Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, зазначивши що вони з відповідачем являються батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні. Шлюб між нею та відповідачем розірвано, відповідач проживає окремо, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Для літнього відпочинку, розвитку та оздоровлення бажає виїхати з сином до Республіки Туреччина, однак відповідач чинить їй в цьому перешкоди, відмовляється надати у передбаченому законом порядку дозвіл на виїзд неповнолітнього сина [PERSON] за кордон та дозвіл на отримання проїзного документу для дитини. У зв»язку з чим просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України [PERSON] у її супроводі без згоди та супроводу його батька на період з 15.06.2016 по 30.07.2016 а також надати дозвіл для оформлювання нею документів для тимчасового виїзду сина. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала на підставах, зазначених в позові, додатково пояснила, що сину за станом здоров»я рекомендовано санаторно-курортне оздоровлення щорічно. Просила позов задовольнити. Представник позивача позовні вимоги підтримав на підставах зазначених в позові, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення в яких зазначив, що він не ухиляється від утримання сина, на теперішній час не має заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], заперечував факт вчинення перешкод для виїзду сина за кордон, зазначивши, що він не проти надання ним необхідного дозволу на тимчасовий виїзд сина до Республіки Туречиина у разі надання позивачем дозволу на виїзд сина з ним до країни Ізраїль в період з 15.05.2016 до 05.06.2016. Також додав, що в призначені позивачем дні зустрічей у нотаріуса не з»являвся у зв»язку з відрядженням, крім того вважає, що син може оздоровитись на морі в межах України. В задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на відсутність спору, оскільки відповідач не заперечує проти надання дозволу на виїзд неповнолітнього сина за кордон. У задоволенні позову просила відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що спір може бути врегульований лише за згодою батьків. Пояснень стосовно того, що позовні вимоги [PERSON] суперечать інтересам дитини не виказувала. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено. Правовідносини, які виникли між сторонами по справі регулюються Сімейним кодексом України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] позивач з відповідачем являються батьками [PERSON], [INFO].(а.с.6) Судом встановлено, що відповідач з сім»єю не проживає, станом на час звернення позивачем з позовом до суду мав заборгованість зі сплати аліментів в сумі 11247,93грн., в ході розгляду справи дану заборгованість сплатив. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Конституцією України від 28 червня 1996 року, а саме ст.33, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Законодавством України встановлені вимоги щодо документального оформлення виїзду дитини за кордон. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із п. 1 п. 4-5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно листів, спрямованих відповідачу 03.03.2016 та 31.03.2016, [PERSON] особисто зверталась до [PERSON] з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] разом з нею до Республіки Туреччина, просила з»явитись до нотаріуса для нотаріального засвідчення необхідних документів. Вказані листи завчасно були отримані відповідачем особисто, що ним не заперечувалось в судовому засіданні,однак в узгодженні даними листами дні - 17.03.2016 та 11.04.2016 відповідач не з»являвся до нотаріуса. Неприбуття до нотаріуса відповідач обґрунтовував перебуванням у відрядженні, однак документально підтвердити це в судовому засіданні не зміг, хоча відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За період знаходження справи в провадженні суду та на день розгляду справи самостійно не оформив документи, необхідні для тимчасового виїзду дитини за кордон. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач, ухиляється від добровільного надання дозволу. Позивач в судовому засіданні обґрунтувала необхідність виїзду дитини за кордон, надала суду документи підтверджуючі намір та можливість оздоровити дитину, чітко визначила державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі, без дозволу батька, а також надала медичні документи за якими [PERSON] має хронічні захворювання, у зв»язку з чим потребує збалансованого дієтичного харчування, санаторно-курортного оздоровлення щорічно. Згідно з ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства Згідно зі ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом ч. 1 ст. 3, ст.18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Тому суд виходить з того, що ухилення одним з батьків у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі іншого з батьків має бути вмотивованою та відповідати інтересам дитини. Враховуючи, що виїзд за кордон позивач разом з сином планують здійснити на період літніх канікул, будь яких даних про те, що поїздка матиме негативні наслідки для дитини або наміру позивача на умисно не повернутися з-за кордону судом не встановлено. Обмежень прав батька дитини на піклування, спілкування чи виховання дитини судом також не встановлено, оскільки виїзд за кордон неповнолітнього сина не пов'язаний із виїздом з України на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами держави. Заперечння відповідача про надання дозволу на виїзд сина за певних умов є безпідставними, грунтуються на особистих неприязнених стосунках з позивачем та не повинні впливати на право дитини щодо відпочинку та оздоровлдення. Заперечення представника відповідача щодо відсутності спору між сторонами суд до уваги не приймає, з огляду на встановлені судом обставини. За таких обставин, суд вважає, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. У відповідності до ст.. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved