Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 10.03.2016 року приблизно о 09-й годині [PERSON] перебуваючи поблизу будинку [ADDRESS] , з приводу раптово виниклих неприязних відносин, вчинив з нею сварку, під час якої умисно наніс один удар дерев`яною палицею в область волосяної частини голови та один удар цією ж палицею в область кисті лівої руки, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця волосяної частини голови та синця лівої кисті, що згідно висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я. Вказані дії [PERSON] органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України. 13.06.2019 року Ніжинським міськрайонним судом постановлена ухвала про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України в зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження відносно нього. Внаслідок вчинення відносно неї злочину відповідачем, [PERSON] перенесла фізичний та психологічний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, дратівливість та інше. Тобто в зв`язку з вчиненням злочину [PERSON] позивачу завдана моральна шкода яку вона оцінює в 50000 гривень. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Щербак О.В. в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили задовольнити з підстав вказаних в позові. При цьому представник позивача пояснив, що [PERSON] отримала моральні страждання внаслідок вчинення злочину відносно неї відповідачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50000 гривень моральної шкоди. Позивач пояснила, що [PERSON] наніс їй два удари палицею, за що було порушене кримінальне провадження, але за строками давності вказане провадження було закрите. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 50000 гривень за моральні страждання спричинені відповідачем, який спричинив їй легкі тілесні ушкодження. Представник відповідача адвокат Подлуцький М.О. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та пояснив, що кримінальне провадження відносно відповідача закрите в зв`язку з закінченням строків давності, вирішуючи питання про закриття кримінального провадження вина [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, не встановлювалась. Позивачем, як особою, на яку покладено обов`язок доказування заявлених позовних вимог, доказів вчинення кримінального правопорушення відповідачем відносно неї, суду не надано. Отже в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем відносно позивача кримінального правопорушення у виді спричинення легких тілесних ушкоджень, причинного зв`язку між тілесними ушкодженнями та діями відповідача не встановлено, а тому підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди, відсутні. Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст.82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 червня 2019 року [PERSON] , [INFO] , який обвинувачувався у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.125 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №12016270180000365 від 10.03.2016 року - закрите. Зі змісту ухвали вбачається, що 10.03.2016 року близько 09-ї години [PERSON] , перебуваючи поблизу будинку [ADDRESS] , з приводу раптово виниклих неприязних відносин, вчинив сварку з [PERSON] , під час якої умисно наніс один удар дерев`яною палицею в область волосяної частини голови та один удар цією ж палицею в область кисті лівої руки [PERSON] , спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця волосяної частини голови та синця лівої кисті, що згідно висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я. Як зафіксована в ухвалі суду під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] висловив своє чітке бажання про застосування строків давності та закриття кримінального провадження відносно нього. Відповідно до положень ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ч. 1, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вбачається із матеріалів справи, при постановленні ухвали від 13.06.2019 року про закриття кримінального провадження обвинувачений [PERSON] подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та дав свою згоду на таке звільнення у зв`язку із закінченням строків давності. Враховуючи, що кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] закрито з нереабілітуючих підстав, його звільнено лише від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступнку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, суд на підставі ч.6 ст.82 ЦПК України виходить з того, що мало місце заподіяння [PERSON] [PERSON] легких тілесних ушкоджень. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже суд приходить до висновку, що спричинення позивачу моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з діями [PERSON] у виді нанесення потерпілій [PERSON] легких тілесних ушкоджень. Вчинення відповідачем 10.03.2016 року протиправного діяння щодо позивача, шляхом нанесення тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, призвело як до фізичних, так і до моральних страждань [PERSON] . Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди суд враховує роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вбачається із долучених до матеріалів справи копій медичних документів, позивач [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні державного закладу «Дорожня клінічна лікарня № 2 ст. Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця» з 26.09.16 року по 10.10.16 року (копія виписки 7217 на а.с. 13), на стаціонарному лікуванні в Київській клінічній лікарні на залізничному транспорті з 21.11.16 року по 30.11.16 року (копія виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 43063 а.с. 14); на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 з 13.03.17 р. по 25.03.17 р. (копія виписки 2314 а.с. 15); на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні Чернігівської обласної лікарні з 27.07.17 р. по 08.08.17 р., з 26.03.18 р. по 03.04.18 р., з 13.03.19 р. по 22.03.19 р. (копії виписних екепікризів а.с. 16-18). Суд вважає за необхідне зазначити, що медична документація, яка надана позивачем, не стосується предмету позову, оскільки виписки та виписні епікризи з історії хвороби [PERSON] підтверджують перебування позивача на лікуванні в різний період з кінця вересня 2016 року по 22.03.2019 року, тобто щонайменше через півроку після зазначених подій, та з приводу захворювань, які не мають відношення до дій позивача, а саме цукровий діабет, варикозна хвороба. Більш того, в медичних документах вказано, що позивач з 2000 року хворіє на цукровий діабет та кожний рік проходить стаціонарне лікування від цієї хвороби. Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як встановлено судом дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагали від потерпілої додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки відносно неї було вчинене кримінальне правопорушення, з приводу якого вона перенесла душевні хвилювання та моральні та фізичні страждання. За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що відповідач будучи чоловіком наніс позивачу жінці із застосуванням палиці по життєво важливому органу - голові, легкі тілесні ушкодження, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. При цьому суд враховує наявність у позивача хронічних хвороб, лікування яких було утруднено наявністю ушкоджень, що заподіяв відповідач. Таким чином розумним і достатнім буде розмір морального відшкодування у розмірі 10000 гривень. В задоволенні вимог в іншій частині слід відмовити. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільненою від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial