Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому, посилаючись на вимоги ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 1 по вул. Червонофлотській, 18. Свої вимоги мотивує тим, що вона, позивач, являється власником квартири [ADDRESS]. В квартирі зареєстрований і її син [PERSON], який з 2013 року у квартирі не проживає з тих підстав, що перебуває в СІЗО. Реєстрація відповідача в квартирі порушує її права власника, тому за захистом своїх прав вимушена звернутись до суду. Позивач та її представник у судовому засіданні вимоги за позовом підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. [PERSON] від участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовився, у зв»язку з чим, судом вирішено проводити судовий розгляд у його відсутність. Надіслав до суду заяву в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що таким чином позивач намагається позбавити його місця проживання. Заслухавши пояснення представника позивача та позивача , дослідивши матеріали справи, суд вважає , що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Статею 319 ЦК України передбачено , що власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач являється власником квартири [ADDRESS]. Квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2006 року (а.с. 11-12). В квартирі зареєстрований син позивача [PERSON], відповідач по справі. [PERSON] з 2013 року в квартирі не проживає, оскільки утримується під вартою (а.с. 9, 10, 17-18 ). Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім»ї власника житлового будинку , які проживають разом з ним у будинку , що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад 1рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у [INFO] з тих підстав, що утримується під вартою, що є поважною причиною непроживання у житловому приміщенні та не може бути законною підставою для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Також слід зазначити, що посилання позивача та її представника на норму ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР, як на підставу заявлених вимог, є помилковим, оскільки вказаною нормою закону регулюються житлові права наймача та членів його сім»ї, в той час, як позивач являється власником квартири [ADDRESS]. Відповідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі суд залишає по фактично понесеним.

Outcome: dismissed