Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 17 червня 2000 року помер її батько [PERSON], після якого залишилась спадщина, що складається з права на земельну частку (пай) члена КСП ім. 8 Березня с. Кіндрашівка Купянського району Харківської області, в розмірі 5,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості). Спадкоємцями [PERSON] є його діти, дві доньки і син : [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Позивач і [PERSON] отримали у спадок по 1/3 частині спадкового майна. [PERSON] з заявою про прийняття спадщини не зверталась, фактично спадщину не приймала і в подальшому наміру вступати у спадок не має. Як вказує позивач, вона з 17 червня 2000 року з моменту смерті спадкодавця постійно піклується про земельну частку (пай). За життя її батько відав їй оригінал Свідоцтва про право на цей земельний пай. Частка спадкового паю вже 16 років не оформлена. У звязку з чим, позивач просить визнати за нею прав власності на часину земельного паю у порядку набувальної давності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не заперечував проти позову. Від [PERSON] до суду надійшла заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала у повному обсязі, заперечень проти його задоволення не має ( а.с.39). Представник Купянської районної державної адміністрації Харківської областіКошелєва повідомила суд телефонограмою про проведення судового засідання без її участі, у вирішенні справ покладалася на розсуд суду ( а.с.58). Згідно тексту пояснень Управління Держгеокадастру у Купянському районі Харківської області,вони просять провести розгляд справи у відсутності представника Управління, вважають позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки положення ст. 344 ЦК України, на яких ґрунтуються доводи позивача, регулюють відносини, повязані з набуттям права власності на нерухоме та рухоме майно, а не відносини, повязані з реалізацією прав громадян (члена КСП) на виділення земельної ділянки із земель підприємства. Право на земельну часту (пай) це не право на конкретну земельну ділянку, а тільки право громадянина (члена КСП) на її виділення із земель підприємства ( а.с.40-41). \~З'ясувавши позиції учасників процесу і перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву [PERSON] такою, що не підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що 17 червня 2000 року помер батько позивачки [PERSON] ( а.с.6), якому за життя 02 вересня 1997 року був виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0191386, зареєстрований у книзі реєстрації 18.09.1997 року за № 467, згідно якого йому, як члену КСП ім.. 8 Березня с. Кіндршівка Купянського району Харківської області, на підставі розпорядження Купянської райдержадміністрації від 11 серпня 1997 року за № 38, належить право на земельну частку (пай)у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. 8 Березня розміром 5,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості). На даний час власниками земельної частки (паю) є [PERSON] ( 1/3 часина) та [PERSON] ( 1/3 частина) ( а.с.8,12). Після спадкодавця позивачці [PERSON] та відповідачу [PERSON] державним нотаріусом Купянської державної нотаріальної контори [PERSON] 30 серпня 2008 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/3 частці кожному на право на вказану вище земельну частку (пай) члена КСП ім. 8 Березня с. Кіндрашівка Купянського району Харківської області ( а.с.9,10). Згідно довідки Кіндрашівської сільради у володінні (користуванні) [PERSON] знаходиться земельна ділянка на території даної сільради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розміром 0,25 га, земельна частка (пай) 1,98 в умовних кадастрових гектарах, в оренді 1,98 в умовних кадастрових гектарах ( а.с.7). Позивач є спадкоємцем майна свого батька, який помер, тому 30.08.2008 року їй нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку майна [PERSON], яка складається з права на земельну частку (пай) члена КСП ім. 8 Березня с. Кіндрашівка в розмірі 5,95 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Як визначено ст.79 Земельного Кодексу України, земельна ділянка- це частина земельної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ч.1 ст 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни іх призначення. Частиною 9 ст 79-1 Земельного Кодексу України встановлено, що земельна ділянка може бути обєктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до п.17 Перехідних положень Земельного Кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Право на земельну частку (пай) це право не на конкретну земельну ділянку, а право громадянина на її виділення із земель колективної власності. Земельна частка (пай) це умовна частка землі, визначена в результаті поділу серед членів сільськогосподарського підприємства. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Статтею 119 Земельного Кодексу України визначено порядок набуття права на земельну ділянку за давністю користування (набувальна давність), який передбачає, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, можуть звернутися до органів державної влади, органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Передача земельної ділянки у власність або користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] успадкувала на підставі вищевказаного сертифікату право на земельну частку (пай) у землі КСП ім. 8 Березня розміром 5,95 в умовних кадрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). За життя спадкодавець [PERSON] не оформив своє право власності на цю землю, не отримав Державного акту на право власності на землю з відповідною державною реєстрацією. Оскільки право на земельну частку (пай) та право власності на земельну ділянку- це різні поняття, право на частку (пай) не є правом на конкретну земельну ділянку, правовідносини ст. 119 Земельного Кодексу та ст.344 Цивільного Кодексу на вказану позивачем вимогу не розповсюджуються. Отже, оскільки позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, але фактично право на земельну частку (пай) не може бути обєктом нерухомого майна, позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав. Підстави виникнення цивільних прав та обовязків, визначений ст. 11 ЦК України передбачає, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів місцевого самоврядування. Також вони можуть виникати з рішення суду у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. На підставі викладеного вище,оскільки положення ст. 344 ЦК України, ст. 119 Земельного Кодексу України, на яких ґрунтуються доводи позивача, регулюють відносини, повязані з набуттям права власності на нерухоме майно, а не відносини, повязані з реалізацією прав громадян на виділення земельної ділянки із земель колективної власності, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed