Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який нею був в подальшому уточнений, яким вона просить: -розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, -стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. Позов обґрунтований тим, що 29.04.2011 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції було зроблено актовий запис № 160699. Від шлюбу подружжя має дитину - [PERSON], [INFO]. Однак подружнє життя не склалося, у звязку з кардинально різними поглядами на життя та ведення господарства. Постійні скандали та неповажне ставлення до позивача та спільної дитини призвели до того, що фактичні шлюбно-сімейні відносини перестали існувати, у звязку з чим подружжя вже декілька місяців разом не проживає. Оскільки дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем, вона просить стягнути з відповідача на її користь на утримання спільної дитини аліменти в розмірі 1000. Позивач в судовому засіданні підтримала позов та підтвердила обставини, якими він обґрунтований. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу, але заперечував в частині позовних вимог про стягнення аліментів, у звязку з тим, що на даний момент він не працює та перебуває на обліку як безробітний у центрі зайнятості. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 29.04.2011 р. відповідач, [PERSON], уклав шлюб з позивачем, [PERSON], зареєстрований Червонозаводським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на «Полуектову». Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ № 238820, виданого повторно 04.09.2014 року (а.с.4). Позивач та відповідач мають від шлюбу дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копіює свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 253252 (а.с. 5). За інформацією адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Харківській області відповідач має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (а.с.17). Крім того, [PERSON] з 03.06.2016 року перебуває на обліку як безробітний у центрі зайнятості, що підтверджується довідкою Харківського міського центру зайнятості від 22.06.2016 року (а.с. 26). Доказів на підтвердження наявності регулярного доходу (заробітної плати тощо) суду не надано. Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб \~припиняється \~внаслідок \~його \~розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, \~відповідно до \~статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання \~шлюбу, \~якщо \~буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, \~інтересам \~їхніх \~дітей, \~що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи знайшли своє підтвердження ті фактичні обставини, на які позивач посилалась в обґрунтування своїх позовних вимог про розірванню шлюбу. В той же час, проаналізувавши всі встановлені судом факти та надані сторонами докази, у тому числі, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 700 грн., але не менше ніж 30% від суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ, \~гарантоване право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині держави, так і за кордоном (ч.3 ст.27 Конвенції). Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, передбачені ч.1 ст.182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому у відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на користь позивачки на утримання їх спільної дитини, судом прийнято до уваги всі вищевказані обставини, які мають значення для правильного вирішення цього питання. Згідно вимог\~Закону України «Про судовий збір»,\~ст. 88 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених судом (70% від заявленого розміру позовних вимог). На підстави вищевикладеного,

Outcome: partial