Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-15 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського міського суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до їх повноліття, виділення у власність та визнання її права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та виділення у власність та визнання її права власності на автомобіль марки NISSAN, модель JUKE, 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; дата реєстрації 10 жовтня 2018 року, виділення у власність та визнання права власності за відповідачем на автомобіль марки LEXUS, модель NX 200, 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; дата реєстрації 31 січня 2018 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним, 12.10.2002 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб між нею і відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини між ними припинені. Позивач з відповідачем не проживають разом більше шести місяців. Спільне господарство ними не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Від даного шлюбу сторони мають двох доньок, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Питання щодо місця проживання доньок між позивачем та відповідачем вирішено. Доньки, [PERSON] та [PERSON] будуть проживати разом з позивачем. Таким чином, діти, в усякому разі, повинні бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий рівень позивач одна не зможе забезпечити, тому батько, який здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/2 частки з усіх видів заробітку, оскільки працює в Приватному акціонерному товаристві «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» на посаді Голови правління та має постійний щомісячний дохід у розмірі 33 831,60 грн., згідно довідки про доходи № 99 від 28 серпня 2020 року. Відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому позивач вважає, що відповідач може сплачувати такий розмір аліментів. Під час шлюбу позивачем та відповідачем було набуто майно, що є спільною сумісною власністю подружжя відноситься, і яке позивач просить поділити між нею та відповідачем, зокрема: - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстроване за [PERSON] ; - автомобіль марки NISSAN, модель JUKE, 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; дата реєстрації 10 жовтня 2018 року, право власності зареєстроване за [PERSON] ; - автомобіль марки LEXUS, модель NX 200, 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; дата реєстрації 31 січня 2018 року, право власності зареєстроване за [PERSON] . Представник позивача у судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засідання позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, 12 жовтня 2002 року між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис № 249 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Як вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем, спільне життя та подружні відносини між ними припинені. Позивач з відповідачем не проживають разом більше шести місяців. Спільне господарство ними не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Від даного шлюбу сторони мають двох доньок, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10), питання щодо місця проживання доньок між позивачем та відповідачем вирішено добровільно. Вирішуючи зазначену позовну вимогу, суд керується наступним. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Дружина та чоловік за змістом ст. 55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис № 83 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис № 253 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9,10). На сьогоднішній день доньки проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та перебувають на утриманні позивача(а.с.11). Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, суд приймає до уваги те, що відповідач працює в Приватному акціонерному товаристві «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» на посаді Голови правління та має постійний щомісячний дохід у розмірі 33 831,60 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 99 від 28.08.20 року (а.с.12). Відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що відповідач є працездатного віку, має постійне місце роботи, інших утриманців не має, доказів щодо неналежного стану здоров`я до суду не надано, беручи до уваги те, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі, зазначеному у позовній заяві, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки, стягнувши на її користь аліменти з відповідача на утримання двох дітей в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07.09.20 р. (дати звернення до суду) і до повноліття молодшої доньки. Під час шлюбу позивачем та відповідачем було набуто майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, зокрема: - квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстроване за [PERSON] ; - автомобіль марки NISSAN, модель JUKE, 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; дата реєстрації 10.10.18 року, право власності зареєстроване за [PERSON] ; - автомобіль марки LEXUS, модель NX 200, 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; дата реєстрації 31.01.18 року, право власності зареєстроване за [PERSON] .. Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 09.08.2007 року продавець [PERSON] передала у власність, а покупець [PERSON] купив трикімнатну квартиру, що знаходиться у [ADDRESS] , вартість якої становить 60600 грн. 00 коп. (а.с.25). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15806961 від 04.09.2007 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2007 року на праві власності належить [PERSON] (а.с.26). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , автомобіль марки NISSAN, модель JUKE, 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; дата реєстрації 10.10.18 року, зареєстрований на праві власності за [PERSON] (а.с. 23). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , автомобіль марки LEXUS, модель NX 200, 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; дата реєстрації 31.01.18 року, зареєстрований на праві власності за [PERSON] (а.с.24). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбані сторонами під час шлюбу квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , автомобіль марки NISSAN, модель JUKE, 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; та автомобіль марки LEXUS, модель NX 200, 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , є об`єктами права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи порядок поділу спільного майна, визначений позивачкою, та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про виділення у власність та визнання права власності за позивачкою квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та автомобіля марки NISSAN, модель JUKE, 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; виділення у власність та визнання права власності за відповідачем на автомобіль марки LEXUS, модель NX 200, 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Зазначене відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленому у ч.3 ст.13 ЦПК України, відповідно до якого учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Outcome: approved