Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти (за минулий час - останні три роки) на утримання їхнього неповнолітнього сина в розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання їхнього сина до закінченням ним навчання - до червня 2020 року, а також просить стягнути з відповідача разово наперед додаткові витрати на дитину за навчання в розмірі 50% загальної вартості освітньої послуги за весь час навчання сина, згідно умов договору, а саме: 14 397,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що проживала з відповідачем у шлюбі 1999 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у них з відповідачем не склалось і у липні 2006 року він пішов із сімї. З цього часу син постійно проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, у свою чергу ухиляється від обовязку утримувати їхнього сина та не цікавиться інтересами дитини, хоча має постійне місце роботи, стабільні доходи, що дає йому можливість утримувати сина. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів викладених у ньому. Просять позов задоволити. Відповідач та його представник позов визнали частково, в частині сплати аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму з часу подачі позову до досягнення сином повноліття, а також в частині оплати витрат на навчання сина, але лише про факту проведеної оплати. При цьому, відповідач пояснив, що з 2015 року у нього є інша сімя, та непрацездатна матір, яка перебуває на його утриманні. Просили відмовити в решті позовних вимог, з мотивів викладених у письмових запереченнях. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], який народився 01.10.1999 року у м. Львові є сином [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-СГ №074974, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому 03.11.2009 року /а.с.7/. Неповнолітній [PERSON] проживає разом із матірю, відповідач матеріально не утримує дитину, а дохід позивача не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] показав, що матеріально його забезпечує мати. Батько їй в цьому не допомагає. Він не бачив, щоб батько давав матері будь-які гроші. Приблизно рік назад батько подарував йому зимову куртку. Спілкуватись з ним почав приблизно з 2014-2015 року. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3\~статті 181 СК України\~передбачено можливість стягнення коштів на утримання дитини (аліментів) за рішенням суду. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до частини першої\~статті 182 СК України,\~при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;\~\~інші обставини, що мають значення. Частиною 2\~ст. 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як встановлено судом, відповідач має на утриманні непрацездатну матір - [PERSON], [INFO], та створив іншу сімю, у якій у нього народилась донька [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-СГ №521894 від 22.11.2016 року/а.с.28/), яка також повністю перебуває на його утриманні/а.с.27-28/. Суд вважає, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним. Проживання відповідача окремо та наявність у нього іншої дитини, не звільняє його від виконання цього обов'язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Беручи до уваги вищенаведені обставини, зокрема матеріальне становище відповідача, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітнього сина в розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] 23-річного віку, оскільки такий розмір аліментів забезпечить належний життєвий рівень дитини. Згідно положень ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Однак, суд не погоджується з вимогою позивача про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів за минулий період, а саме починаючи з 2014 року, оскільки доводи позивача на підтвердження того, що позивачем вживались будь-які заходи щодо одержання аліментів, а відповідач ухилявся від надання матеріальної допомоги їхньому сину не підкріплені жодними доказами по справі, а відтак вказана вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як видно з договору про надання освітніх послуг №20квс17 від 16.08.2017 року /а.с.57/, вартість освітньої послуги за весь строк навчання [PERSON] у Правничому коледжі Львівського національного університету ім. Івана Франка, а саме до червня 2020 року, становить 28\~794, 00 грн. Згідно квитанції №44 від 09.08.2017 року, сином позивача на рахунок Львівського національного університету ім. Івана Франка було сплачено кошти за час навчання у коледжі у сумі 4799,00 грн. /а.с.58/. З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що з відповідача слід разово стягнути фактично понесені позивачем витрати за час навчання [PERSON] в розмірі 50% внесеної згідно квитанції суми, оскільки оплата проводиться в кінці кожного навчального семестру, за результатами якого, студент повинен підтвердити рівень знань, необхідних для продовження навчання.

Outcome: approved