Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 946 016,48 грн., мотивуючи його тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2002 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] до його повноліття, тобто до [INFO] . Виконавчий лист відповідно до вищезазначеного рішення знаходиться на виконанні у державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції, де постановою від 23.02.2004 року відкрито виконавче провадження. З моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання відповідач ухиляється від сплати аліментів і станом на 03.02.2016 року заборгованість по аліментам становить 64 994,56 грн. Неустойка (пеня) за період з 24.03.2003 року по 01.12.2015 року встановить 964 016,48 грн., а тому посилаючись на норми діючого законодавства просила задовольнити позов. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.05.20216 року позов [PERSON] було задоволено та стягнуто з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 946 016,48 грн. 12.04.2021 року відповідач звернувся в суд із заявою про перегляд даного заочного рішення і ухвалою суду від 23.04.2021 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.05.2016 року скасоване, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 12.05.2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов. 30.06.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив. 05.07.2021 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові та відповіді на відзив, просив позов задовольнити, вирішити спір за законодавством, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечують проти наявної суми заборгованості по сплаті аліментів та просять врахувати зміни до Сімейного Кодексу в частині статті 196, зменшити розмір пені та визначити розмір пені 50% від суми заборгованості по сплаті аліментів. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони проживали разом з 2000 року по 2003 рік та мають сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому 15.11.2000 року, актовий запис № 1653, який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2002 року відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 24.03.2003 року до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданого державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції Стрельник О.В. станом на 01.12.2015 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 64 994,56 грн. Частиною 1 статті 196 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше ніж 100 відсотків заборговані. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів станом на 03.02.2016 року в сумі 64 994,56 грн. сторонами та їх представниками не оспорюється. У відповідності до норм статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Частина 3 статті 3 ЦПК України, на яку посилається представник позивача, регулює процесуальні питання розгляду цивільних справ, але не питання матеріального права, які регламентують аліментні зобов`язання та відповідальність за їх порушення. Сімейний кодекс України не визначає дію закону в часі. У частині 1 ст. 58 Конституції України чітко визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Враховуючи, що норма статті 196 СК України в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року пом`якшує цивільну відповідальність платника аліментів у разі виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин норми статті 196 СК України в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року, тобто стягнення пені за прострочення сплати аліментів в межах 100 відсотків заборгованості. Щодо посилання представника позивача на правову позицію, висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц, суд відмічає, що вказана справа судами першої та апеляційної інстанції була вирішена відповідно 29.10.2015 року та 19.10.2016 року, тобто до набрання чинності нової редакції ч. 1 ст. 196 СК України, та Велика Палата Верховного Суду вирішувала механізм обрахування неустойки відповідно до законодавства, яке діяло на день вирішення судами справи № 572/1762/15-ц без врахування змін до ст. 196 СК України. Судом враховується, що з липня 2015 року по жовтень 2016 року відповідач проходив військову службу по мобілізації, з 06.11.2015 року по 23.10.2016 року безпосередньо перебував у зоні АТО, на даний час має незадовільний стан здоров`я, в 2017 році переніс інфаркт міокарду, страждає на цукровий діабет тип ІІ середньої важкості з ускладненнями, має хворобу серця, не має на праві власності рухомого та нерухомого майна, працює, отримує заробітну плату, на даний час має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на серпень 2018 року становить 107 781,79 грн. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, а статтями 11, 12 вказаного Закону передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Якщо платник аліментів не має доходу взагалі, розмір аліментів обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. Вказане також кореспондується частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1089 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, моральної і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення неустойки (пені) в розмірі суми заборгованості станом на лютий 2016 року, а саме 64 994,56 грн. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати в сумі 908,00 грн.

Outcome: partial