Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 22.09.2004 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO].\~Сімейне життя у них не склалося через неправильну поведінку відповідача, який постійно вчиняє сварки та бійки, у звязку з чим вони припинили спільне проживання. Відповідач інтересами сімї не цікавиться,\~ шлюб носить формальний характер, тому просить його розірвати. Одночасно просила стягнути з відповідача понесені судові витрати за сплату судового збору та залишити дитину на її вихованні. Позивач письмово повідомила про розгляд справи у її відсутність. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується повідомленням про отримання судового виклику. Копію ухвали про відкриття провадження в справі, копію позовної заяви із доданими до неї документами отримав 31.03.2018 року, відзив на позов у встановлний судом строк не подав. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.\~ Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 22.09.2004 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міського управління юстиції в Житомирській області, актовий запис № 333. Від подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та\~взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає підтримувати з відповідачем подружніх стосунків. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Визначаючи місце проживання неповнолітньої дитини сторін\~суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та розясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання\~дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України. Позивачем сплачено судовий збір при подачі позовної заяви в розмірі 704,80 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved