Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення пені по аліментах, в якій зазначає, що відповідач не сплачує аліменти за рішенням суду, тому виникла заборгованість, на яку нараховано пеню за період прострочення, яку позивач просила стягнути на її користь з відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на невиконання відповідачем судового рішення, ухилення від сплати аліментів, наявність значної заборгованості. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, заперечивши щодо стягнення суми інфляції. Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі, від якого мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про розірвання шлюбу, паспортами.(а.с. 6-7, 8-9, 10,11). Рішенням Обухівського районного суду Київської області по цивільній справі № 372/5849/13-ц стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 1200 гривень щомісячно, починаючи з 02.12.2013 року до повноліття дитини, що підтверджується судовим рішенням.(а.с. 12). Виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у ВДВС Обухівського МРУЮ, заборгованість по аліментам за період з 02.12.2013 року по 31.07.2015 року становить 49 661 грн. 29 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком державного виконавця.(а.с.15-16). Під час розгляду справи представник позивача подав позовну заяву з уточненими позовними вимогами, в якій просив стягнути з відповідача неустойку у зв'язку неповною сплатою аліментів станом на жовтень 2017 року. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку неустойка (пеня) по аліментам за період з грудня 2013 року по жовтень 2017 року складає 13440 грн. 39 коп. При цьому суд враховує, що вказаний розрахунок не спростований відповідачем та узгоджується із наявними у справі доказами, тому покладає його в основу судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбаченест.196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена уст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимогст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст.196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов'язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов'язковому виконанню. Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст.11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13). Також, передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, діяст.625 ЦК не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносин. За таких обставин, суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення 3% річних за час прострочення сплати аліментів безпідставні, як наслідок задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом в твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Така ж правова позиція закріплена в Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі за №6-113цс13. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. З урахуванням наведеного, позивачка має право на стягнення суми індексації аліментів. Станом на день подання уточненої позовної заяви (листопад 2017 року), загальна сума індексації аліментів відповідно до наданого позивачем розрахунку 5382 грн. 34 коп. Оскільки відповідач аліменти не сплачує протягом тривалого часу, заперечень щодо позову, окрім стягнення суми інфляції не представив, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги позову про стягнення неустойки по аліментам. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial