Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи позовну заяву тим, що 02 жовтня 1999 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис № 6. При реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «Колесова» на прізвище чоловіка «Олянін». Від даного шлюбу мають двох дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають із позивачем. Спільне життя у подружжя не склалось, оскільки мають несумісні характери, різні погляди на життя, різні життєві принципи та цілі, по-різному уявляємо сімейні відносини. Біля року тому позивач та відповідач почали проживати окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету. З огляду на зазначене вище позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надала заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та зазначила, що вимоги позову підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 жовтня 1999 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, про що зроблено запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АМ № 033828, видане 02 жовтня 1999 року виконавчим комітетом Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 108803, видане 05 травня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області (а.с. 5) та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 176858, видане 10 жовтня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області (а.с. 6). Спільне життя у подружжя не склалось, оскільки мають несумісні характери, різні погляди на життя, різні життєві принципи та цілі, по-різному уявляємо сімейні відносини. Біля року тому позивач та відповідач почали проживати окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету. Шлюб існує лише формально, а тому збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 55 СК України, чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Виниклі правовідносини регулюються ст.ст. 110, 112 СК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved