Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач звернулась в суд із вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що в квітні, травні і вересні місці 2013 року на її адресу телефонували співробітники ТОВ «Кредитні ініціативи» і повідомили, що за [PERSON] рахується кредитна заборгованість, хоча жодних правовідносин фінансового характеру з даним товариством не має. З метою з»ясування даних обставин, вона направила на адресу товариства звернення і 25.10.2013 року отримала відповідь про відмову у наданні інформації, так як вона змінила своє прізвище після одруження на [PERSON]. Нею направлено повторне звернення до товариства, по тексту листа від 17.01.2014 року вона дізналась, що 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення права вимоги і внаслідок укладеного договору відбулась заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 02/38-08 від 21.07.2008 року. Також зазначено про передачу прав за договорами забезпечення і товариство, відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про іпотеку», набуло статусу нового іпотекодержателя за договором іпотеки № 02/38-08 від 21.07.2008 року. Вказує, що не підписувала вищезазначеного правочину з ПАТ «Промінвестбанк», згідно якого отримувала кредитні кошти, не має кредитної заборгованості перед ним, письмового повідомлення про відступлення права вимоги від кредитора не отримувала і, взагалі, не знала про існування таких правовідносин. З»ясовуючи факт існування таких відносин, на підтвердження змін кредитора у зобов»язанні та переходу права грошової вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором № 02/38-08 від 21.07.2008 року, їй наданий витяг з договору про відступлення прав вимоги між банком та товариством у вигляді копії першої та останньої сторінки договору, де міститься преамбула та інформація про місце знаходження сторін без розділів умов договору, а також наданий витяг додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, в якому зазначена інформація щодо номеру кредитного договору, дати його укладення та даних позичальника [PERSON], а саму копію договору не надано. Крім того, в суді розглядається цивільна справа за позовом товариства до [PERSON] про стягнення заборгованості і в матеріалах цієї справи міститься копія договору № 02/38-08 від 21.07.2008 року з підписом [PERSON]. На той момент вона мала відносини з банком, але вони стосувались іншого кредиту і він був погашений нею. Договір № 02/38-08 від 21.07.2008 року нею не підписувався і хто поставив підпис від її імені, їй невідомо і встановлення даного факту можливе шляхом проведення експертизи. Зазначає про використання товариством її персональних даних, за умови, що її згода не надавалась на їх обробку і дані дії містять ознаки порушення Закону України «Про захист персональних даних». Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить визнати договір про іпотечний кредит № 02/38-08 від 21.07.2008 року підписаний від імені [PERSON] з Публічний акціонерним товариством «Промінвестбанк» недійсним та віднести судові витрати по справі за рахунок відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, надав суду письмові пояснення та клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Крім того, пояснив, що його довіритель не могла укласти даний договір, так як в цей період мала відкриту візу та перебувала за межами України, що підтверджується копією її закордонного паспорта. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний Банк», в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, в матеріалах справи наявна заява про слухання справи у його відсутності. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмові заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просила відмовити в задоволенні позову та застосувати строки позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 202 ЦПК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Судом встановлено, що 21 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний Банк» в особі керуючого філією «Відділення Промінвестбанку в м. Ужгород» [PERSON] та [PERSON], яка відповідно до свідоцтва про зміну імені від 08.09.2011 року змінила своє прізвище на [PERSON], а відповідно до свідоцтва про одруження на [PERSON], було укладено договір про іпотечний кредит № 02/38-08 за умовами якого останній було надано кредит в розмірі 101 000 грн. із встановленою процентною ставкою 20% річних, кінцевий термін повернення 20.07.2018 року. Пунктом 7.6 вказаного договору визначено, що до укладення цього договору позичальник стверджує про умови кредитування, закріплені цим договором, були попередньо йому повідомлені банком в письмовій формі, підписання цього договору є свідченням його згоди на прийняття всіх умов договору в процесі здійснення банком його кредитування. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі, досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України та згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України п.7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Обгрунтовучи позовні вимоги, позивач посилається на те, що договір вона не підписувала, жодних відносин з банком не має, копію договору та інформацію про умови кредитування вона не отримувала. Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача грошові кошти були перераховані на картковий рахунок позивачки, банк в повному обсязі виконав взяті на себе зобов»язання, а позивач тривалий час здійснювала погашення кредиту, що підтверджується наданими суду виписками по особовому рахунку позивачки. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… За клопотанням представника позивачки по справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта № 87 від 05.08.2016 року, проведеної Кіровоградським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, предметом дослідження якої був оригінал договору № 02/38-08 від 21.07.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний Банк» в особі керуючого філією «Відділення Промінвестбанку в м. Ужгород» [PERSON] та [PERSON] виконаний [PERSON]. Експерт попереджений про кримінальну відповідальність по ст. ст. 384, 385 КК України. Суд критично оцінює пояснення представника позивача про те, що наявність даних про часткове виконання договору позивачкою не може підтверджувати факт укладення нею договору та отримання коштів, а також пояснення щодо перебування позивачки за межами України. Судом встановлено, що договір був укладений 21.07.2008 року, а згідно копії витягу із закордонного паспорта позивача АТ 232152, виданого 14.03.2002 року відповідним органом 0700, міститься інформація про виїзд останньої за межі країни 24.07.2008 року (а.с.86), що не виключає можливість підписувати будь-які документи з банком, в тому числі і перерахування грошових коштів з позичкового на поточний рахунки. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.4 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вказаний правочин вчинено позивачкою, її позов не доведений в судовому засіданні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з позивачки на користь держави підлягають судові витрати по справі в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного і ст.ст. 203, 203, 215, 638 ЦК України,

Outcome: approved