Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даною позовною заявою, якою просить визнати відповідача батьком [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача на її користь, на утримання доньки [PERSON], аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку щомісячно, до повноліття дитини, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнути з відповідача на її користь витрати з оплати правової допомоги у розмірі 1450 гривень. В обґрунтування вимог посилається на те, що з січня 2018 року вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, вони проживали однією сім'єю, вели спільний бюджет та витрати. У лютому 2018 року вона повідомила відповідача про те, що вагітна, він у свою чергу радів та не заперечував проти народження їх спільної дитини. У червні 2018 року він, без пояснення причин, пішов від неї, забравши всі свої особисті речі, та з того часу зв'язків з нею не підтримує. Разом із тим, відповідачу відомо, що вона народила дитину, батьком якої він визнавати себе добровільно не бажає. За захистом свої прав звертається до суду з даною позовною заявою та стверджує, що [PERSON] є батьком народженої нею [INFO] доньки. Сторони до зали судових засідань не прибули. Позивач та її представник адвокат Горелов О.Є. надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про визнання позову у повному обсязі, якою він також просить розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін, викладені ними у заявах, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 березня 2018 року [PERSON] була взята на облік в жіночій консультації КЗ «Пологовий будинок № 2 міста Маріуполя» з приводу вагітності, в терміні 8-9 тижнів. Пологи відбулись [INFO] у вказаному пологовому будинку. Відомості про батька дитини зазначені в індивідуальній картці зі слів матері - [PERSON]. Він пройшов флюорографію 19 квітня 2018 року та обстеження на ВІЛ. Згідно свідоцтва про народження, виданого 15 листопада 2018 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народилась [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 780. Батьками дитини зазначені: [PERSON], [PERSON]. Позивач у позові зазначила, що з січня 2018 року проживала з відповідачем однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та завагітніла від нього. Відповідач позов визнав, при цьому не навів будь-яких заперечень проти наведених позивачкою доводів та обгрутнувань, та викладені у позові обставини не спростував. За положеннями до ст.125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України , при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно свідоцтва про народження, батьком дитини записаний громадянин України [PERSON], запис про батька вчинено у відповідності до ст.135 Сімейного кодексу України. Статтею 128 Сімейного кодексу України, передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно правових рекомендацій, викладений у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм Сімейного Кодексу України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. ст. 213,215ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір'ю. За правилами до ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Враховуючи викладене, дослідженні по справі докази, а також визнання відповідачем свого батьківства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання батьківства [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд виходить з такого. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За ст. 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь, на утримання доньки [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку щомісячно. Відповідач позовні вимоги визнає, тим самим погоджується з відшукуваним позивачкою розміром аліментів, отже позов в цій частині також підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат, та виходить з такого. Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Так, позивачем заявлено дві вимоги (про визнання батьківства та стягнення аліментів), які задоволені судом у повному обсязі. Від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів позивач звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогою про стягнення аліментів у розмірі 704,80 гривень (розрахований станом на день пред'явлення позову). За вимогу про визнання батьківства позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 гривень. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Дана норма права кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% понесеного позивачем судового збору, що становить 352,40 гривень. Решта сплаченого позивачем судового збору (50%), що становить 352,40 гривень, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Крім того, згідно довідки адвоката Мацегори К.Ф. від 27 грудня 2018 року, [PERSON] було сплачено за професійну правничу допомогу 1450 гривень. Вказана сума покладається на відповідача у зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved