Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що вона не мешкає за вказаною адресою з лютого 2014 року, а існування реєстрації відповідача порушує його права як власника житла, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за мешканця, який фактично не проживає. Позивач в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в призначений час в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Суворовський РВ у м.Херсоні УДМС України в Херсонській області в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.01.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовується. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд знаходить необхідним позов задовольнити в частині усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], оскільки достовірно встановлено, що відповідач не проживає за вказаною адресою, а її реєстрація за цією адресою порушує права позивача, як власника житла. Що стосується вимог позивача в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки позивачем не доведено порушення його законних прав відповідачем всупереч вимогам ст.ст. 10, 11 ЦПК України та не надано будь-яких доказів цього. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 243 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Outcome: partial