Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання спільного сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до розрахунку ВДВС Вільнянського РУЮ, станом на 11 березня 2014 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 19736,66грн. У зв'язку з чим вона просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 177663,40 грн. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, просили суд його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, зазначив, що заборгованість зі сплати аліментів та пеню він визнає та має намір її погасити, але просить суд зменшити суму заборгованості. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Відповідно до п. 1 ст.6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим 15.03.1999 Петро-Михайлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області (а.с. 5). На підставі виконавчого листа № 2-1501 від 11.11.02, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно. Із розрахунку державного виконавця вбачається, що станом на 11.03.2014 заборгованість по аліментам з 2006 по 2014 роки складає 19736,66 грн. (а.с. 12). Правильність розрахунку сторонами не оскаржено. За правилами ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки судом встановлена заборгованість по сплаті аліментів, то відсутність своєї вини в її виникненні має доводити особа, яка сплачує аліменти. В підтвердження неспроможності сплачувати аліменти відповідач посилається на відсутність протягом тривалого часу постійного місця роботи. Однак ця обставина сама по собі не звільняє платника аліментів від відповідальності, передбаченої ст. 196 СК України. З огляду на цю обставину, заперечення відповідачем наявності вини у несвоєчасному виконанні аліментних зобов'язань не можуть бути прийняті. Разом з тим, суд погоджується з доводами відповідача щодо неможливості виконувати аліментні зобов'язання у зв'язку з тим, що за стоном здоров'я він не може тривалий час влаштуватися на роботу, вказаний факт визнаний сторонами та відповідно ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. В іншій частині будь-яких належних доказів наявності об'єктивних причин неможливості виконувати обов'язок по утриманню дитини в розмірі, визначеному рішенням суду, відповідач не надавав. Позивачка пред'явила вимоги про стягнення неустойки станом на 01.02.2014 року. Як передбачено статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Відповідач погодився з розрахунком заборгованості неустойки. На підставі ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові № 6-81цс13 від 11.09.2013, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Таким чином, оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюються за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості виходячи зі всієї суми. У відповідності до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Необхідно враховувати правову природу санкції, передбаченої ст. 196 СК України, загальні положення про відповідальність. Санкція у вигляді стягнення пені спрямована на забезпечення виконання платником аліментів своїх зобов'язань, визначених ст.ст. 181, 182 СК України і її розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до стягнення пені, яка перевищує сам розмір заборгованості по аліментам. У відповідності до ст. 7, ч. 2 ст. 196 СК України,

Outcome: partial