Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Позивач звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] [INFO] аліменти на утримання неповнолітніх - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23.04.2021 року (дата подання позову) і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову відзначено, що неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. Ухвалою суду від 27.04.2021 року відкрито провадження у справі, визначено порядок спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено дату судового засідання на 08.06.2021 року. У судове засідання 08.06.2021 року учасники справи не з`явився, від сторін надійшли заяви про проведення судового засідання за їх відсутності. Позивач позов підтримала, просила задовольнити, а відповідач позов визнав повністю. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 12.01.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Ванадзорським територіальним відділом ЗАЦС (Республіка Арменя) в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 12.01.2009 року зроблено запис за №8 (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] ). Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ) та [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження і- [NUMBER] ). Наразі, сторони проживають окремо, діти проживають з матір`ю, та знаходяться на її утриманні, що не заперечується сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено станом на дату ухвалення рішення суду в розмірі 2395 грн. щомісячно. Відповідно 50% складають 1197,50 грн. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказів того, що у відповідача є інші утриманці та він надає матеріальне забезпечення згідно із законом іншим особам, також доказів того, що відповідач не може надавати дітям матеріальної допомоги, та про наявність інших істотних обставин за ст.. 182 СК України, суду надано не було. Суд приймає до уваги визнання позову відповідачем. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно положень ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Тож, виходячи з наданих суду письмових доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову про стягнення аліментів з відповідача з дня звернення до суду. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, звільнення позивача від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial