Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач звернулась до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між сторонами 01.06.2002 року та зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області. Позовні вимоги мотивовані тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та світосприйняття, тривалу відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги у сімї, небажання відповідача виконувати свої батьківські обовязки щодо їх спільної доньки [PERSON], [INFO], в частині її виховання, догляду та утримання. Зусилля позивача задля налагодження взаємовідносин були марними. Шлюб існує формально, близько двох місяців подружжя вже спільно не проживає, шлюбні відносини не підтримують. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам їх спільної доньки. Позивач зявилася у судове засідання та підтримала позовні вимоги у повному обсязі, категорично наполягала на розірванні шлюбу, мотивуючи це тим, що збереження даного шлюбу суперечить її інтересам, оскільки відповідач не влаштовує її як жінку та не утримує матеріально. Також вказала, що збереження даного шлюбу суперечить інтересам їх спільної дитини [PERSON], оскільки вона стає свідком постійних сварок, ініціатором яких є [PERSON], що негативно впливає на стан її психічного здоровя. Упродовж строку, наданого судом на примирення, [PERSON] жодних заходів до цього не вжив. Крім того, позивач вказала, що після розлучення залишає собі прізвище [PERSON], оскільки дане прізвище має її донька. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. У судовому засіданні представник відповідача заперечила проти задоволення позову, та пояснила, що позивач хоче зберегти шлюб з [PERSON], а непорозуміння, що на даний час виникли між подружжям, не є достатніми для руйнування сімї, яка існувала 14 років. Упродовж строку, наданого судом на примирення, [PERSON] уникала зустрічей з її довірителем, чим позбавила можливості примиритися. Також вказала, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Задовольняючи позов суд виходить з наступного. Відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-СР № 060979, виданого відділом державної реєстрації актів громадянського стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, 01.06.2002\~року зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що у книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 42. Після державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Згідно з свідоцтвом про народження серія 1-СР № 115949, виданого 22.11.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області (актовий запис № 96), батьком [PERSON] вказано [PERSON], матірю [PERSON]. Відповідно змісту до протоколу про адміністративне правопорушення від 10.01.2017 року серія АА № 546994 [PERSON] 31.12.2016 року вчинив сімейну сварку з дружиною [PERSON] на побутовому ґрунті, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У звязку з чим, старшим дільничним офіцером поліції Дніпровського УП ГУНП у м. Києві 10.01.2017 року [PERSON] вручено офіційне попередження про неприпустимість насильства в сімї. Водночас сторонами не надано суду відомостей щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП чи закриття провадження за даним фактом. Відповідно до ст. 111 СК України судом вжито заходів до примирення подружжя, однак за строк, призначений ухвалою суду від 23.01.2017 року, для примирення, відносини між сторонами не налагодились, а навпаки погіршились. Позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин та розірвання даного шлюбу. З урахуванням вказаного, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя сторін [PERSON] та [PERSON] як подружжя неможливе, шлюб між ними існує формально, його збереження суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№\~2, 4, 7 та 11 Конвенції» від 17.07.1997 року, та є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. 21 СК України шлюб це сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі змістом ст. 24 СК України добровільність шлюбу є однією з його основних засад. Шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до змісту положень ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо ненадання [PERSON] доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Пояснення позивача, надані нею у судовому засіданні, разом з вивченими матеріалами справи, є доказами у розумінні ч. 2 ст. 57 ЦПК України, які суд вважає належними та допустимими. Обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. Спору про поділ майна сторони на момент розгляду даної справи не мають. Неповнолітня донька [PERSON] залишається проживати з матірю. З урахуванням клопотання позивача, після розірвання шлюбу, суд залишає їй шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved