Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона від шлюбу з відповідачем має малолітню доньку [PERSON], [INFO] Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені у 2012 році, донька залишилась проживати разом з позивачем. Відповідач жодної участі в утриманні доньки не приймав, у зв'язку із чим рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.09.2015 року з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач також продовжував ухилятись від сплати аліментів після набрання рішенням законної сили та станом на 26.08.2016 року заборгованість [PERSON] складала 29025,42 грн. [PERSON] протягом п'яти років ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, розвитку, навчанню, лікуванню та оздоровлення доньки. Після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, відповідач телефонує доньці та позивачу виключно з метою ображати їх, погрожує та вимагає відмови позивача від аліментів. Зазначила, що фактично організація життєдіяльності доньки сторін [PERSON] залежить від рішень [PERSON], який вороже ставиться до неї, не має батьківських почуттів, бажає шкодити дитині, принижує дитину та погрожує їй, у зв'язку із чим позивач просила позов задовольнити. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що він є військовослужбовцем та з 01.08.2014 року по теперішній час проходить військову службу в м. Черкаси. Станом на 26.08.2016 року відповідач сплачував аліменти в міру своїх можливостей, оскільки орендував квартиру. Сума заборгованості, яку вказала позивач, є невірною, оскільки на сьогоднішній день заборгованість відсутня. Від своїх батьківських обов'язків він не ухилявся, оскільки певний час знаходився в зоні АТО та іноді зустрічався з донькою. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував та надав до суду висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] Вислухавши думку позивача та її представника, відповідача, представника третьої особи,, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 16.10.2004 року.. Позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач тривалий час ухиляється від своїх батьківських обов'язків щодо утримання, виховання, лікування, оздоровлення дитини. Також, зазначила, що відносини між позивачем відповідачем та їх донькою є неприязними, відповідач телефонує дитині з метою лише образити її. Відповідач заперечуючи проти вимог позивача посилався на те, що він в міру можливостей виконує свої батьківські обов'язки та сплачує аліменти, оскільки він є військовослужбовцем та проходить військову службу. Обставини, на які посилалась позивач є надуманими та необґрунтованими, на що слід зазначити наступне. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що після припинення сторонами фактичних шлюбних відносин, донька сторін [PERSON], [INFO], залишилась проживати разом з матір'ю. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.09.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 20.05.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації вбачається, що з травня 2015 року по серпень 2016 року [PERSON] не сплачував аліменти на дитину. Згідно з розрахунку заборгованості від 26.08.2016 року, виданим Солом'янським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 26.08.2016 року за №1293/17, заборгованість [PERSON] за аліментами станом на 26.08.2016 року становила 29025,42 грн. За період з грудня 2016 року по квітень 2017 року з [PERSON] було стягнуто на утримання доньки кошти в сумі 17774,00 грн. Відповідач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою про зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі виконавчого листа по справі №2-5027/15 на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій формі в розмірі 1200,00 грн., з урахуванням заборгованості щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Справа знаходиться на розгляді у Шевченківському районному суді м. Києва. Батько дитини [PERSON] не надає дозволу на виїзд дитини за кордон на оздоровлення малолітньої [PERSON]. В зв'язку з цим, позивач [PERSON] звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Справа на даний час перебуває на розгляді в суді. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS], в квартирі створені належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку дитини. Позивач [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов'язки: утримує та виховує доньку, піклується про стан її здоров'я, навчання та дозвілля. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації, яке відбулося 14.02.2018 року, розглядалось питання доцільності позбавлення батьківських [PERSON] відносно доньки. Вислухавши пояснення батька [PERSON], матері [PERSON] та самої дитини [PERSON], членами комісії було запропоновано батькам звернутися до Міського центру дитини з метою проходження медіації. Міський центр дитини Служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу КМР (КМДА) за результатами проведеної роботи надав висновок №082 від 04.05.2018 року психологічного обстеження дитини [PERSON], [INFO] У висновку зазначено, що в разі відсутності активної участі громадянина [PERSON] у житті доньки та налагодження позитивного контакту позбавлення батьківських прав, не чинитиме травматичного впливу на психіку дитини. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] З повідомлення Спеціалізованої школи І-ІІІ ступеня №82 ім. Т.Г. Шевченка з поглибленим вивченням англійської мови Шевченківського району м. Києва від 08.09.2017 року, вбачається, що малолітня [PERSON], [INFO] навчається у даній школі у 7-Б класі. Вихованням дитини та матеріальним забезпечення займається її мама [PERSON] За весь час навчання в школі, з 4 по 6 клас, батько жодного разу не приходив до школи, не відвідував батьківські збори, не спілкувався з вчителями з приводу навчання його доньки, не приходив на свята, не приводив та не забирав дитину зі школи. Зі слів матері та дитини батько не зустрічався з дитиною, не надає ніякої матеріальної допомоги та не цікавиться життям своєї доньки. З повідомлення Спеціалізованої школи І-ІІІ ступеня №82 ім. Т.Г. Шевченка з поглибленим вивченням англійської мови Шевченківського району м. Києва від 15.05.2018 року вбачається, що класний керівник 7-Б класу, в якому навчається малолітня донька сторін [PERSON], неодноразово спостерігала, як [PERSON] в школі плаче, на питання «що трапилося?», пояснювала, що телефонував батько, та як завжди погрожував, лякав, принижував. [PERSON] постійно хвилюється з приводу негативного ставлення до неї батька, має пригнічений настрій, складнощі з концентрацією на навчанні. Дитина розповіла, що батько не надає дозволу на виїзд за кордон, вимагає, щоб мама відмовилась від аліментів та інше. В класі учні обговорювали питання відносин батька та заспокоювали [PERSON]. [PERSON] повідомляла, що спілкуватись з батьком не бажає, оскільки боїться його та не довіряє йому. З висновку №082 від 04.05.2018 року, складеного Міським центром дитини вбачається, що за результатами психологічної роботи [PERSON] відкрита, цілеспрямована та відповідальна особистість. Дівчинка має прагнення до ніжності та комфорту, бажає справляти враження на оточуючих, їй притаманна впертість. Вона відчуває агресію зі сторони оточуючих, у неї в наявності багато необґрунтованих страхів, недостатність тепла й ласки та визначається тривога через незадоволення певних значимих для дівчинки дитячих потреб. У дитини повноцінно сформований образ сім'ї, потреба дівчинки у наявності дорослого чоловічої статі, на даний час, є задоволено, що констатується результатами діагностичної роботи, зокрема, дівчинка відображала вітчима як батька. Таким чином, у дитини визначається у відношенні до нього формування прив'язаності, та на даний час, спостерігається довірливе, надійне ставлення. Виявлено надійну форму емоційної прив'язаності до мами, яка задовольняє потреби дитини та проявляє до неї емоції любові, ніжності й поваги. До батька [PERSON] у дівчинки визначається уникаюча форма емоційної прив'язаності, спричинена емоційною напругою, дистанціюванням та відсутністю розуміння між ним та донькою. Крім того, враховуючи психологічні (незадоволення потреби у визнанні, самостійності та розумінні) та соціальні обставини (проживання по факту з матір'ю та пряма об'єктивна залежність від неї), дівчинка адаптувалася та замістила взаємостосунки з татом на взаємостосунки з вітчимом та друзями. Враховуючи вік дівчинки (14 років) її самостійність, часткову залежність від думки матері та оточуючих, вона, в силу свого власного розуміння, оцінює соціальну ситуацію, яка розглядається та сприймає її так «Я сама хочу позбавити його батьківських прав, тому що я не відчуваю його батьківської любові, так як він не водить мене гуляти, не купує мені нічного ….» (зі слів дівчинки). Під час проведення спільної зустрічі батько прийшов разом зі своєю новою дружиною, яка зайшла до кімнати. [PERSON] відразу запитала в тата, навіщо він її привів та повідомила, що не хоче, щоб вона була присутня на зустрічі. На прохання психолога дружина батька вийшла з кімнати. Дівчинка відразу повідомила батьку, що вона не хоче спілкуватися з ним. Тато в свою чергу почав відразу прояснювати причину її небажання зустрічатися з ним, а також те, чому вона занесла його до «чорного списку» в телефоні. В процесі прояснення ситуації дитина заплакала, однак намагалася це приховати. Батько тиснув на неї, був напружений, спантеличений, що проявлялося у тембрі голосу та нападаючому стилі спілкування з дитиною. Батько зазначив, що він бажає спілкуватися та доглядати за донькою, так як турбується про її здоров'я та різкий спад у навчанні. Були зроблені висновку, Згідно яких [PERSON] має низький рівень розвитку пізнавальних процесів, які потребують додаткового педагогічного впливу. Емоційно-вольова та особистісна сфери характеризуються емоційним дисбалансом, що притаманно підлітковому віку та, по бажанню батьків, вони можуть звернутися за психотерапевтичною допомогою з метою стабілізації психоемоційного стану дитини. У дівчинки визначено надійну форму прив'язаності до матері, яку вона повноцінно підтримує. У дитини сформована уникаюча емоційна прив'язаність до батька, що спричинено непорозуміннями між самими батьками та напруженими взаємовідносинами між [PERSON] та батьком. Однак, при налагодженні позитивного контакту між донькою та батьком є ймовірність налагодження взаємостосунків, проте батьку необхідно враховувати характеристику підліткового віку дівчинки та проявляти розуміння до самовираження дитини. У разі відсутності активної участі [PERSON] у житті доньки та налагодження позитивного контакту, позбавлення батьківських прав не чинитиме травматичного впливу на психіку дитини. Крім того, на разі, дитина має амбівалентну позицію щодо цього питання: раціонально вона розуміє та бажає позбавлення тата батьківських прав, психологічно вона бажає його визнання та розуміння. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатись зі своєю матір'ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб'єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов'язоком батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Аналогічні положення містяться в ст. 171 СК України. В судовому засіданні, яке відбулося 07.08.2018 року, була вислухана малолітня [PERSON], [INFO], яка зазначила про своє бажання позбавити батьківських прав свого батька та проживання разом з матір'ю. Крім того, в ході з'ясування думки малолітньої [PERSON], [INFO], представник відповідача почала тиснути на дитину, внаслідок чого малолітня розплакалась. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що всі питання щодо виховання [PERSON], [INFO], вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її вихованні та утриманні. Також, судом достовірно встановлено бажання малолітньої [PERSON] позбавити батьківських прав свого батька. Крім того, в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], який пояснив, що він є вітчимом малолітньої дитини. Батько [PERSON], відповідач по справі, жодної участі в утриманні та виховання дитини не приймає. В свою чергу він здійснює тиск на дитину, телефонує з погрозами, не надає дозволу на виїзд дитини за кордон та інше. Все це призводить до пригніченого стану дитини. Оцінюючи покази свідка, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідок не заінтересований в справі і підстав для обмови відповідача у нього немає, його покази не суперечать іншим матеріалам справи. Тому і підстав для сумніву у правдивості пояснень позивача стосовно ухилення відповідачем від своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON], у суду немає. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не піклується про свою доньку, не цікавиться її станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Як встановлено вище, відповідач по справі [PERSON] не займається вихованням доньки, повністю усунувся та ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не виявляє до неї будь-якої батьківської уваги та турботи. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї доньки [PERSON], [INFO], а тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно неї. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 640,00 грн. (за вимогу немайнового характеру про позбавлення батьківських прав).

Outcome: approved