Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, який згодом уточнила (а.с. 24). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання спільного сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу (заробітку) до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку ВДВС Вільнянського РУЮ, станом на 29 березня 2011 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 7534,52 грн. Крім того, на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2010 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання спільного сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 300 грн. щомісяця до закінчення навчання. Відповідно до розрахунку ВДВС Вільнянського РУЮ від 15 травня 2014 року, станом на 24 листопада 2012 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 4437,03 грн. У зв'язку з чим вона просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом б/н від 11.11.1993 у сумі 75947,96 грн., а також неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом № 2-5820/2010р. від 22.12.2010 у сумі 25886,19 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що погоджується сплатити суму лише в межах розміру заборгованості зі сплати аліментів. На обґрунтування причин несплати аліментів посилався на важкий матеріальний стан, відсутність постійного місця роботи. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим 22 грудня 1992 року Вільнянським районним відділом ЗАГС Запорізької області (а.с. 26). На підставі виконавчого листа № б/н від 11.11.1993, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягувалися аліменти на утримання сина у розмірі ? частини від усіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). Із розрахунку державного виконавця вбачається, що станом на 29 березня 2011 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за вказаним виконавчим листом у розмірі 7534,52 грн. (а.с. 8). Правильність розрахунку сторонами не оспорено. Крім того, на підставі виконавчого листа № 2-5820/2010р. від 22.12.2010, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягувалися аліменти на утримання сина у розмірі 300 грн. щомісяця до закінчення навчання (а.с. 5). Із розрахунку державного виконавця від 15 травня 2014 року вбачається, що станом на 24 листопада 2012 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за вказаним виконавчим листом у розмірі 4437,03 грн. (а.с. 25). Правильність розрахунку сторонами не оспорено. За правилами ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки судом встановлена заборгованість по сплаті аліментів, то відсутність своєї вини в її виникненні має доводити особа, яка сплачує аліменти. В підтвердження неспроможності сплачувати аліменти відповідач посилається на відсутність протягом тривалого часу постійного місця роботи. Однак ця обставина сама по собі не звільняє платника аліментів від відповідальності, передбаченої ст. 196 СК України. З огляду на цю обставину, заперечення відповідачем наявності вини у несвоєчасному виконанні аліментних зобов'язань не можуть бути прийняті. У порушення вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України. будь-яких належних доказів наявності об'єктивних причин неможливості виконувати обов'язок по утриманню дитини в розмірі, визначеному рішенням суду, відповідач не надавав. Позивачка пред'явила вимоги про стягнення неустойки за виконавчим листом б/н від 11.11.1993 у сумі 75947,96 грн., а також за виконавчим листом № 2-5820/2010р. від 22.12.2010 у сумі 25886,19 грн. Як передбачено статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Проте суд не може прийняти розрахунки позивачки, оскільки вони не в повній мірі відповідають вимогам ст. 196 СК України в частині визначення кількості днів прострочки. На підставі ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові № 6-81цс13 від 11.09.2013, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Таким чином, оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюються за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості виходячи зі всієї суми. Оскільки позивач не надала суду розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим листом б/н від 11.11.1993, який би відображав щомісячну заборгованість відповідача, а за поясненнями державного виконавця, наданими у судовому засіданні, на теперішній час матеріали виконавчого провадження знищені, надати розрахунок заборгованості не представляється можливим, суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позову в цій частині. Що ж стосується виконавчого листа № 2-5820/2010р. від 22.12.2010, то розмір пені нараховується наступним чином: За листопад 2010 року заборгованість у розмірі 19,34 грн. станом на 01.12.2010 відповідачем не сплачена, тобто прострочка дня винесення судового рішення (17.06.2014) складає 1295 днів, сума пені становить 250,45 грн. (19,34 грн./100 % х 1295 днів). За грудень 2010 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.01.2011 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 1264 дні, сума пені становить 3792,00 грн. За січень 2011 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.02.2011 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 1233 дні, сума пені становить 3699,00 грн. За лютий 2011 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.03.2011 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 1205 днів, сума пені становить 3615,00 грн. За березень 2011 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.04.2011 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 1174 дні, сума пені становить 3522,00 грн. За квітень 2011 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.05.2011 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 1144 дні, сума пені становить 3432,00 грн. За травень 2011 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.06.2011 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 1113 днів, сума пені становить 3339,00 грн. За червень 2011 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.07.2011 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 1083 дні, сума пені становить 3249,00 грн. За липень 2011 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.08.2011 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 1052 дні, сума пені становить 3156,00 грн. За серпень 2011 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.09.2011 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 1021 день, сума пені становить 3063,00 грн. За вересень 2011 року заборгованість відсутня За жовтень 2011 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.11.2011 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 960 днів, сума пені становить 2880,00 грн. За листопад 2011 року заборгованість відсутня. За грудень 2011 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.01.2012 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 899 днів, сума пені становить 2697,00 грн. За січень 2012 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.02.2012 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 868 днів, сума пені становить 2604,00 грн. За лютий 2012 року заборгованість відсутня. За березень 2012 року заборгованість відсутня. За квітень 2012 року заборгованість відсутня. За травень 2012 року заборгованість відсутня. За червень 2012 року заборгованість відсутня. За липень 2012 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.08.2012 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 686 днів, сума пені становить 2058,00 грн. За серпень 2012 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.09.2012 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 655 днів, сума пені становить 1965,00 грн. За вересень 2012 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.10.2012 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 625 днів, сума пені становить 1875,00 грн. За жовтень 2012 року заборгованість у розмірі 300,00 грн. станом на 01.11.2012 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 594 дні, сума пені становить 1782,00 грн. За листопад 2012 року заборгованість у розмірі 67,69 грн. станом на 01.12.2012 не сплачена, тобто прострочка до 17.06.2014 складає 564 дні, сума пені становить 381,77 грн. Таким чином, неустойка за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2010 року по 17.06.2014 складає 47360,22 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В судовому засіданні відповідач пояснив, що на теперішній час він офіційно не працевлаштований, інших доходів не має, тому стягнення пені за прострочення сплати аліментів поставить його у скрутне матеріальне становище. Необхідно враховувати правову природу санкції, передбаченої ст. 196 СК України, загальні положення про відповідальність. Санкція у вигляді стягнення пені спрямована на забезпечення виконання платником аліментів своїх зобов'язань, визначених ст.ст. 181, 182 СК України і її розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до стягнення пені, яка перевищує сам розмір заборгованості по аліментам. У відповідності до ст. 7, ч. 2 ст. 196 СК України,

Outcome: partial