Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок [ADDRESS] . За життя померла [PERSON] залишила заповідальне розпорядження на користь відповідача. Однак [PERSON] у встановлений законом строк для прийняття спадщини до нотаріуса з відповідної заявою не зверталась, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Інших спадкоємців немає. Позивач почала проживати разом з померлою у [INFO] та продовжує проживати у житловому будинку до теперішнього часу. Прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, від спадщини не відмовлялась. Через деякий час, позивач, відповідно до вимог чинного законодавства, звернулась до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 10 січня 2020 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від її представника адвоката - Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення сповіщалась, причини неявки суду не відомі, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку літ. - А загальною площею 60,90 кв.м., житловою площею 36,80 кв.м., підсобною площею 24,10 кв.м., літньої кухні літ. - Б, сараю літ. - В, вбиральні літ. - Г, огорожі 1-3, споруди 4. За життя померла [PERSON] залишила заповідальне розпорядження від 08 серпня 2017 року, зареєстроване за № 145, на користь відповідача по справі. Однак [PERSON] у встановлений законом строк для прийняття спадщини до нотаріусу з відповідної заявою не зверталась, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Частиною 1 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статі 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Позивач почала проживати разом з померлою у [INFO] та продовжує проживати у житловому будинку до теперішнього часу. Прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, від спадщини не відмовлялась. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивач проживала разом з померлою на час відкриття спадщини, від неї не відмовлялась, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Через деякий час, позивач, відповідно до вимог чинного законодавства, звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 10 січня 2020 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду: копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на ім`я померлої [PERSON] , копію заповіту, документи підтверджуючі факт сумісного проживання позивача з померлою, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов має бути задоволено. Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved