Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач звернувся\~із вказаним\~позовом до\~суду,\~посилаючись в\~його обґрунтування\~на те,\~що 22\~травня 2021\~року приватний\~нотаріус Грисюк\~Олена Василівна видала\~виконавчий напис\~№ 36488\~про стягнення\~з позивача\~на користь\~відповідача заборгованості\~за договором\~кредиту в\~загальній сумі\~64700,86\~грн.\~Вважаючи такий\~виконавчий напис\~незаконним та\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~зазначав,\~що 22\~лютого 2017\~року постановою\~Київського апеляційного\~адміністративного суду\~по справі\~№ 826/20084/14\~визнано незаконною\~положення п.\~1,\~2\~Змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затверджених постановою\~КМУ №\~662\~від 26\~листопада 2014\~року,\~в частині\~норм,\~що передбачали\~стягнення заборгованості\~з підстав,\~що випливають\~з кредитних\~відносин без\~нотаріального посвідчення\~таких договорів.\~Постановою від\~20\~червня 2018\~року Велика\~Палата Верховного\~суду відмовила\~у задоволенні\~заяви про\~перегляд такого\~рішення.\~Позивач зазначав,\~що відповідач\~не міг\~дотриматися вимог\~щодо надання\~приватному нотаріусу\~оригіналу нотаріально\~посвідченого договору\~про надання\~кредиту,\~оскільки кредитний\~договір був\~без нотаріального\~посвідчення.\~Крім того\~відповідач не\~довів безспірності\~заборгованості.\~Таким чином\~через порушення\~процедури видачі\~виконавчого напису\~просив суд\~визнати таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~виконавчий напис\~№ 36488\~від 22\~травня 2021\~року приватного\~нотаріуса Грисюк О. В., стягнувши з відповідача на користь позивача понесені ним витрати з оплати судового збору у загальній сумі 1362 грн. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надавши заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Треті особи, приватний нотаріус\~Грисюк О.\~В.\~та приватний\~виконавець Олійник\~О.\~І.,\~у судове засідання не з`явились повторно, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином. Представники відповідача, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», у судове засідання не з`явились також повторно, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином. При цьому від представника відповідача, [PERSON] , надійшло клопотання про повторне відкладення розгляду справи через перебування в іншому процесі. Суд зауважує, що заява представника відповідача, [PERSON] , про відкладення розгляду справи є не першою, оскільки за клопотанням такого представника судом вже відкладався розгляд справи, призначений на 27 липня 2021 року об 13-00 год. Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Так на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. При цьому процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки сторони (представника сторони) до суду. Такі положення пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22 травня 2019 року по справі № 310/12817/13. З огляду на викладене, суд зазначає, що повторна неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому суд зазначає, що у даному випадку підстави для повторного відкладення розгляду справи відсутні, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що 22 травня 2021 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, [PERSON] , видала на підставі п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, виконавчий напис, реєстр № 36488,\~за яким\~з [PERSON] ,\~ [INFO] , за кредитним договором № 208310418 від 8 червня 2020 року, укладеним з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», правонаступником якого за договором від 8 вересня 2020 року № 98 є ТОВ «Таліон Плюс», правонаступником якого за договором від 5 серпня 2020 року № 05/0820-01 та передавальним актом від 15 квітня 2021 року є ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», на користь відповідача звернуто стягнення на заборгованість за період з 16 квітня 2021 року по 12 травня 2021 року на суму 63500,86 грн., а також 1200 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача в загальному розмірі 64700,86 грн. Суд також встановив, що на підставі заяви представника стягувача приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області, Олійник О. І., було 7 липня 2021 року постановою відкрито виконавче провадження № 66006973 про примусове виконання виконавчого напису нотаріусу Грисюк О. В. від 22 травня 2021 року, реєстр № 36488. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Суд зазначає, що відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції до 26 листопада 2014 року),\~документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Натомість, постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 були внесені зміни. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України\~від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесених змін, зокрема, розділ 2, за яким внесено до такого «Переліку документів» «кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису за якими додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» При цьому ухвалою від 1 листопада 2017 року Вищого адміністративного суду України постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином суд встановив, що для видачі виконавчого напису нотаріусу відповідно до «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, які для одержання виконавчого напису повинні подаватися нотаріусу в оригіналі разом із документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14. Натомість, суд встановив, що договір кредитування № 208310418 від 8 червня 2020 року, укладений позивачем із ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», не був нотаріально посвідчений, внаслідок чого у порушення ст. 87 Закону України «Про нотаріат», пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», приватним нотаріусом Грисюк О. В. було видано\~22\~травня 2021\~року спірний\~виконавчий напис,\~реєстр № 36488. Також суд зазначає, що на підставі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Тобто сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Таким чином суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур, оскільки суд повинен установити чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник безспірну заборгованість перед стягувачем. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15 а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року по справі № 916/3006/17. Суд зазначає, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем, тому не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином суд робить висновок, враховуючи положення ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: 1) з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення; 2) а також з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на наведене, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц. Таким чином, встановивши в судовому засіданні факт порушення приватним нотаріусом Грисюк О. В. процедури вчинення виконавчого напису від 22 травня 2021 року, реєстр № 36488, за яким з [PERSON] за кредитним договором № 208310418 від 8 червня 2020 року, укладеним з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» звернуто стягнення на заборгованість у загальній сумі 64700,86 грн., то вказане є самостійною та достатньою підставою для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно із переліченим вмотивуванням заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Грисюк О. В. від 22 травня 2021 року, реєстр № 36488. Згідно із ст. 141 ЦПК судові витрати позивача зі сплати судового у загальному розмірі 1362 грн. також підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] .

Outcome: approved