Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що наказом в.о. генерального директора ДП «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» [PERSON] за № 189 від 26 листопада 2014 року її було звільнено згідно п.2 ст. 41 КЗпП України з посади головного бухгалтера підприємства на підставі втрати довір'я з боку керівника підприємства. Крім того підприємство заборгувало їй заробітну плату, яка не була виплачена при звільненні. [PERSON] вважає своє звільнення з роботи незаконним, а тому просить суд скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі, стягнути заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду. В судовому засіданні позивач підтримала позов та пояснила, що вона безперервно 35 років працювала бухгалтером на підприємстві ДП «Ніжинський комбінат хлібопродуктів». З 02.04.2012 року вона виконувала обов'язки головного бухгалтера, а з 01.07.2014 року призначена постійно на посаду головного бухгалтера. За вказаний період роботи порушення трудової дисципліни вона не допускала має подяки та заохочення. З 06.10.2014 року по 24.10.2014 року спеціалістами управління внутрішнього аудиту проводився позаплановий внутрішній аудит на підприємстві за період з 01.01.2013 року по 30.09.2014 року. На підставі наказу в.о. генерального директора підприємства її було звільнено з посади головного бухгалтера на підставі втрати довір'я з боку керівника. З наказу про звільнення вона дізналась про наявність рекомендацій зроблених на підставі внутрішнього аудиту відповідності, які послугували підставою для звільнення її з займаної посади. Вона вважає, що текст рекомендацій не містить в собі тверджень про встановлення нею конкретних винних дій та не встановлює факти її вини, не містить вимог про звільнення з посади головного бухгалтера за результатами проведеного внутрішнього аудиту відповідності. Таким чином її звільнення є незаконним та є результатом упередженого ставлення до неї з боку керівника [PERSON], який на момент її звільнення пропрацював на підприємстві всього три місяці та висловлював їй свої погрози щодо звільнення з посади. На думку позивача відверта упередженість з боку керівника та зневага до її трудових прав призвели до серцевого нападу та гіпертонічного кризу, лікування в лікарні. Гостро переживаючи втрату роботи, розлад звичних життєвих зв'язків призвело до моральних страждань, які вона оцінює в 5000 гривень. Просить суд скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі, стягнути заборгованість по заробітній платі, сума якої становить на 136 гривень більше ніж вказано в довідці відповідача, оскільки з неї незаконно на підставі висновку аудиту повторно було стягнуто 136 грн. штрафу. Просила також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представник відповідача ДП «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» [PERSON] заперечила позовні вимоги та пояснила, що позивач працювала на підприємстві ДП «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» на посаді головного бухгалтера. Після проведення позапланового внутрішнього аудиту було виявлено ряд порушень з боку головного бухгалтера [PERSON], зокрема недотримання вимог законодавства та внутрішніх регламентів щодо правильності ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, факти нарахування та виплати заробітної плати, надбавок та матеріальної допомоги працівникам підприємства із порушенням чинного законодавства. Встановлені аудитом висновки стали причиною втрати довір'я до позивачки з боку керівника, так як з нею укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Матеріали службового розслідування щодо вини позивачки були направлені в міліцію, на підставі чого порушено кримінальне провадження. Вважає, що звільнення позивача здійснене на законних підставах, так як на підставі проведеного аудиту були виявлені грубі порушення вимог ведення бухгалтерського обліку, в яких винна позивач. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача в.о генерального директора ДП «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що упередженого ставлення до позивача як головного бухгалтера підприємства, не мав. Підставою для звільнення [PERSON] з займаної посади стало виключно недотримання нею вимог законодавства щодо правильності ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, що встановлено проведеним на підприємстві аудитом. Вважає, що звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера в зв'язку з втратою до неї довір'я ним як керівником, є закономірним після виявлення вказаних недоліків в її роботі. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених вище. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Записами в трудовій книжці [PERSON] (а.с 8-10) підтверджується, що вона прийнята на роботу до Ніжинського комбінату хлібопродуктів з 14.06.1979 року. Працювала бухгалтером вказаного підприємства, виконуючою обов'язки головного бухгалтера, а з 01.07.2014 року [PERSON] призначена на посаду головного бухгалтера Державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів». Наказом № 189 від 26.11.2014 року [PERSON] звільнено з посади головного бухгалтера на підставі втрати довір'я до неї з боку керівника на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України (а.с 11). Підставою даного звільнення стали результати позапланового аудиту відповідності діяльності Держаного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» за період з 01.01.2013 року по 30.09.2014 року проведеного відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 01.10.2014 року № 380, яким виявлено ряд порушень недотримання вимог законодавства та внутрішніх регламентів щодо правильності ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, факти нарахування та виплати заробітної плати, надбавок та матеріальної допомоги працівникам підприємства із порушенням чинного законодавства. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав передбачених п.2 ст. 40 КЗпП України може бути проведена лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. На засіданні Профспілкового комітету колективу ДП «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» 03.11.2014 року прийнято Протокол № 7, з якого вбачається, що дане питання було предметом обговорення. (а.с 43). З даного протоколу вбачається, при обговоренні питання про надання згоди на звільнення відповідача членами профспілки було дано власне трактування положеннями ст. 43 КЗпП України. Члени профкому, на засіданні якого безпосередньо був присутній юрист підприємства, яка як вказано в протоколі роз'яснила норми трудового законодавства, прийшли до хибного висновку, що профспілка не має підстав вплинути на рішення керівника про звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера, з чого суд робить висновок про наявність згоди профспілки на звільнення позивача. Згідно п.2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Пункт 28 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року роз'яснює, що звільнення з підстав втрати довір'я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. На а.с. 111 мається типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 02 квітня 2012 року укладений між підприємством та працівником [PERSON], в якому не зазначено які саме грошові або товарно матеріальні цінності їй ввірені. На думку суду даний договір складений з грубим порушенням чинного законодавства, оскільки посада головного бухгалтера підприємства не передбачає укладання з працівником такого договору. Дане твердження суду ґрунтується на нормах постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦСПС від 28.12.1977 р №477/24 (чинна відповідно до постанови Верховної ради України від 12.09.1991 р № 1545-Х11) відповідно до якої затверджено Перелік посад та робіт з якими підприємством можуть бути укладені письмові договори про повну матеріальну відповідальність. В даному переліку посада головного бухгалтера відсутня. Головний бухгалтер не є матеріально відповідальною особою, оскільки його посада не передбачає виконання робіт безпосередньо пов'язаних зі зберіганням, обробленням, продажем(відпуском), перевезенням чи застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Даний висновок суду знайшов підтвердження під час дослідження посадових обов'язків позивачки, закріплених в посадовій інструкції, відповідно до яких на головного бухгалтера ДП «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» № 16, не покладено обов'язку безпосереднього обслуговування грошових або товарних цінностей, а передбачено забезпечення ведення бухгалтерського обліку та організацію роботи бухгалтерської служби на підприємстві. Стаття 41КЗпП України передбачає сукупність двох складових, наявність яких дає підстави для розірвання трудового договору з окремими категоріями працівників - вони повинні безпосередньо обслуговувати грошові або товарні цінності та вчинити винні дії, які дають підстави для втрати довір'я. В судовому засіданні встановлено, що позивачка не віднесена до визначеної законодавцем категорії працівників, які можуть бути звільнені з підстав втрати довіри. Як і не встановлено факту вчинення працівником [PERSON] розкрадання, хабарництва чи іншого корисливого правопорушення. Оскільки саме лише звернення керівництва підприємства до правоохоронних органів з приводу вчинення працівником [PERSON] правопорушення не ототожнюється з встановленням вини працівника у розкраданні чи іншого корисливого правопорушення. На час винесення наказу про звільнення як і на час розгляду справи рішення про доведеність виних дій позивачки жодним компетентним органом прийнято не було. Досліджені в судовому засіданні витяги з аудиторського звіту за результатами проведення позапланового аудиту відповідності діяльності Державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» № 24-17/16 від 24.10.2014 року містять фіксування виявлених порушень пов'язаних з веденням бухгалтерського обліку, що є порушенням посадових обов'язків головного бухгалтера, визначених посадовою інструкцією. Дана обставина дає керівнику підприємства підстави застосувати до посадової особи, винної в таких порушеннях стягнення або розгляду питання відповідності кваліфікації такої особи займаній посаді, або розірвання трудового договору з цих підстав. Однак не дають підстав для розірвання трудового договору з підстав втрати довіря в розумінні ст. 41 ч.1 п.2 КЗпП України. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що підстави для звільнення наведені в наказі від 26 листопада 2014 року про звільнення [PERSON] є такими що застосовані помилково. При вирішенні вказаного трудового спору суд також бере до уваги вимоги Конвенції № 158 Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року». Стаття 4 Конвенції передбачає, що трудові відносини з працівником не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, зв'язаних із здібностями або поведінкою працівника. Як вбачається з ст. 7 Конвенції трудові відносини з працівником не припиняються через його поведінку до тих пір, поки йому не нададуть можливість захищатись в зв'язку з висунутими проти нього обвинуваченнями. Стаття 9 зазначеної Конвенції покладає на роботодавця тягар доказування законності підстав звільнення працівника. Як встановлено судом позивач не була ознайомлена з висновками аудиторського звіту, які стали підставою її звільнення, їй не пропонували дати пояснення з приводу допущених, на думку роботодавця порушень, таким чином підприємством порушено як вимоги трудового законодавства України так і вимоги Конвенції № 158 Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця». Вищевикладене дає суду підстави вважати, що формулювання причин звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера на підставі п.2 ст.41 КЗпП України на підставі втрати довір'я до неї з боку керівника є таким, що не відповідає законодавству про працю, а наказ № 189 від 26 листопада 2014 року «Про звільнення головного бухгалтера [PERSON].» є незаконним, а тому підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно довідки ДП «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» від 22.12.2014 року № 805 (а.с 31) борг відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати за серпень 2014 р. - 4992,01 гривень; вересень 2014 р. - 3235,37 гривень; жовтень 2014 р. - 3635,94 гривень; листопад 2014 року - 40540,71 гривень, а всього 52404,03 копійки підлягає стягненню з ДП «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» на користь [PERSON] Крім того до зазначеної суми слід включити 136 гривень, які були безпідставно вирахувані із суми заробітної плати позивача в рахунок відшкодування сплати штрафу, в той час як дана сума була вирахувана з її зарплатні ще у березні 2013 року, що підтверджується розрахунковим листом (а.с. 84) і повторне стягнення даної суми у вирахування за наслідками аудиторської перевірки є помилковим. Таким чином заборгованість підприємства по заробітній платі становить 52540,03гривень У зв'язку з поновленням на роботі на користь позивача з відповідача, відповідно до вимог ч.2 ст. 235 КЗпП України слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно довідки ДП «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» від 22.12.2014 року № 806 (а.с 30) середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 5153 гривень 73 копійки, а середньоденна 205,83 гривень (довідка на а.с. 133). Час вимушеного прогулу з 27 листопада 2014 року по 04 лютого 2015 року включно становить 2 робочих дні в листопаді (2х205,83=411,66), 23 робочих дні у грудні (23х205,83=4734,09), 20 днів у січні (20х205,83=4116,60), 3 дні у лютому (3х205,83=617,49). Відповідно, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 9879,84 гривень (411,66+4734,09+4116,60+6174,90). Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди відповідно до положення ст. 237-1 КЗпП України суд виходить до того, що порушення законних прав позивача з вини відповідача внаслідок незаконного звільнення, призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, неможливості реалізувати своє право на працю призвело до моральних страждань. Таким чином позивачу була завдана моральна шкода, а тому з врахуванням характеру та обсягу заподіяних [PERSON] моральних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, ступеню вини відповідача та обставин справи, а також виходячи з засад розумності, справедливості та виваженості з ДП «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» на користь [PERSON] слід стягнути 500 гривень у відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача також належить стягнути в дохід держави 487,20 гривень судового збору.

Outcome: partial