Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із цим позовом 12 вересня 2016 р. просила стягнути з відповідача на свою користь гроші у сумі 2 400 (дві тисячі чотириста) доларів США в гривні за курсом НБУ на день розрахунку. На обґрунтування поданого позову посилалась на те, що відповідач набув майно без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), та зобов'язаний повернути майно, у тому випадку і тоді, коли підстава на якій майно було набуто згодом відпала. Посилалась на положення ч.1 ст.1212 ЦК України. Позивач вказувала, що відповідач є власником ? частини житлового будинку [ADDRESS], Одеської області, на підставі договору дарування від 23 грудня 1999 р. Вона з відповідачем домовилась про купівлю-продаж належної відповідачу ? частини житлового будинку за 8 000 (вісім тисяч) доларів. На виконання домовленості вона надала відповідачу 2 400 (дві тисячі чотириста) доларів США, що підтверджується розпискою відповідача написаною ним власноруч. Проте, відповідач отримані від неї гроші витратив на власний розсуд, а повернути гроші або продати ? частину вказаного будинку за їхньою домовленістю - відмовився. Також, позивач просила розглядати справу за її відсутності, згідно до положень ч.2 ст.158 ЦПК України, а у разі неявки відповідача належним чином повідомленого розглядати справу з винесенням заочного рішення. Відповідач був належним чином повідомлений на судове засідання на 26 вересня 2016 р. і на 06 жовтня 2016 р., але до зали суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. За таких обставин і з урахуванням згоди позивача на заочний розгляд справи суд вважає за можливе розглянути справу із винесенням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, на підставі наявних в справі доказів і доведення перед судом їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено у судовому засіданні позивач з відповідачем домовилась про купівлю-продаж належної відповідачу ? частини будинку [ADDRESS], Одеської області за 8 000 (вісім тисяч) доларів. Судом було встановлено, що на виконання домовленості між сторонами позивач надала відповідачу 2 400 (дві тисячі чотириста) доларів США, що підтверджується розпискою відповідача написаною ним власноруч на вказану суму. Також суд встановив, що відповідач отримані від позивача гроші витратив на власний розсуд, повернути їх або продати ? частину вказаного житлового будинку за їхньою домовленістю - відмовився. Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Разом із тим зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов. По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК). З огляду на вищевикладене вимоги позивача на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України у застосуванні до правовідносин, що виникли між нею та відповідачем є безпідставними, у зв'язку з чим поданий позовом на таких підставах задоволенню не підлягає. На думку суду при визначені правової позиції позивачем не враховані положення ст.570 ЦК України. Так, згідно до положень вказаної ст. 570 ЦПК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Суд вважає, що сума, яка передається в рахунок належних за договором платежів, є саме завдатком. В разі, якщо це не буде встановлено, сплачена сума буде вважатися авансом, тобто звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. В разі невиконання зобов'язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Outcome: dismissed