Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 6000,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано за рішенням суду від 04.12.2007. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач заначила, що відповідач по справі матеріальної допомоги не надає, дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Оскільки відповідач добровільно допомоги на утримання доньки не надає, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10.07.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 29.05.2008 року (а.с. 10). 13.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу прізвище жінки - [PERSON] (а.с. 11). Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] , [INFO] , батьками дитини є позивач та відповідач (а.с. 9). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком дитини, він за законом зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, а відтак суд доходить до висновку про покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини. Однак, позивачем у справі не надано доказів можливості сплати відповідачем аліментів в сумі 6000,00 грн. щомісячно, не надано доказів отримання заробітної плати або інших доходів, що дозволило б сплачувати вказану суму, відповідачем також не надано жодного доказу для спростування позовних вимог, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в сумі 3000,00 грн. щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь держави підлягає стягненню 840 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: partial