Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості по кредитному договору № 432/006-ФО1 від 24.01.2007 року в сумі 5103,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 133521,51 грн., посилаючись на те, що відповідач не виконує умови договору, в результаті чого утворилась заборгованість. 19 лютого 2014 року помер відповідач [PERSON]. Відповідно до спадкової справ № 29/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що з письмовою заявою від 30.07.2014 року за № 86 про прийняття спадщини, після померлого [INFO] [PERSON], звернулася його дружина [PERSON], з заявою про відмову від спадщини 19.08.2014 року за № 93 звернулася донька померлого [PERSON], інших спадкоємців немає. Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2018 року, залучено до участі у справі правонаступника померлого [PERSON], дружину - [PERSON], [INFO], мешканку [ADDRESS], ІНН [NUMBER]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] 24.01.2007 року був укладений договір кредиту № 432/006-ФО1 на споживці цілі, відповідно до якого відповідачу було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідно до п.1.1 ст.1 договору надання кредиту здійснювалось зі сплатою процентної ставки в розмірі 13% річних. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1.2 договору кредит надавався на наступні цілі: споживчі цілі. За статтями 526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Свої зобов'язання відповідач належним чином не виконує, станом на 15 вересня 2017 року загальний розмір заборгованості відповідача складає 5103,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 133521,51 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 2960,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 77439,56 грн.; строкова заборгованість за кредитом 2143,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 56081,95 грн. Ст. 611 ЦК України передбачає, що в разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені Договором або Законом. Нормами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити борг, а також відсотки. Судом встановлено, що відповідач не виконує умови договору, а тому позивач має право вимагати від боржника погашення боргу, відсотків та інших платежів, передбачених умовами договору. За ст. ст. 1049-1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позичкодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась на його банківський рахунок. Відповідно до правової позиції викладена у постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі №6-1063цс17, встановлено, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов'язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов'язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов'язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора). Таким чином, суд прийшов до висновку, про необхідність стягнення суми заборгованості за кредитним договором у валюті кредиту, без прив'язки до офіційного курсу валют НБУ, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Висновок суду грунтується на тому, що відповідачем порушені умови договору кредиту, в результаті чого утворилась заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 1001,41 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1001,41 грн.

Outcome: approved