Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що шлюб між сторонами зареєстровано 16.08.1969 року у с. Перебудова Ніжинського району Чернігівської області, актовий запис №10. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактичні шлюбні відносини припинені з вересня-жовтня 1983 року. З того часу більше стосунків не було. Про подальше життя відповідача їй нічого не відомо. Спору про поділ майна немає. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Ухвалою судді від 14.11.2018 було відкрито провадження в цивільній справі. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.12.2018 закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не прибула, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач до суду та учасникам справи відзив не надіслав. Ухвалою суду від 30.01.2019 в порядку ч.1 ст.281 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16.08.1969 року у с. Перебудова Ніжинського району Чернігівської області, актовий запис №10. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - «[PERSON]», дружини - «[PERSON]» (а.с.4). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення, відсутність відзиву на позовну заяву, суд приходить до висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення у даній справі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із того, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача, однак за відсутності такої вимоги суд не стягує судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved