Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 10.06.1990 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №10. В позові позивач вказує, що їх спільна дитина повнолітня, утім через органи ДРАЦС відповідач відмовляється розірвати шлюб. Причиною розпаду сім`ї позивач називає те, що останнім часом їх шлюбні відносини не складались, постійно виникали непорозуміння, в результаті чого вони припинили спільне проживання, шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, що стало підставою для звернення до суду. У визначений судом строк відповідач відзиву до суду не направив, однак надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував щодо його задоволення, просив суд розгляд справи проводити за його відсутності. У підготовче судове засідання позивач не з`явилась, у заяві, яку направила до суду, зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних у справі матеріалів, при цьому не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10.06.1990, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Судом встановлено, що сторони не бажають миритись, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Зважаючи на те, що сторони не мають наміру на збереження шлюбу, наполягають на розлученні, мають стійке волевиявлення на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що шлюб сторін втратив ознаки сім`ї, тому його збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Крім цього, відповідач позов визнав. Враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. Згідно ст. 113 СК України, суд залишає відповідачеві, за її проханням, прізвище набуте у зв`язку із реєстрацією шлюбу. Відповідно доч.1ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved