Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернулась\~в суд\~з позовом,\~в якому\~просить визнати частково недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 21.11.2003 року ВАР № 786098 № 1-2706 в частині передачі в приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:36:271:0001, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КР № 096069, виданий 16.02.2004 року Кіровоградським міським управлінням земельних ресурсів, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 94, згідно із яким, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , було передано у приватну власність земельну ділянку призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 1012,15 га, з кадастровим номером 3510100000:36:271:0001, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0.1012 га, кадастровий номер 3510100000:36:271:0001, розташовану за адресою: [ADDRESS] , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, посвідчену державним актом на право\~власності на\~земельну ділянку\~серії КР\~№ 096069, виданого 16.02.2004 року Кіровоградським міським управлінням земельних ресурсів, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 94, згідно із яким, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позов обґрунтовує тим, що 12.07.2012 року вона купила у [PERSON] 1/10 частку у праві власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за вищевказаною адресою, що підтверджується договором купівлі-продажу,\~посвідченим приватним\~нотаріусом Кіровоградського\~міського нотаріального\~округу Панчишиною\~С.С.\~та зареєстрованим\~в реєстрі\~за № 4093. Під час\~оформлення договору\~їй була\~надана \~інформація,\~що земельна\~ділянка під\~будинком не\~приватизована, тому в\~той час\~договір купівлі\~продажу землі\~у нотаріуса\~не оформлявся. Лише в 2020 році, коли вона звернулась до нотаріуса щодо відчуження домоволодіння їй було повідомлено, що земельна ділянка для обслуговування зазначеного будинку приватизована ще у 2004 році [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про що видано Державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку серії КР № 096069. При цьому відповідно до п.п. 1.6. вищевказаного договору зазначено, що згідно витягу з державного реєстру земель про наявність земельної ділянки у власності (користуванні) № [NUMBER] (1945), виданому 10.04.2012 року Управлінням Держкомзему у м. Кіровограді, відомості щодо права власності продавця на земельну ділянку в [ADDRESS] не зареєстровані. Також відповідно до п.п. 6.2. Договору зазначено, що до підписання цього договору нотаріусом сторонам роз`яснено зміст ст.ст. 120, 125, 126 Земельного кодексу України. На даний час, згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3510100000:36:271:0001, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,\~зареєстровано за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після якого прийняла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.09.2016 року, [PERSON] , [PERSON] . Цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:36:271:0001 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На даний час, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] ,\~зареєстровано за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З вищевикладеного слідує, що право власності на 1/10\~(одну\~десяту)\~частку у\~праві власності\~на житловий будинок зареєстровано за нею, однак земельна ділянка в порушення ч.1\~ст.\~120\~ЗК України зареєстрована за попереднім власником [PERSON] . Враховуючи, що видача державного акта, чи внесення виправлень в нього чинним законодавством не передбачена, виникла ситуація за якої вона позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на вказану земельну ділянку в порядку, передбаченому чинним законодавством, а тому вимушена звернутись в суд з даний позовом. Посилаючись на викладені обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 20.11.2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, витребувано докази. Ухвалою суду від 11.02.2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог; відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнали; представник Кропивницької міської ради надав суду заяву про розгляд справи без його участі; відповідач [PERSON] причини неявки суду не сповістив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 16 Цивільного кодексу України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1\~статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). В силу\~ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Частина 1 ст. 55 Конституції України, передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із\~ст. 6 ЗК України, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Громадяни набувають право власності на земельні ділянки також у разі купівлі-продажу, дарування та обміну. Згідно із\~ст. 22 ЗК України, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. За змістом ст. 23 ЗК України, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Згідно із ст. 30 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених\~статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Згідно із змістом ст. 44 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню. Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється радою народних депутатів відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом. Відповідно абзацу 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3 ст.152 ЗК України\~шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/10 частки у праві власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 12.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С., зареєстрованого в реєстрі за № 4093. Відповідно до п.1.6 Договору купівлі-продажу зазначено, що згідно витягу з державного реєстру земель про наявність земельної ділянки у власності (користуванні) № [NUMBER] (1945), виданому 10.04.2012 року Управлінням Держкомзему у м. Кіровограді, відомості щодо права власності продавця на земельну ділянку в [ADDRESS] не зареєстровані. Відповідно до п.п. 6.2. Договору зазначено, що до підписання цього договору нотаріусом сторонам роз`яснено зміст ст.ст. 120, 125, 126 Земельного кодексу України. Судом також встановлено, що земельна ділянка для обслуговування будинку [ADDRESS] приватизована у 2004 році [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про що видано державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку серії КР №096069. Як вбачається з інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3510100000:36:271:0001, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,\~зареєстровано за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після якого прийняла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.09.2016 року, [PERSON] , яка померла [INFO] і після її смерті фактично прийняли спадщину чоловік [PERSON] та сини [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] за життя набула право власності на 7/50 часток земельної ділянки на підставі договору дарування реєстровий № 214, посвідчений 24.02.2004 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тюртюбек О.О., що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.11.2003 року. Цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:36:271:0001 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На даний час, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] ,\~зареєстровано за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На даний час право власності на 1/10\~(одну\~десяту)\~частку у\~праві власності\~нажитловий будинок зареєстровано за позивачем [PERSON] , однак земельна ділянка в порушення ч.1\~ст.\~120\~ЗК України зареєстрована за попереднім власником [PERSON] . Як зазначає\~позивач видача державного акта, чи внесення виправлень в нього чинним законодавством не передбачена, а тому виникла ситуація за якої вона позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на вказану земельну ділянку в порядку, передбаченому чинним законодавством. Судом відмічається, що перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (частина перша статті 120 ЗК України). Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120\~ЗК України у поєднанні з нормою статті 125\~ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року по справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) зазначила, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120\~ЗК України\~у поєднанні з положеннями статті 125\~ЗК України\~у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому\~законом\~порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці.\~Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Оскільки позивачка на законних підставах є власником 1/10\~(однієї\~десятої)\~частки у\~праві власності\~на житловий будинок,\~який знаходиться\~за адресою: [ADDRESS] , а тому право на земельну ділянку з кадастровим номером 3510100000:36:271:0001 повинно визначатися пропорційно до часток у праві власності житлового будинку. За змістом правової позиції, викладеної у справі № 6-319цс15 ВСУ, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] вимог та їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача.

Outcome: approved