Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що сторони уклали договір позики, проте відповідач у встановлений договором строк кошти не повернула, внаслідок чого позивач вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом та просить стягнути з відповідача борг. З урахуванням того, що позика була надана в іноземній валюті, позивач просить стягнути еквіваленту у гривні по курсу, який існував на день укладення договору позики. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідачавизнав, що має місце заборгованість за договором позики у визначеної в останньому сумі, проте строк сторонами був обумовлений інший ніж визначений у договорі, а саме пізніший, отже позов пред'явлений передчасно. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.03.2013 року сторони уклади договір, який за своєю правовою природою є договором позики, оформленого розпискою згідно якого вбачається, що позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 10000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.03.2013 року становить 799300 грн. 00 коп., який остання повинна була повернути до 01.03.2014 року /а.с.4/. У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернула. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, тобто сплатити суму боргу та проценти, від простроченої суми, розмір яких встановлений вище зазначеним договором. Враховуючи наведене суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості, є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач прострочила виконання зобов'язань, що потягнуло за собою виникнення вище вказаної заборгованості. На підставі викладеного та

Outcome: approved