Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 12.09.2014р.н., в розмірі 1/3 частини із всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.02.2017р. і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з відповідача в користь позивача, як дружини, аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку в розмірі 1/6 частини із всіх видів його доходу. В обгрунтування позову покликається на те, що за час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у них 12.09.2014р. народилась донька [PERSON], яка проживає з нею та перебувають повністю на її утриманні, виховання, харчування, лікування, оздоровлення та оплата всіх інших потреб дитини фактично здійснюється за її рахунок. Відповідач проживає окремо та не надає належної матеріальної допомоги на їхнє утримання, хоча зобовязаний і може її надавати. В звязку із наведеним, та неможливістю на сьогоднішній день самостійно здійснювати утримання дитини, просить вирішити питання про стягнення аліментів на дитину в судовому порядку. Крім того, просить стягувати з відповідача аліменти і на власне утримання, оскільки перебуває у скрутному матеріальному становищі та у звязку з постійним доглядом за дитиною не має можливості працювати та отримувати будь-який дохід, а відтак забезпечувати себе самостійно. В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що відповідач, як батько та чоловік, усвідомлює свій обовязок щодо утримання дитини та дружини по можливості буде такий виконувати, однак вважає необґрунтованими вимоги щодо сплати аліментів у заявлених позивачкою розмірах, погоджується на сплату аліментів у розмірі 25% на дитину та 20% на утримання дружини, а врешті вимог просить відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 квітня 2014 року сторони уклали шлюб, зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції за актовим записом № 435, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюб серії І-СГ № 227398 виданим 26.04.2014р. Як вбачається із свідоцтв про народження серії І-СГ № 430814 виданого 17.09.2014р. зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], 12.09.2014р.н., а відтак, зобовязаний утримувати її до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обовязок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них. За змістом ч.3 ст.181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Враховуючи відсутність домовленості сторін щодо виконання відповідачем обовязку по утриманню дитини, а також фактичних доказів виконання останнім такого обовязку, суд приходить до висновку, що з нього слід стягувати аліменти на утримання спільної дитини сторін до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя дитини, матеріальне становище дитини, вік та потреби на її утримання, матеріальне становище платника аліментів, стан його здоровя, вид діяльності, який працює співробітником ГУНП у Львівській області та отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати, відсутність на його утриманні інших утриманців, а також часткове визнання ним позову в частині сплати аліментів в розмірі 25% від його доходу, та приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини слід щомісячно стягувати аліменти в розмірі 1/4 частки із всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу подачі позову до суду, тобто з 27.04.2017р. і до досягнення дитиною повноліття. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на її утримання, як дружини, яка підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає діти, потребує матеріальної допомоги, не є обовязковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що відповідач не виконує свій обовязок по утриманню дружини, яка у звязку з доглядом за їхньою спільною дитиною та перебуванням у декретній відпустці по догляду за дитиною не має самостійного доходу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, офіційно працевлаштований та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини в розмірі 1/5 частини із всіх видів доходу останнього, щомісячно, до досягнення їхньою дитиною трьохрічного віку, яку також слід стягувати починаючи з 27.04.2017р. Суд не вбачає підстав для присудження аліментів за минулий час, а саме з визначеного позивачкою періоду - з 01.02.2017р., оскільки відповідно до ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. В свою чергу, позивачем та її представником не подано суду жодних доказів в підтвердження таких обставин. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн., від сплати якого позивача звільнено при подачі такого позову до суду.

Outcome: partial