Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя, мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] В період шлюбу сторони придбали спільно майно, яке добровільно вже поділено, окрім квартири [ADDRESS], власником цього житла зазначений відповідач. Позивач просить суд здійснити поділ сумісного майна, шляхом визнання за нею права власності на квартиру, яка розташована по [ADDRESS] області та стягнути з відповідача судові витрати у справі, що складаються з судового збору в розмірі 4542 грн. 60 коп. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 19.02.2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Та 27.01.2017 року на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення суду у справі № 357/9887/16-ц. Встановленим також є те, що в період шлюбу, 13.11.2006 року, сторони придбали квартиру [ADDRESS]. Реєстрація права власності проведена на відповідача [PERSON] (а.с.14,15). 06.09.2016 року між сторонами було укладено Угоду №1 про врегулювання майнових відносин. Позивач суду пояснила, що, перебуваючи в шлюбі з [PERSON] було придбано будинок в садовому товаристві, нежитлове приміщення, два автомобілі, квартиру та інше майно, яке було добровільно поділено подружжям, але відповідач уникає переоформлення квартири, яка знаходиться в фактичному користуванні позивача та згідно домовленості має належати позивачу. Відповідач ствердив, що квартира, згідно добровільного поділу спільного майна має належати позивачу, але позивач сама не бажає оформлювати майно, не хоче нести витрати. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідачем визнається обставина, що спірна квартира була придбана у шлюбі, та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а згідно Угоди про врегулювання майнових відносин, що складена в простій письмовій формі, вказана квартира при поділі спільного майна має відійти позивачу. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. З урахуванням наведеного, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін у справі. Однак, суд не погоджується з підставами, які вказані позивачем в позовній заяві про визнання за [PERSON] право власності на спірну квартиру, як на особисту приватну власність дружини, набуту нею в шлюбі за особисті кошти, оскільки суду не надано жодного належного доказу того, що вказана квартира була набута позивачем за власні кошти, та крім того, як було встановлено судом, дана квартира була придбана в період шлюбу сторін і була предметом поділу при складанні Угоди про врегулювання майнових відносин подружжя. Отже, дана квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін та підлягає поділу, а оскільки відповідач визнав, що отримав при добровільному поділі спільного майна нежитлове приміщення, будинок в СТ «Мрія», автомобіль, то за позивачем можливо визнати право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст.141 ЦПК України, в разі задоволення позовних вимог, за рахунок відповідача компенсуються судові витрати позивача. На підставі викладеного, ст. 328 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71СК України,

Outcome: partial