Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування 3/4 частин квартири [ADDRESS] - [PERSON] та визнання за нею права власності на цю частину квартири. В позові зазначила, що на підставі свідоцтва № 509 від 27.01.1999 року, виданого Запорізьким машинобудівним конструкторським бюро «Прогрес», її чоловіку [PERSON] та їй на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. 20.11.2009 року [PERSON] помер. Після його смерті їх син [PERSON], відповідач у справі, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.2010 року набув право набув право власності на ? частину вказаної квартири. Після смерті чоловіка позивач перебувала у вкрай пригніченому стані, на той час вона страждала низкою захворювань, а саме: гіпертонічна хвороба 2 ступеня, церебральний атеросклероз, ішемічна хвороба серця. Скориставшись таким її станом, відповідач запропонував їй догляд та повне утримання за умови, що вона залишить йому належну їй 3/4 частини квартири. В травні 2001 року відповідач привіз її до себе у м. Сімферополь, де у нотаріуса вона підписала якісь бланки, навіть не читаючи їх, але вона була впевнена, що уклала договір довічного утримання. Після повернення у м. Запоріжжя вона продовжує проживати у спірній квартирі, фактичної передачі житла не відбулося, іншого житла у неї не має. Стан її здоровя погіршився, в 2014 році вона отримала закритий перелом стегнової кістки зі зміщенням, з того часу є нетранспортабельною, потребує постійного стороннього догляду. Позивач\~ просить визнати договір недійсним як укладений під впливом помилки, оскільки позивач була переконана, що укладає договір довічного догляду, у звязку з яким як непрацездатна за віком особа та хвора людина розраховувала на отримання від сина майнової допомоги, іншої допомоги в організації її життєдіяльності. В звязку з викладеним просить визнати договір дарування частини зазначеної квартири недійсним, бо він не відповідає її дійсному волевиявленню та визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представники позивача адвокат [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просили про його задоволення. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, у судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв до суду не подавав, а тому на підставі статей 280 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за письмовою згодою представника позивача. За таких обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає у квартирі [ADDRESS] [PERSON] у м. Запоріжжі і являється сусідкою [PERSON], знає її з 1998 року. [PERSON] живе зі своїм старшим сином та невісткою, які доглядають її. У 2014 році [PERSON]С зламала ногу. Її молодший син живе у Криму. Раніше [PERSON]С їздила до нього, а з 2014 року не спілкується з ним. Про укладення договору дарування їй нічого невідомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивача з 1973 року, проживають в одному [INFO] [PERSON], перебуває з нею у дружніх стосунках. Позивач важко перенесла смерть свого чоловіка. Їй відомо про те, що молодший син позивача мешкає у Криму. Останній раз бачила його, коли він приїздив на поховання свого батька. [PERSON] постійно живе у квартирі № 29, іншого житла вона не має. ЇЇ старший син оплачує комунальні послуги. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється сусідкою позивача, знає її більше десяти років, вона постійно живе у квартирі № 29. Її молодшого сина [PERSON] не бачила 10 років. Вислухавши пояснення представників позивача, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 24 травня 2011 позивач подарувала, а відповідач прийняв у дар 3/4 частини квартири [ADDRESS] - [PERSON] в м. Запоріжжі. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим (а. с. 33-34). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК, а відповідно до ч. 3 ст. 203\~ ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. \~ \~ \~ \~Правові наслідки правочину, вчиненого під впливом помилки, передбачені статтею 229 ЦК України, згідно з якою якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. При цьому істотне значення, зокрема,\~ має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Оцінюючи правовідносини, які склалися, суд вважає, що, укладаючи оспорювану угоду, дарувальник помилялася відносно її природи, бо вона вважала, що укладає договір довічного утримання. \~ \~ \~ Оскільки в даному випадку волевиявлення дарувальника, виражене в зазначеній угоді, не відповідало її внутрішній волі, суд вважає за необхідне позов задовольнити. \~ \~ \~ \~ Як випливає зі змісту ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. У звязку з викладеним, визнаючи договір недійсним, суд вважає за необхідне застосувати правила реституції, тобто повернути сторони в первісне становище, і визнати за позивачем право власності на спірний обєкт нерухомості. \~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved