Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач звернулався в суд з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по вул. Млинищі, 14, в с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської області. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за вказаною адресою проживала його бабуся [PERSON] та їй на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. 08.11.2016 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, яке вона ще за життя заповіла позивачу. Позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON], шляхом подачі до нотаріальної контори, згідно ст. 1269 ЦК України, заяви про прийняття спадщини. Позивач бажає оформити право власності на спадкове домоволодіння на своє імя, однак в нотаріальному порядку йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на домоволодіння, розташоване по вул. Млинищі, 14, в с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської області. У звязку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: вул. Млинищі, 14, в с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності. Представник відповідача Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не зявився, однак на адресу суду подав письмову заяву, у якій позов визнав, не заперечив проти його задоволення та просив справу розглянути у його відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 7 Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 311 від 21.03.2018 року станом на 01.07.1990 рік за [PERSON], яка була головою колгоспного двору, значилось господарство, розташоване по вул Млинищі, 14, в с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 3). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 03.04.2017 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані у період з 1931 року по 1980 рік (а.с. 9-12). [PERSON] (мати позивача) народилася 07.01.1959 року і її батьками були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 13). 19.07.1980 року [PERSON] (мати позивача) уклала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу ій писвоєно прізвище «Ліцовська», що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 14). 06.03.1981 року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (позивач), що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 13). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] в цілому належало майно господарського двору, розташованого за адресою: вул. Млинищі, 14, в с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської області. 08.11.2016 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Ще за життя [PERSON] посвідчила на імя [PERSON] (позивач) заповіт, яким заповіла йому все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 17.12.2015 року (а.с. 6). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON], успадкувавши належне їй домоволодіння, оскільки у шестимісячний термін, а саме 09.03.2017 року, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 2). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи №\~87/2017 від 09.03.2017 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с. 28-46), з якої вбачається, що позивач є єдиними спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. Відповідно до довідки на відкриття спадщини № 310 від 21.03.2017 року [PERSON] була постійною жителькою с. Палагичі і на день смерті була зареєстрована та проживала одна [INFO] (а.с. 4). Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по вул.\~Млинищі, 14, в с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивачу в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по вул. Млинищі, 14, в с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської області, які залишились після смерті [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] за № 126/02-31 від 13.02.2018 року (а.с. 7). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 362,59 грн. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року),

Outcome: approved