Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, та з урахуванням заяви про зміну предмету позовупросить: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , автомобіль ВАЗ 21154, 2008 р.в., причіп загальний пр-бортовий-в з д.н.з [NUMBER] ; 2) визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] та на Ѕ частину причіп загальний пр-ботовий-в з д.н. [NUMBER] ; 3)стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину вартості автомобіля марки ВАЗ 21154, 2008 р.в. (д.н. до продажу [NUMBER] , д.н. після продажу - [NUMBER] ) в розмірі 45000 грн.; 4) стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що з 22.09.2012 року по 18.12.2020 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, 10.07.2018 року вони придбали житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 64,2 м2, житловою площею 38,8 м2 з надвірними будівлями та спорудами, а саме літньою кухнею, сараєм, вбиральнею, огорожею, криницею. Після придбання вказаного будинку за спільні кошти, які вони заробили за рахунок продажу вирощеної ними городини, великої рогатої худоби, вони зробили частковий ремонт в будинку, а саме замінили 7 дерев`яних вікон на пластикові, придбали та встановили міжкімнатні двері, побудували новий сінаж, дровітник та побудували новий камінний профільований паркан. Вказує, що за час перебування у шлюбі за спільні кошти ними було придбано: автомобіль марки ВАЗ 2115, 2008 р.в., який було зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] , причіп до автомобіля за 10 500 грн. Проте відповідач не визнає вищевказане майно спільною сумісною власністю, позбавив позивача доступу до автомобіля і користується ним одноособово. У будинку набутому під час шлюбу не дає здійснювати жодних господарських робіт, зруйнував побудований камінно-профільний паркан, на який було затрачено велику суму сімейного бюджету, тому вона змушена звертатися до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 14.05.2021 року, відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву. 16.06.2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить: позовну заяву задовольнити частково; визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку; у задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя і визнання права власності за [PERSON] на Ѕ частини автомобілю ВАЗ 21154, 2008 р.в. з причепом відмовити повністю; стягнути із позивача судові витрати. Зазначає, що позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю і визнання за позивачем права власності на Ѕ частину житлового [ADDRESS] підлягають до задоволення. Вказує, що в період з дати укладення шлюбу до придбання будинку вони проживали періодично в батьків сторін, кожен день він їздив до своїх батьків та допомагав по господарству, так як батьки утримували дві корови, пару коней, свиней, бичків. 04.04.2017 року він із батьками за кошти батьків придбали автомобіль ВАЗ 21154, який було зареєстровано на відповідача, при цьому це були кошти за проданий батьком автомобіль ВАЗ 2107 та частина коштів була отримана батьком в позику від [PERSON] . Пізніше батько вирішив повернути та зареєструвати на себе автомобіль ВАЗ 21154. Також, 21.07.2018 року батьком було придбано автомобільний причіп, який зареєстровано на відповідача (а.сп.15-29). 12.07.2021 року до суду від позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, у якій позивач вказує на підстави для задоволення позову в повному обсязі та зазначає, що презумпція спільності права власності подружжя на майно відповідачем спростована не була. У доданій копії розписки відповідача, не зазначено на які цілі беруться в борг грошові кошти в розмірі 2000 дол. США - саме на придбання автомобіля [PERSON] ; не надано доказів, що саме кошти взяті в борг батьком були витрачені на придбання автомобіля, який є предметом спору, згоди на отримання цієї позики позивач не давала і про вказану розписку вона дізналась лише після отримання відзиву. Вказує, що сума грошових коштів на придбання автомобіля зазначена в розписці та в договорі купівлі-продажу не співпадають, що свідчить про надуманість доводів відповідача з метою уникнення поділу спільного майна подружжя (а.сп.35,36). 02.09.2021 року позивач [PERSON] подала до суду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи щодо визначення ринкової вартості легкового автомобіля марки ВАЗ 21154, 2008 р.в. (а.сп.54). Ухвалою від 02.09.2021 року, клопотання задоволено, призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Житомирському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. 03.11.2021 року на адресу суду надійшов висновок експерта № СЕ-19/106-21/9198-АВ від 19.10.2021 року за результатами судової експертизи, відповідно до якого, середня ринкова вартість (ціна) автомобіля ВАЗ 21154, реєстраційний номер [NUMBER] на 19.10.2021 рік складає 69743 грн. Середня ринкова вартість (ціна) автомобіля ВАЗ 21154, реєстраційний номер [NUMBER] на 25.02.2020 рік складає 67017,30 грн. (а.сп.82-90). Ухвалою від 29.11.2021 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовільнити. Позивач пояснила, що шлюб розірвано рішенням суду від 18 грудня 2020 року, але фактичні шлюбні відносини припинено у березні 2020 року. Через деякий час вона помітила зміну номерних знаків на автомобілі ВАЗ 21154, який вони з відповідачем купували у 2017 році за спільні кошти подружжя, та зрозуміла що автомобіль був переоформлений її колишнім чоловіком без її згоди. Зазначила, що під час спільного проживання спірним автомобілем користувався відповідач. При огляді перед купівлею даного автомобіля були присутні позивач, відповідач та їх батьки, в цей день продавцю [PERSON] було передано частину грошових коштів та наступного дня під час укладення договору купівлі-продажу у Коростенському територіальному сервісному центрі - решту грошових коштів. Гроші продавцю передавались у гривнях, так як він мав намір відразу придбати інший автомобіль. Представник позивача повідомила, що докази на підтвердження судових витрат будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме визнання за позивачем права власності на Ѕ частину будинку по [ADDRESS] , щодо решти позовних вимог просили відмовити, оскільки хоча майно придбано під час шлюбу сторін, проте за особисті кошти відповідача та його батьків. Представник відповідача повідомив, що докази на підтвердження судових витрат будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення. Відповідач пояснив, що автомобіль ВАЗ 21154, 2008 року випуску та причіп бортовий не є спільно ю власністю подружжя, оскільки придбаний за кошти його батька [PERSON] , у тому числі позичені ним згідно розписки у [PERSON] . Вказав, що їздив до будинку продавця [PERSON] купляти автомобіль разом з батьком, де батько заплатив продавцю гроші у сумі 4300 доларів США, тобто всю суму в іноземній валюті, а продавець в цей день передав відповідачу автомобіль. Через 3-4 дні у сервісному центрі МВС, де була також присутня його колишня дружина [PERSON] , відповідачем із продавцем було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля, оскільки його батько сказав оформляти автомобіль на нього, проте гроші вже не передавались. Пояснив, що для придбання вказаного автомобіля батько позичив у своєї знайомої 2 тисячі доларів США, а також продав належний йому старий автомобіль марки «Жигулі». Також, вказав, що причіп був придбаний за гроші його батька, про що видана накладна на ім`я батька, проте в органах МРЕО він був зареєстрований на відповідача, купляти причіп він їздив разом із дружиною, вартість причепа складала близько 10 тисяч гривень. На уточнюючі запитання суду пояснив, що договори дарування грошових коштів, за які було придбано спірні автомобіль та причіп, від його батька не укладались, доручення на придбання вказаного майна також не видавались. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача, допитавши свідків, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, сторони з 22.09.2012 року по 18.12.2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області по справі № 276/343/20 від 18.12.2020 року, яке набрало законної сили 18.01.2021 року (а.сп.47-48). Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.07.2018 року, [PERSON] придбав у власність житловий будинок [ADDRESS] за 28053 грн. (а.сп.6). Згідно копії розписки від 24.03.2017 року, батько відповідача [PERSON] 24.03.2017 року отримав від [PERSON] в позику кошти в сумі 2000 доларів США для придбання автомобіля (а.сп.26). Проте, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1843/2017/101276 від 04.04.2017 року, саме відповідач [PERSON] придбав у власність 04.04.2017 року транспортний засіб марки ВАЗ 21154, 2008 року випуску (а.сп.27-28). Відповідно до копії накладної № 02/21 від 21.07.2018 року, наданої відповідачем, батько відповідача [PERSON] отримав від ФОП [PERSON] , причіп АМС-500П за 9400 грн. (а.сп.21). Однак, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником причіп - загальний пр-бортовий-в АМС 500 СТАРКОНЬ, є відповідач [PERSON] , дата реєстрації 02.08.2018 року, підстава: акт прм-прд ТОВ555796 від 26.07.2018, 180723/9п 23.07.2018 (а.сп.25 та 25 зворот). Довідками виконавчого комітету Хоршівської селищної ради Житомирської області за №№242,243 від 09.06.2021 року підтверджується, що у [PERSON] та у [PERSON] в приватній власності рахувалися сільськогосподарські тварини (а.сп.23,24) 25.02.2020 року відповідач [PERSON] продав батьку [PERSON] транспортний засіб марки ВАЗ 21154, 2008 року випуску за 10000 грн., що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу №1841/2020/1953293 від 25.02.2020 року (а.сп.29) та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.сп.25 та 25 зворот). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що проживає у с. Давидівка Хорошівського району та йому відомо, що сторони були у шлюбі, за час шлюбу придбали будинок, автомобіль та причіп, спільно вели домашнє господарство, мали чимало сільськогосподарських тварин. Вказав, що автомобіль зберігався на території домоволодіння батька відповідача, де є гараж, проте автомобілем та причепом до нього користувався [PERSON] . Аналогічні покази надав свідок [PERSON] , який проживає у с. Давидівка Хорошівського району, зазначивши, що автомобіль ВАЗ та трактор [PERSON] та [PERSON] купили разом, у них було спільне господарство та вони разом ним займались. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що весною 2017 року до неї звернувся батько відповідача [PERSON] з проханням отримати в борг 2 тис. доларів США для того щоб «поміняти автомобіль для сина» та вона їх йому надала, а [PERSON] написав їй розписку. Борг [PERSON] повернув їй до кінця 2017 року. Гроші нею передавались у валюті, при цьому відповідача під час надання позики не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що мав у власності автомобіль ВАЗ 2107, а в 2017 році хотів купити нова машину, тому продав ВАЗ 2107 і позичив у своєї знайомої [PERSON] 2 тисячі доларів США, написавши відповідну розписку. Купляти автомобіль ВАЗ 21154 свідок їздив разом із сином [PERSON] в смт. Хорошів до продавця, прізвище якого не пам`ятає. Гроші за автомобіль платив він, близько 100 тис. грн. та передавав продавцю 2 тис. дол. США, а решту в гривнях, отриманих від продажу попереднього автомобіля і отриманих від ведення домашнього господарства. Автомобіль у продавця забрали відразу, а реєстрували його вже на наступний день та свідок також їздив до сервісного центру. Однак, автомобіль зареєстрували на сина, бо він так захотів, а коли дізнався, що позивач та відповідач збираються розлучатися вирішив повернути собі автомобіль, щоб позивачка не забрала його собі. Свідок зазначив, що машина стояла в його гаражі та нею користувалися він із відповідачем. Також пояснив, що причіп до автомобіля він купував за свої гроші у м. Житомирі разом із сином [PERSON] , проте в МРЕО в подальшому причіп також було зареєстровано на відповідача. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Проте, відповідачем презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, належними та допустимими доказами не спростовано, доводи відповідача про те, що автомобіль та причіп були придбані за кошти батька, спростовується наступним. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору та підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відзиві, як на підставу своїх заперечень відповідач посилався на те, що він разом з батьками за їх кошти придбали автомобіль ВАЗ 21154, який було зареєстровано на відповідача, при цьому це були кошти за проданий батьком автомобіль ВАЗ 2107 і частина коштів була отримана батьком в позику від [PERSON] та додає розписку про те, що його батько [PERSON] 24.03.2017 року отримав від [PERSON] в позику кошти в сумі 2000 доларів США для придбання автомобіля (а.сп.26) Разом з тим, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що отримані [PERSON] кошти за договором позики використані за призначенням, а саме на придбання автомобіля марки ВАЗ 21154, 2008 року випуску та в інтересах сім`ї сторін, в той час як згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1843/2017/101276 від 04.04.2017 року покупцем автомобіля ВАЗ 21154, 2008 року випуску є саме відповідач [PERSON] , який згідно пункту 5.1 договору зобов`язаний сплатити продавцю ціну транспортного засобу. Сам по собі факт зазначення у розписці про ціль позики, безумовно не свідчить про те, що позика була витрачена за призначенням. Аналогічних висновків при розгляді справ про поділ майна подружжя дійшов Житомирський апеляційний суд у справах №296/4231/20 та №295/3322/13-ц, а також Верховний Суд у справі №638/20102/16 (постанова від 13.08.2021). Також, відповідачем не надано доказів щодо передачі його батьком [PERSON] йому грошових коштів для придбання спірного автомобіля та причепу, як і доказів наявності у [PERSON] всієї суми грошових коштів у розмірі 100800 грн., зокрема, отриманих від продажу попереднього автомобіля ВАЗ 2107, необхідних для придбання спірного автомобіля. Натомість як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів позивачу та відомостей Пенсійного фонду України про виплачені доходи відповідачу за період з жовтня 2012 року по кінець 2018 року (по час набуття спірного майна) (а.сп. 49, 58-60) сторони отримали сукупний дохід у розмірі 247740 грн. (позивач 30769,98 + відповідач 216970,34 гривень), що з урахуванням спільного ведення домашнього господарства, що підтвердили свідки в судовому засіданні, є достатнім для придбання спірного майна. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.09.2021 по справі №509/2654/17 зазначив, що колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що спірне майно придбане за особисті кошти та кошти, отримані від батьків, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження вказаного. Самі по собі пояснення батьків позивача про передачу йому коштів від продажу рухомого та нерухомого майна не можуть бути підставою для визнання за позивачем права власності на квартиру та транспортний засіб. Більше того, суд надаючи оцінку показам свідків [PERSON] та [PERSON] зазначає, що покази свідка [PERSON] свідчать лише про передачу [PERSON] грошових коштів у борг та жодним чином не підтверджують факт придбання спірного автомобіля за кошти, належні батьку відповідача, безпосереднім свідком при купівлі автомобіля свідок [PERSON] не була. Разом з тим, свідок [PERSON] є батьком відповідача, а тому є заінтересованою особою у спорі, прізвища та імені продавця він не пам`ятає, а його покази щодо валюти грошових коштів, які передавались позивачу (частина у доларах США, а частина в гривнях), його присутність в територіальному сервісному центрі під час укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля, а також придбання спірного причепа спільно із сином у м. Житомирі суперечить поясненням, наданим самим відповідачем у судовому засіданні, що спростовує доводи відповідача про походження грошових коштів, за рахунок яких придбано майно під час шлюбу сторін. Крім того, доводи відповідача про те, його батьком 21.07.2018 року було придбано причіп, який зареєстровано на відповідача, суд до уваги не бере з огляду на вказане вище та додатково виходячи з наступного. Так, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , причіп марки АМС, модель 500 Старконь, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований 02.08.2018 року за [PERSON] (а.сп.25 та 25 зворот). Відповідно до статті 34 ЗУ «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Пунктом 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року за № 1388 (далі Порядок), передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Згідно п. 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема: акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача. При цьому, серед документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, накладна на його придбання не передбачена. Разом з тим, судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником причіп - загальний пр-бортовий-в АМС 500 СТАРКОНЬ, номер шасі [NUMBER] є відповідач [PERSON] , дата реєстрації 02.08.2018 року, а підставою видачі свідоцтва став: акт прийому-передачі ТОВ555796 від 26.07.2018, а не накладна від 21.07.2018, на яку посилався відповідач, та яка, окрім того, не містить ідентифікаційного номеру такого причепу. Таким чином, відповідач не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно та не довів наявності обставин, передбачених частинами 2, 3 статті 70 СК України, тому частки сторін у праві власності на автомобіль та причеп є рівними. Отже, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] , причеп марки АМС, модель 500 Старконь, д.н.з. [NUMBER] та автомобіль марки ВАЗ 21154, 2008 року випуску, були придбані сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі та згідно зі статтею 60 СК України, вважаються спільним сумісним майном подружжя та підлягають поділу за кожним по Ѕ частці. Крім того, судом встановлено, що автомобіль марки ВАЗ 21154, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ,було відчужено відповідачем без згоди колишньої дружини (іншого співвласника) на користь свого батька [PERSON] , а грошові кошти витрачено не в інтересах сім`ї. Згідно висновку експерта № СЕ-19/106-21/9198-АВ від 19.10.2021 року, середня ринкова вартість (ціна) автомобіля ВАЗ 21154, реєстраційний номер [NUMBER] на 19.10.2021 рік складає 69743 грн. Середня ринкова вартість (ціна) автомобіля ВАЗ 21154, реєстраційний номер [NUMBER] на 25.02.2020 рік складає 67017,30 грн. (а.сп.82-90), доказів на спростування такої вартості відповідач не надав. Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц висловив позицію, що вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи. А у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Оскільки автомобіль марки ВАЗ 21154, 2008 року випуску, який є спільним сумісним майном колишнього подружжя, було відчужено відповідачем без згоди колишньої дружини (іншого співвласника), суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку про стягнення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя із відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу, у розмірі 34871 гривень 50 копійок, що відповідає вартості Ѕ частини подібного транспортного засобу на час розгляду справи судом згідно висновку експерта № СЕ-19/106-21/9198-АВ від 19.10.2021 року. Вказаний висновок також відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року (справа №726/2165/15). З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, ставилась вимога про стягнення з відповідача частини вартості спірного автомобіля в розмірі 45000 грн. та заяв про зменшення позовних вимог у порядку, передбаченому ЦПК України, позивачем не подавалось. Доводи відповідача не спростовують висновків суду, а тому судом відхиляються. На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки судом задоволено позов частково, з відповідача стягнуто частину вартості спірного автомобіля в розмірі 34871, 5 грн., що складає 77% від заявлених позивачем вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 770 гривень та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 781 (сімсот вісімдесят одна) гривня 55 копійок

Outcome: partial