Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] В зазначеному житловому будинку крім неї також зареєстровані її донька [PERSON], [INFO], та онуки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З вересня 2012 року [PERSON] з дітьми не проживають за вищезазначеною адресою. Зазначає, що звернутися до відповідачів з вимогою про добровільне зняття з реєстрації місця проживання, вона не має можливості, оскільки їй невідоме їх теперішнє місце проживання, ані з донькою ані з онуками вона тривалий час не спілкується. Позивач також зазначила, що її звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав, оскільки вона найближчим часом планує разом з чоловіком переїхати до м. Вовчанськ Харківської області, де раніше проживала, а будинок за адресою: [ADDRESS] Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 03.05.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання на 30.05.2018. 30 травня 2018 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 06.07.2018. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.07.2018 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 06.08.2018. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву, в якій справу просила розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, з позовними вимогами згодна в повному обсязі. Представник третьої особи Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. В письмових поясненнях, які надійшли до суду 06.06.2018, представник третьої особи зазначив, що [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але не проживають за вказаною адресою з вересня 2012 року. Документи, які б підтверджували, що [PERSON] та її діти є власниками або співвласниками житла в службі у справах дітей відсутні. Питання про зняття з місця реєстрації громадянки [PERSON] та її дітей [PERSON] та [PERSON] розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Новопсковській райдержадміністрації (протокол № 8 від 31.05.2018), на якому членами комісії одноголосно було вирішено, що зняття з місця реєстрації дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], порушує житлові права дітей, оскільки мати [PERSON] не має власного житла, тобто інше житло для реєстрації дітей відсутнє. Представник третьої особи також зазначив, що зняття з реєстрації місця проживання малолітніх дітей без реєстрації за іншим місцем проживання суперечитиме Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», а саме ст. 12, у якій зазначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. В зв'язку з вищезазначеним, служба у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], Луганська область, що підтверджується договором купівлі продажу серії ВЕА № 112895, посвідченим 31.08.2006 приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Чернявською І.В, зареєстрованим в реєстрі за № 396, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12011744 від 02.10.2006. З довідки про склад сім'ї, виданої 13.02.2018 виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області за вих. № 502, вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею за вказаною адресою зареєстровані донька [PERSON], [INFO], а також її онуки - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно акту підтвердження не проживання, складеного депутатом Новопсковської селищної ради 7 скликання по виборчому округу № 16 [PERSON], [PERSON], [INFO], а також її діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], фактично за вищевказаною адресою не проживають з вересня 2012 року, про що також засвідчили сусіди. Відповідно до свідоцтва про народження неповнолітньої [PERSON] серії [NUMBER], виданого 22.05.2001 відділом реєстрації актів громадянського стану Вовчанського районного управління юстиції Харківської області, остання народилася в м.Вовчанськ Харківської області, та її матір'ю є [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження малолітньої [PERSON] серії [NUMBER] виданого 11.07.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції у м. Севастополі, остання народилася в м. Севастополь, та її матір'ю є - [PERSON]. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] є членом сім'ї позивача, втім не проживає з вересня 2012 року, тобто понад один рік без поважних причин в домоволодінні, що належить на праві власності позивачу, договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо винаймання спірного житла відсутні, а подальша реєстрація [PERSON] в належному позивачу будинку створює перешкоди у реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном як власником, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] При вирішенні питання про визнання неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. За приписами ч. 2, ч. 4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Оскільки суд дійшов висновку, що мати неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] - відповідач [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], діти залишили зареєстроване місце проживання разом з матір'ю, і на даний час проживають разом з матір'ю в м. Севастополь, суд приходить до висновку про можливість позбавлення неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] права користування вказаним житловим приміщенням. Суд при цьому зазначає, що діти за своїм віком не можуть залишатися за місцем проживання окремо від батьків, що в такому разі буде суперечити наведеним вище вимогам ст. 29 ЦК України. Право малолітньої особи на користування даним житловим приміщенням є також похідним від права її батьків, на яких відповідно до норм чинного сімейного законодавства покладається обов'язок щодо утримання, піклування та створення належних умов існування малолітньої дитини. Представник третьої особи в письмовому запереченні зазначає, що зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування. В даному випадку діти не є сиротами та не визнані дітьми, позбавленими батьківського піклування, тому застосування Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» є недоречним, так як згідно преамбули даного закону цей Закон визначає загальні засади соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей, забезпечує правове регулювання відносин у суспільстві, які спрямовані на реалізацію бездомними особами і безпритульними дітьми прав і свобод, передбачених Конституцією та законодавством України, створює умови для діяльності громадських та благодійних організацій, що працюють у сфері соціального захисту населення. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, яка просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] Луганської області, враховуючи визнання відповідачем позову, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 352,40 грн., та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved