Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину-інваліда, відповідно до якої просила стягнути з відповідача на свою користь фактично понесені додаткові витрати на утримання дитини інваліда [PERSON], [INFO] в сумі 3\~439 грн. 79 коп. та додаткові витрати на лікування дитини-інваліда [PERSON], [INFO] у розмірі 504 грн. 50 коп. щомісячно протягом одного року, починаючи стягнення з моменту звернення до суду. Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. 11 жовтня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Шлюб зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 901. Фактично шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинені з грудня 2017 року. Від цього шлюбу сторони у справі мають спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільних доньок та аліменти на користь [PERSON] як матері дитини з інвалідністю. Донька позивача та відповідача [PERSON], [INFO] є дитиною інвалідом, яка потребує стороннього догляду та відповідного медичного лікування. Позивач [PERSON] в даний час не працює, оскільки вимушена здійснювати постійний догляд за хворою дитиною, внаслідок чого перебуває у скрутному матеріальному становищі. В добровільному порядку відповідач не бере участі у додаткових витратах на дитину, зумовлених її лікуванням, що змусило [PERSON] звернутись до суду з відповідною позовною заявою для захисту порушених прав та інтересів. 19 грудня 2018 року в судовому засіданні відповідачем надано відзив на позовну заяву [PERSON], відповідно до якого просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року з нього щомісячно стягуються аліменти на утримання спільних з позивачем доньок у розмірі 900,00 грн. та 1500,00 грн. до досягнення дітьми повноліття та крім того, стягуються щомісячно грошові кошти у розмірі 1000,00 грн. на користь [PERSON] як матері дитини з інвалідністю з 16 квітня 2018 року і протягом всього часу проживання позивача з дитиною з інвалідністю - [PERSON] та опікування нею. Відповідач вважає, що під час ухвалення вказаного рішення, судом вже враховані додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] Крім того, у своєму відзиві відповідач звертає увагу суду на те, що на доньку [PERSON] він сплачує аліменти за рішенням суду в значно більшому розмірі ніж на іншу доньку. Вважає, що позивач безпідставно просить стягувати з нього додаткові щомісячні витрати у розмірі 504,50 грн., оскільки вона як матір дитини інваліда отримує відповідну соціальну допомогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Суду надала пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 21 травня 2018 року, в судовому засіданні вимоги позовної заяви [PERSON] підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Крім того, в судовому засіданні обґрунтувала розмір додаткових витрат на дитину з інвалідністю, обумовлений її лікуванням та медичним обстеженням, розрахунок яких наведено в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просив відмовити в їх задоволенні. Вважає вимоги позивача безпідставними. Суду надав пояснення аналогічні тим, що викладені в його відзиві на позовну заяву. Крім того, звернув увагу суду на те, що позивачем в обґрунтування фактично понесених додаткових витрат на утримання дитини з інвалідністю [PERSON], [INFO] до матеріалів справи надано квитанцію від 02 серпня 2018 року в сумі 1\~955,30 грн., з якої не можливо підтвердити на що саме було витрачено вказані грошові кошти та які ліки для дитини було придбано. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі ордера серія ДП № 1990/000034, в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись на те, що ухвалення ще одного рішення про стягнення з відповідача грошових коштів значно погіршить його матеріальне становище, оскільки він на даний час не працевлаштований та не має реальної можливості приймати участь у додаткових витратах на дитину. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши всі матеріали справи в сукупності, вважає що позовна заява [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину-інваліда підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ході судового розгляду встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року було розірвано. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають двох доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Дитина [PERSON] є дитиною-інвалідом з діагнозом: психічний розлад обумовлений дисфункцією головного мозку, гіпердинамічний синдром, перший рівень аутичних проявів, які призвели до соціальної дезооріентації та симптономічна епілепсія, що підтверджено медичним висновком № 75 (а.с.16). За рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року з відповідача щомісячно стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 900,00 грн. до досягнення нею повноліття, на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1500,00 грн. до досягнення нею повноліття та аліменти на користь позивача [PERSON] як матері дитини з інвалідністю, у розмірі 1\~000 грн. щомісячно, протягом всього часу проживання [PERSON] з дитиною [PERSON] та опікування нею. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Виходячи з аналізу статті 185 СК України, суд дійшов висновку, що участь у додаткових витратах на дитину є обов'язком батька незалежно від сплати ним аліментів на дитину. Враховуючи, що дитина [PERSON] є дитиною з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду та відповідного медичного лікування, позивачем додано до позовної заяви розрахунок додаткових витрат. З моменту встановлення діагнозу хвороби дитини, позивачем вже здійснено витрати на лікування та медичне обстеження на загальну суму у розмірі 6\~879,79 грн., які вона з урахуванням обовязку спільного утримання дитини, просить відшкодувати у розмірі 3\~439,79 грн., що становить половину від зазначеної суми. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано копії квитанцій, які суд може прийняти до уваги частково. Зокрема, суд не може прийняти до уваги надану позивачем до матеріалів справи копію квитанції від 02 серпня 2018 року № ПБ57701292 на загальну суму 1\~955,30 грн. як доказ вже фактично понесених судових витрат, оскільки з вказаної квитанції не вбачається, які саме витрати були понесенні позивачем, чи витрачені кошти за цільовим призначенням саме на дитину. На підставі викладено, позовні вимоги [PERSON] в цій частині позовних вимог підлягають частковому задоволенню, а саме підлягають задоволенню позовні вимоги щодо фактично понесених додаткових витрат на утримання дитини з інвалідністю [PERSON], [INFO] у розмірі 1\~742,15 грн., що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Позовні ж вимоги [PERSON] про щомісячне стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 504,50 грн. в якості додаткових витрат на лікування дитини-інваліда підлягають повному задоволенню, оскільки дитина [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-неволога та потребує щомісячного медичного огляду і лікування, що підтверджено випискою із історії хвороби (а.с.19). Позивачем здійснено розрахунок додаткових витрат, які вона буде витрачати у звязку із лікуванням доньки протягом року. Таким чином, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню щомісяця 50 % додаткових витрат на лікування дитини, що становить 504,50 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у вигляду судового збору в сумі 704,80 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Згідно зі ст.ст. 141, 150, 185 Сімейного Кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3,

Outcome: partial