Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій посилається на те, що 02.06.2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. За час подружнього життя ними було придбано квартиру [ADDRESS]. Спільне життя не склалося та 21.02.2017 року за спільною згодою, шлюб був розірваний Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Відповідач оспорює право власності позивача на частину квартири, тому вона вважає дану позицію відповідача неправомірною, оскільки, дана квартира була придбана ними під час шлюбу. Зважаючи на зазначене, позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру, розташовану за адресою : [ADDRESS]; збільшити розмір частки [PERSON] у спільному сумісному майні подружжя до 2/3 частин; визнати за [PERSON] право власності на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в рахунок його 1/3 часини квартири, що розташована за адресою [ADDRESS]. 11.07.2017 року позивач через канцелярію суду подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON]: право власності на 31/100 частини квартири № 239, загальною площею 64,5 кв.м.. що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вулиця Будівельни\-ків ,будинок 13; визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON]: право власності на 31/100 частини квартири № 239, загальною площею 64,5 кв.м., що зна\-ходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вулиця Будівельників, будинок 13; визнати особистою приватною власністю [PERSON]: 38/100 частини квартири № 239 , загальною площею 64,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вулиця Будівельників, будинок 13. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов, з врахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, підтримали в повному обсязі, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,\~ заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи\~ до суду не направив.\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] пояснила, що знайома з позивачем та відповідачем, знає добре їх родину, була в них на весіллі. Подружжя приходили до неї, щоб позичити гроші для придбання квартири. Вона позичила їм 10\~000 доларів США. Вона підтвердила той факт, що у позивача були власні кошти на банківському рахунку, які вона вклала у купівлю квартири. Позичені гроші свідку частково повернула позивач та її мати. Суд, вислухавши позивача та її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02 червня 2012 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. 21 лютого 2017 року за спільною згодою шлюб був розірваний Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 86369379 від 04.05.2017 року, власником квартири за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], на підставі свідоцтва про право власність серії та номер: 14576769, виданий 13.12.2013 року реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області. Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, квартира за адресою [ADDRESS], є спільною сумісною власністю сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інте\-ресах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим дого\-вором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року) вирішуючи спори між подружжям про майно, необ\-хідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ве\-дення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Крім цього, суд при вирішенні цього спору суд приймає до уваги правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року (справа № 6-2641цс15). В Постанові зазначено, що ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таким чином, за час перебування у шлюбі за спільні кошти сторін було набуто нерухоме майно, яке, відповідно до ч. 2 ст. 61, ст. 60 СК України, є обєктами права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з довідки ПАТ КБ «Приватбанк» № ECVBUVAUSPA2EE4G від 10.07.2017 року, [PERSON] (у звязку з одруженням було змінено прізвище на [PERSON]) 21.08.2009 року було відкрито «Стандарт» на 6 міс. 26306612959923, який був активний 21.08.2009 року по 20.09.2013 року, закрито на прізвище [PERSON], 20.09.2013 року з рахунку була знята сума в розмірі 148235,89 грн. Згідно з квитанцією № 2 від 20.09.2013 року [PERSON] вніс кошти в розмірі 386503,09 грн. за Договором 66284 від 20 вересня 2013 року про участь у ФФБ. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чо\-ловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною 7 ст. 57 СК України передбачено, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, від\-повідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Пункт 24 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року передбачає, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Отже кошти, що перебували на депозитному рахунку, є особистою приватною влас\-ністю позивача, оскільки набуті нею до шлюбу з відповідачем. Таким чином,

Outcome: approved