Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним уточненим позовом, який обґрунтовувала тим, що вона від шлюбу з відповідачем народила доньку [PERSON]. На даний час шлюб розірвано. Після народження дитини [PERSON] не спілкувався з дитиною та вже більше восьми років не приймає ніякої участі в житті доньки, матеріально її не підтримує, не піклується про неї, не надає фінансової допомоги для забезпечення її одягом, іграшками, харчуванням, ліками чи іншим. Позивач самостійно несе всі витрати та вчиняє необхідні заходи для забезпечення дитині належних умов для життя і розвитку. Нехтування батьківськими обов'язками зі сторони батька принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. На підставі вищевикладеного, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні уточненого позову наполягала. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала уточнений позов та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав суду клопотання (а.с. 24), в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності, уточнений позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Представник третьої особи Калініченко Л.М. у судовому засіданні проти уточненого позову не заперечувала та надала суду висновок виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, в якому висловлено думку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Вислухавши представників позивача та третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 559 (а.с. 7) підтверджено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] Зі змісту рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2010 року (а.с. 8) вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. Малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 253 від 17.11.2017 року, виданої Криворізькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 117 (а.с. 9) [PERSON] виховує одна мати - [PERSON] Батько [PERSON] вихованням дитини не займається, у школі жодного разу не з'являвся. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю позивачки та бабусею малолітньої [PERSON], [INFO]. З грудня 2009 року донька з дитиною проживають разом з нею. Відповідач не приходить, на цікавиться життям доньки, матеріальної допомоги не надає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є подругою позивачки. Після того, як [PERSON] розвелась з відповідачем, вона його жодного разу не бачила, до доньки він не приходить, жодної допомоги не надає. Також у судовому засіданні в якості свідка було допитано позивача [PERSON], яка пояснила, що п'ять років вона перебувала у шлюбі з відповідачем. В червні 2009 року народилась донька [PERSON], а вже у грудні 2009 року вони почали жити окремо та припинили відносини. У 2010 році їхній шлюб було розірвано. За дев'ять років життя їхньої доньки відповідач нічого не купив, не подарував, не привітав з днем народження. У нього вже четверо дітей, тому йому все одно на дитину, він не знає в якій школі вона навчається, які в неї успіхи. На теперішній час [PERSON] проживає в цивільному шлюбі з іншим чоловіком, він утримує їхню сім'ю та має намір удочерити її доньку. Згідно з висновком Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 11 квітня 2019 року № 8/33-1239, Виконком вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. У силу ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що винна поведінка батька щодо свідомого самоухилення від виконання батьківських обов'язків знайшла своє підтвердження в матеріалах справи. У судовому засіданні безперечно доведений факт, що відповідач [PERSON] долею своєї дитини не цікавиться, не приймає участі у її вихованні та матеріальному утриманні. При цьому дитина потребує матеріальної допомоги та батьківської підтримки. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідач має бути позбавлений батьківських прав у відношенні до своєї дитини, оскільки не займається її вихованням, утриманням та не виконує свої батьківські обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі.

Outcome: approved