Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернуіся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що його бабусі [PERSON] належав будинок [ADDRESS]: ? частина домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.1972 р., посвідченого шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою (реєстровий номер 5760), інша 1/2 частина - на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, посвідченого шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою (реєстр. № 5762) . [INFO] [PERSON] померла; за життя 10 лютого 2000 року бабуся склала заповіт, посвідчений четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою (реєстр. № 1-177), згідно якого усе належне їй майно заповіла позивачу, та в установлений законом термін позивач звернувся до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, була відкрита спадкова справа за № 346/2001. На початку 2013 р. позивач звернувся до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок [ADDRESS] після померлої бабусі [PERSON], та отримав відмову від нотаріуса, що на 1/2 частину домоволодіння, яка належала бабусі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видати свідоцтво можливо,тому що це право 10.10.1972 р. зареєстроване за бабусею у Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації під № 187-27, утім, на іншу 1/2 частину домоволодіння, яка належала бабусі на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, видати свідоцтво неможливо,у зв'язку з тим, що на це право відсутня державна реєстрація за бабусею. Для вирішення питання про державну реєстрацію позивач звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, однак рішенням № 3096562 від 12 червня 2013 року в реєстрації права власності було відмовлено; постановою нотаріуса четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 31.07.2013 р. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину домоволодіння, яка належала бабусі на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, через що позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом. Позивач вважає,що на час смерті його бабусі останній належала 12 частина домоволодіння [ADDRESS] за таких підстав: бабуся [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] з 23.01.1929 року, та подружжя за час спільного проживання побудували домоволодіння [ADDRESS]. Договір про забудову на ім'я дідуся [PERSON] був посвідчений в 1-й державній нотаріальній конторі м. Дніпропетровська 20 квітня 1947 року ( реєстр № 18668) і зареєстрований в Дніпропетровському інвентарбюро 22 квівтня 1965 року за № 187-27. [INFO] дідусь позивача ([PERSON]) помер. Після його смерті бабуся позивача ([PERSON]) у шостій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі 2 жовтня 1972 року отримала два свідоцтва : про право на спадщину (1/2 частина ) і на право власності на частку в спільному майні подружжя ( 1/2 частина), утім, через неуважне відношення з боку працівників ДМБТІ та [PERSON] при реєстрації права власності у ДМБТІ була допущена помилка, а саме штамп про реєстрацію було виставлено на «Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя від 02.10.1972 року замість « свідоцтва про право на спадщину». Таким чином право власності на частку в спільному майні подружжя залишилося незареєстрованим, але, не дивлячись на це, [PERSON] була власником 1/2 частини домоволодіння згідно діючих на той час ст.ст. 22, 24 Кодексу про шлюб та сім'ю (1969 року), та саме тому й ця частина повинна входити до складу спадщини. Домоволодіння складається з житлового будинку А-1, літньої кухні Б, гаража Г,убиральні Д, навіса Е,споруд №1-11, замощень, вартість домоволодіння 120 088,00 грн. Предмет позову становить вимога про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, яка належала померлій [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 2 жовтня 1972 року. Як на підставу позову позивач посилається на ст.ст. 524, 534, 549, 560 ЦК України (1963 p.), ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю УССР (1969 p.), ст.ст. 1216, 1218 ЦК України. У судовому засіданні представники позивача вимоги позову підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, належним чином повідомлений, не з'явився, причини неявки не повідомив, не надав заяви про розгляд справи у його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Треті особи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях; від четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника. Заслухав пояснення представників позивача та дослідивши докази в межах заявлених суду вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. [PERSON] доводиться позивачу бабусею; за життя останній належав будинок [ADDRESS]: ? частина домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.1972 р., посвідченого шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою (реєстровий номер 5760), інша 1/2 частина належала на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, посвідченого шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою (реєстр. № 5762) . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтво про смерть (а.с. 15); за життя (10 лютого 2000 р.) [PERSON] склала заповіт, посвідчений четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою (реєстр. № 1-177), згідно якого усе належне їй майно заповідала позивачу; після смерті спадкодавця [PERSON] звернувся до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, утім, постановою нотаріуса від 31.07.2013 р. у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено (а.с. 11), оскільки згідно довідки КП «ДМБТІ» від 05.03.2013 р. №1809 реєстрацію права власності станом на 31.12.2012 р. проведено6 ? частина - за гр. [PERSON], померлою 21.10.2010 р. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 02.10.1972 р. за реєстровим номером 5760 а ? частина - за гр. [PERSON], померлим [INFO], на підставі договору забудови, посвідченого 20.06.1947 р. за реєстровим номером 18668. Тобто свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 02.10.1972 р. за реєстровим номером 5762 не зареєстровано в КП «ДМБТІ». З 01.01.2013 р. реєстрація права власності проводиться в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень, в якому не передбачено реєстрацію права власності на померлого громадянина. Разом з тим, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно (а.с. 10) відмовлено в проведенні державної реєстрації за заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яку подала [PERSON], що діє на підставі довіреності, оскільки у разі смерті власника нерухомого майна первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювльний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватися в судовому порядку. За ст. 22 КУпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Судом встановлено, що ? частина домоволодіння [ADDRESS] належала [PERSON] за наступних підстав: [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] з 23.01.1929 року, та подружжя за час спільного проживання побудували домоволодіння [ADDRESS]; договір про забудову на ім'я [PERSON] був посвідчений в 1-й державній нотаріальній конторі м. Дніпропетровська 20 квітня 1947 року ( реєстр № 18668) і зареєстрований в Дніпропетровському інвентарбюро 22 квівтня 1965 року за № 187-27. Тобто дане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя на підставі ст. 22 КУпШС. [INFO] [PERSON] помер; після смерті чоловіка [PERSON] у шостій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі 2 жовтня 1972 року отримала два свідоцтва : про право на спадщину (1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]), яке належало померлому на підстав договору про забудову, посвідченого в 1-й державній держнотконторі м. Дніпропетровська 20.06.1947 р. за реєстровим номером 18668, зареєстрованого к Дніпропетровському інвентарбюро 22.04.1965 р. за №187-27) та на право власності на частку в спільному майні подружжя ( 1/2 частину будинку [ADDRESS] з господарськими спорудами, який записаний на ім'я її чоловіка) . За ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 548 зазначеного вище кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач вчасно подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі [PERSON] За наведених вище підстав суд погоджується із доводами позивача щодо наявності права власності у померлої [PERSON] на ? частину домоволодіння [ADDRESS], яка належала їх на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 02.10.1972 р., через що для суду з метою поновлення порушених прав спадкоємця вбачаються підстави для визнання за [PERSON] права власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO]. бабусі - [PERSON], яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 02.10.1972 р.

Outcome: approved