломийського району Івано-Франківської області, кадастровий номер земельної ділянки 2623287001010030034 та будинковолодіння № 12-А по вул. Шашкевича в селі Спас Коломийського району Івано-Франківської області, та припинення права спільної сумісної власності на дане майно, є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 392 ЦК України, ст. ст. 256, 174 ЦПК України, ст.ст. 60, 74 СК України та

Outcome: approved