Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 52206,57 грн., з яких: 30000 грн. сплачений авансовий платіж, 20520 грн. - пеня за несвоєчасне виконання забов'язання та 1686,57 грн. 3% річних від простроченої суми. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що на початку червня 2016 року позивач вирішила перекрити покрівлю даху власного будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Оскільки у її сусіда [PERSON] працювала бригада будівельників, [PERSON] вирішила звернутися до бригадира, відповідача по справі - [PERSON]. Після обговорення видів робіт, сторони дійшли згоди щодо вартості даних послуг в розмірі 30000 (тридцяти тисяч) грн. 00 коп. Відповідач пообіцяв протягом двох тижнів повністю виконати свої зобов'язання перед [PERSON] На початку виконання ремонтних робіт [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000 грн. (чотирьох тисяч) грн. 00 коп., а трохи пізніше 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. За отримані грошові кошти [PERSON] мав закупити будівельні матеріали та звести прибудову. Пізніше [PERSON] у присутності свого сусіда [PERSON] у власному гаражі передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000 (двадцяти тисяч) грн. 00 коп. для закупівлі будівельного матеріалу. Після цього [PERSON] деякий час виконував ремонтні роботи, а згодом взагалі перестав працювати і виконувати свої зобов'язання відповідно до умов попередніх домовленостей. [PERSON] зателефонував позивачці та повідомив, що від виконання робіт він відмовляється, пообіцяв приїхати через три дні, надати чеки, що підтверджують покупку будівельних матеріалів, а також повернути грошові кошти, які залишились, однак в подальшому на зв'язок більше не виходив.Відповідач [PERSON] у односторонньому порядку відмовився від взятих не себе зобов'язань, передбачених усним договором, що був укладений між сторонами на початку червня, чим порушив норму ст. 525 ЦКУ щодо недопустимості односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. 08.08.2016 р. [PERSON] звернулася до Індустріального ВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення правопорушення відносно неї. В ході досудового розслідування були допитані як свідки - [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON] та свідчення яких, повністю підтверджують викладені в даній позовній заяві обставини. Проте було винесено постанову про закриття кримінального провадження в якій зазначено, що відносини між сторонами є цивільно-правовими, а отже регулюються ЦК України і вирішуються в судовому порядку. Вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують Закон України «Про захист прав споживачів» та умови укладеного між ними договору. Відлік прострочення виконання зобов'язання повинен початись з 01 липня 2016 року. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ст.280 ЦПК України зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення по справі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, на яких грунтуються вимоги, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що влітку 2016 року [PERSON] уклала усний договір з відповідачем, відповідно до якого останній зобов'язався перекрити покрівлю будинку позивача, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Після обговорення видів робіт, сторони дійшли згоди щодо вартості даних послуг в розмірі 30000 (тридцяти тисяч) грн. 00 коп., які позивач передала відповідачу частинами. Згідно ч. 1, 2 ст. 205 ЦКУ правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦКУ договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 629 ЦКУ передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638. ч. 1 ст. 639 ЦКУ договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом, що й випливає з правовідносин сторін по даній справі, стосовно укладення усного договору (правочину) про виконання послуг з ремонтно-будівельних робіт. Відповідно до ст. 610 ЦКУ порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що й було скоєно відповідачем - будівельно-ремонтні роботи в повному обсязі не виконані, обумовленні двома тижнями строки виконання ремонтно-будівельних робіт не дотримані. [PERSON] порушення тягнуть за собою правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦКУ, а саме у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 614 ЦКУ особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1-3 ст. 623 ЦКУ боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. За таких обставин, суд вважає за необхідне, задовольнити позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів у розмірі 30000 грн., оскільки факт передачі позивачем відповідачу вказаних коштів підтверджується письмовими поясненнями відповідача. Крім того, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних щодо стягнення 20520 грн. - пеня за несвоєчасне виконання забов'язання та 1686,57 грн. 3% річних від простроченої суми, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. З матеріалів позовної заяви незрозуміло з якої саме дати вважається договір укладений та, в який строк повинно бути виконане відповідачем зобов'язання, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості встановити строк, з якого рахується пеня та 3% річних, а отже відмовляє у задоволенні вказаних позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial