Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що позивач є власником частини житлового будинку [ADDRESS]. Влітку 2013 р. вона пустила мешкати в будинок відповідачку з трьома малолітніми дітьми та зареєструвала їх. Відповідач з дітьми проживала у неї як тимчасові мешканці до 25 січня 2015 р., а потім виїхали. На цей час їх місце проживання позивачеві невідомо. З наведених підстав позивач просить суд визнати відповідачку разом з малолітніми дітьми такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволені позову. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, в зв'язку з чим суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 6/25 частини житлового будинку [ADDRESS]. (а.с. 6) У вказаному будинку, крім позивача, зареєстровані відповідач [PERSON], разом із неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с. 5) Згідно акту квартального комітету № 17 Комунарського району м. Запоріжжя вказані особи з 25 січня 2015 р. у зазначеному будинку не проживають. (а.с. 10) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що відповідач разом з трьома неповнолітніми дітьми проживала в будинку позивача як тимчасові мешканці, взимку 2015 р. вони виїхали з будинку. Суд вважає, що реєстрація відповідача з неповнолітніми дітьми у будинку, частина якого належить позивачеві, перешкоджає власнику у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У відповідності зі ст. 406 ч.2 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. В судовому засіданні вірогідно встановлено, що у січні 2015 р. відповідач разом з неповнолітніми дітьми залишила тимчасове місце мешкання - будинок, частина якого належить позивачеві, але продовжує бути зареєстрованою за вказаною адресою, тому позивач вправі вимагати припинення сервітуту в судовому порядку. Для поновлення порушених прав позивачів суд вважає за необхідне визнати відповідача разом з неповнолітніми дітьми такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки у відповідності зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved