Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсним договору абандону та стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 30.12.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №40-05-012275, відповідно до якого був застрахований його автомобіль Тойота Королла, державний номер [NUMBER]. 27.01.2014 року застрахований автомобіль був викрадений. 28.01.2014 року він надав відповідачу всі документи, що підтверджують настання страхового випадку відповідно до договору страхування. Відповідно до п.19.5 договору розмір страхового відшкодування у випадку незаконного заволодіння транспортним засобом розраховується без вирахування сум страхового відшкодування, що були проведені раніше за цим договором, та з вирахуванням франшизи, зазначеної в п.11.2 цього договору. Відповідно до п.19.6 договору у разі втрати транспортного засобу внаслідок незаконного заволодіння страхове відшкодування виплачується в межах страхової суми, але не більше дійсної ринкової вартості на дату настання страхового випадку та з вирахуванням зазначеної в договорі франшизи двома частинами (при умові порушення кримінальної справи по факту незаконного заволодіння транспортним засобом): -30% від суми розрахованого страховиком страхового відшкодування протягом строку, зазначеного в п.19.2 цього договору, після надання страховику копії витягу з Єдиного реєстру досудових проваджень або довідку слідчого (прокурора), яка має містити інформацію, визначену ч.5 ст.214 КПК України по факту незаконного заволодіння транспортним засобом; -70% від суми розрахованого страховиком страхового відшкодування після надання страховику копії постанови про зупинення або закриття кримінальної справи по факту незаконного заволодіння транспортним засобом, але не пізніше 6 місяців з дати порушення кримінальної справи по факту незаконного заволодіння транспортним засобом. Відповідно до п.5.5 договору дійсна вартість транспортного засобу складає 133000 грн. Згідно п.7 договору страхова сума за договором складає 133000 грн. Відповідно до п.13.1 договору розмір збитку визначається без урахування фізичного зносу. Згідно п.19.4.1 та п.19.4.2 розмір збитку визначається без вирахування несплаченої частини страхового платежу за цим договором та без вирахування зносу транспортного засобу, визначеного на дату настання страхового випадку. Таким чином відповідач має сплатити страхове відшкодування (з урахуванням франшизи) в сумі 126350 грн двома частинами: 1)30% - 37905 грн; 2)70% - 88445 грн. Відповідно до п.19.2 договору страхове відшкодування виплачується страховиком виключно на погоджену страховиком авторизовану СТО протягом 5-ти робочих днів з дня складання страхового акту та на його підставі. Страховий акт складається страховиком протягом 10 робочих днів з дня отримання документів, зазначених в п.19.1 цього договору. Так як всі необхідні документи були подані ним 28.01.2014 року, відповідач повинен був скласти страховий акт не пізніше 11.02.2014 року і виплатити страхове відшкодування в сумі 37905 грн не пізніше 18.02.2014 року. Однак на день подачі позову страхове відшкодування не виплачене. Просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 37905 грн та моральну шкоду в сумі 5000 грн, так як за час зволікання відповідачем з виплатою страхового відшкодування він мав можливість придбати новий автомобіль. В подальшому він може бути позбавлений такої можливості через подорожчання автомобілів, що призводить до хвилювань та душевних страждань. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги, посилаючись на те, що 14.03.2014 року відповідач сплатив йому першу частину страхового відшкодування в сумі 33168 грн 70 коп, хоча мав сплатити 37905 грн не пізніше 18.02.2014 року. Друга частина страхового відшкодування в сумі 88445 грн мала бути сплачена не пізніше 27.07.2014 року, проте фактично була сплачена 01.08.2014 року в сумі 77393 грн 65 коп. Таким чином в період з 19.02.2014 року по 13.03.2014 року існувала заборгованість в сумі 37905 грн, в період з 14.03.2014року по 27.08.2014року -заборгованість в сумі 4736 грн, в період з 28.08.2014 року по 31.08.2014 року - заборгованість в сумі 93181 грн, в період з 01.09.2014 року по 30.11.2014 року - заборгованість в сумі 15787 грн. Відповідно до п.17.4.3 договору страхування страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик сплачує страхувальнику пеню в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення. Просив стягнути з відповідача на його користь недовиплачену суму страхового відшкодування в розмірі 15787грн 65коп, пеню за несвоєчасно сплачене страхове відшкодування в сумі 347 грн 22 коп, а також 3% річних в розмірі 285 грн 38 коп та інфляційні втрати з березня по жовтень 2014 року в сумі 2176 грн 91 коп та витрати на правову допомогу в сумі 200грн - всього18797 грн 17 коп. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги і просив визнати недійсним п.1.2 договору абандону від 05.03.2014 року, яким визначено суму страхового відшкодування в розмірі 110562 грн 35 коп, так як відповідач ввів його в оману, поклавши в основу суми страхового відшкодування висновок експерта, який було зроблено без огляду автомобіля. Також просив стягнути з відповідача на його користь недовиплачену суму страхового відшкодування в розмірі 15787 грн 65 коп, пеню за несвоєчасно виплачене страхове відшкодування в розмірі 877 грн 79 коп, три відсотки річних в сумі 721 грн 47 коп, інфляційні втрати за період з березня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 10532 грн 42 коп. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з урахуванням їх збільшення і просив їх задовільнити. Представник відповідача з позовом не згідна і пояснила, що при настанні страхового випадку за ризиком «незаконне заволодіння» згідно договору страхування необхідною умовою для виплати страхового відшкодування є укладення договору абандону. Такий договір було укладено між позивачем та відповідачем 05.03.2014 року. Договором абандону було погоджено суму страхового відшкодування, яка за домовленістю сторін склала 110562 грн 35 коп. Після підписання відповідачем договору абандону було складено страховий акт і 14.03.2014 року здійснено першу виплату в сумі 33168 грн 70 коп, що складає 30% від погодженої суми страхового відшкодуваня. Остаточна виплата страхового відшкодування в сумі 77393 грн 65 коп, що складає 70% від погодженої суми, була виплачена 01.08.2014 року. Вважає, що відповідач вчасно і в повному обсязі сплатив позивачу суму страхового відшкодування, а доводи позивача щодо введення його в оману при підписанні договору абандону є надуманими. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 30.12.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №40-05-012275, відповідно до якого був застрахований автомобіль Тойота Королла, державний номер [NUMBER]. Відповідно до п.5.5 договору дійсна вартість транспортного засобу складає 133000 грн. Згідно п.7 договору страхова сума за договором складає 133000 грн. Відповідно до п.13.1 договору розмір збитку визначається без урахування фізичного зносу. П.19.2 договору передбачено, що страхове відшкодування виплачується страховиком виключно на погоджену страховиком авторизовану СТО протягом 5-ти робочих днів з дня складання страхового акту та на його підставі. Страховий акт складається страховиком протягом 10 робочих днів з дня отримання документів, зазначених в п.19.1 цього договору. Згідно п.19.4.1 та п.19.4.2 розмір збитку визначається без вирахування несплаченої частини страхового платежу за цим договором та без вирахування зносу транспортного засобу, визначеного на дату настання страхового випадку. П.19.5 договору визначено, що розмір страхового відшкодування у випадку незаконного заволодіння транспортним засобом розраховується без вирахування сум страхового відшкодування, що були проведені раніше за цим договором, та з вирахуванням франшизи, зазначеної в п.11.2 цього договору. Відповідно до п.19.6 договору у разі втрати транспортного засобу внаслідок незаконного заволодіння страхове відшкодування виплачується в межах страхової суми, але не більше дійсної ринкової вартості на дату настання страхового випадку та з вирахуванням зазначеної в договорі франшизи двома частинами (при умові порушення кримінальної справи по факту незаконного заволодіння транспортним засобом): -30% від суми розрахованого страховиком страхового відшкодування протягом строку, зазначеного в п.19.2 цього договору, після надання страховику копії витягу з Єдиного реєстру досудових проваджень або довідку слідчого (прокурора), яка має містити інформацію, визначену ч.5 ст.214 КПК України по факту незаконного заволодіння транспортним засобом; -70% від суми розрахованого страховиком страхового відшкодування після надання страховику копії постанови про зупинення або закриття кримінальної справи по факту незаконного заволодіння транспортним засобом, але не пізніше 6 місяців з дати порушення кримінальної справи по факту незаконного заволодіння транспортним засобом. Згідно п.19.7 договору обов'язковою умовою для виплати страхового відшкодування за ризиком «Незаконне заволодіння» є укладення між страховиком і страхувальником угоди про абандон. Як видно з довідки СВ Шевченківського РУГУ МВС України в м.Києві №39/469 від 27.01.2014 року, 27.01.2014року позивач звернувся із заявою про незаконне заволодіння належного йому транспортного засобу Тойота Королла, державний номер [NUMBER], і 27.01.2014 року дана заява зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань. 28.01.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про подію, що має ознаки страхової. 05.03.2014 року між сторонами укладено договір №1 про передачу права власності на автомобіль Тойота Королла 1.6, реєстраційний номер [NUMBER] (АБАНДОН), відповідно до п.п.1.1,1.2 якого відповідач сплачує страхувальнику повну суму страхового відшкодування за викрадений застрахований транспортний засіб марки Тойота Королла 1.6, реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 110562 грн 35 коп, яка сплачується згідно з умовами договору страхування. Згідно п.2.1 договору абандону страхувальник, отримавши таким чином від страховика повне страхове відшкодування, при цьому передає своє право власності на майно на користь страховика. Як вбачається з висновку про вартість майна № ЦО-29040, від 28.02.2014 року, ринкова вартість автомобіля Тойота Королла, державний номер [NUMBER] на момент викрадення становить 117212 грн 35 коп. Згідно копії страхового акта № ЦО-43682-ЦО-05-0000012275-01 від 05.03.2014 року підлягає сплаті позивачу страхова виплата в сумі 33168 грн 70 коп, що становить 30% від загальної суми страхового відшкодування. Зазначена сума страхового відшкодування перерахована на рахунок позивача 14.03.2014 року, що підтверджується випискою по рахунку позивача в АТ «Дельта Банк». Інша сума страхового відшкодування в розмірі 77393 грн 65 коп, що складає 70% від загальної суми страхового відшкодування на підставі страхового акта № ЦО-48473-ЦО-05-0000012275-01 від 28.07.2014 року була перерахована на рахунок позивача 31.07.2014року та 01.08.2014 року, що підтверджується випискою по рахунку позивача в АТ «Дельта Банк». Відповідно до ст.626 ч.1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст.627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ст.203 ч.3 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.203 ч.5 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.230 ч.1 ЦКУкраїни, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ст.229 ч.1 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Судом встановлено, що відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту між сторонами було укладено договір абандону, відповідно до якого сторони в зв'язку із незаконним заволодінням транспортним засобом позивача погодили розмір страхового відшкодування в сумі 110562 грн 35 коп, Зазначена сума страхового відшкодування була виплачена позивачу двома платежами відповідно до договору страхування транспортного засобу: перша - 14.03.2014 року (після підписання позивачем договору абандону), друга - 31.07.2014 року (через 6 місяців з дати внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення). Твердження позивача з приводу введення його відповідачем в оману при підписанні договору абандону, внаслідок чого сума страхового відшкодування була визначена без огляду автомобіля на підставі відомостей з Бюлетеня авто товарознавця в порушення Методики визначення вартості матеріального збитку, суд вважає безпідставними, так як під час підписання договору абандону позивач був ознайомлений з його умовами, і погодився на його підписання з метою отримання суми страхового відшкодування, що випливає з його пояснень, даних в судовому засіданні. Не бере суд до уваги і пояснення щодо неправомірності визначення суми страхового відшкодування без огляду автомобіля, оскільки проведення такого огляду було неможливе в зв'язку з викраденням автомобіля. Щодо строків виплати страхового відшкодування, то суд вважає, що вони не були порушені відповідачем, оскільки перша сума страхового відшкодування була виплачена позивачу після підписання ним договору абандону, що відповідно до умов договору страхування є обов'язковою умовою для виплати страхового відшкодування у випадку незаконного заволодіння транспортним засобом, а, як пояснив представник відповідача, і цей факт не заперечував сам позивач, затримка з підписанням договору абандону виникла через позивача, який не погоджувався з сумою страхового відшкодування. Друга сума страхового відшкодування виплачена позивачу через 6 місяців з дати внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення, тобто в межах строків, передбачених п.19.6 договору страхування. За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання недійсним п.1.2 договору абандону, стягнення з відповідача на користь позивача частини страхового відшкодування, пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог відмовляє. Враховуючи наведене, та

Outcome: dismissed