Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що Прокурором Житомирської області 19 січня 2012 року відносно неї було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України і 08.02.2012 пред»явлене обвинувачення у вчиненні вказаного злочину (06.07.2012 пред»явлене кінцеве обвинувачення) та обрано міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд. Постановою від 09.07.2012 позивача відсторонено від посади начальника управління Держкомзему у Коростишівському районі внаслідок чого позивач була змушена звільнитись із займаної посади та перейти на іншу роботу. Вироком Коростишівського райсуду Житомирської області від 03.04.2013 позивача було визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України та ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16.07.2013 вказаний вирок суду першої інстанції було скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд. Вироком Коростишівського райсуду Житомирської області від 06.06.2014 позивача було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України та ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 30.09.2014 вказаний вирок суду першої інстанції було скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд. Вироком Коростишівського райсуду Житомирської області від 14.12.2015 позивача було визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, був встановлений факт незаконного обрання міри запобіжного заходу і незаконного відсторонення від посади та ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 13.07.2015 вказаний вирок суду першої інстанції було залишено в силі, а апеляційна скарга прокурора без задоволення. Таким чином, в результаті незаконних дій органів досудового слідства та суду позивач на протязі 4 років та 6 місяців (з 19.01.2012 по 13.07.2016) незаконно перебувала під слідством та судом. Незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності за злочин, який вона не скоювала зганьбило її честь та гідність, завдало непоправної шкоди її престижу та діловій репутації, обмежило її конституційні права на вільне пересування та завдало моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона весь час перебувала у стані постійного страху і стресу, суттєво були порушені її нормальні життєві зв»язки та погіршились відносини з оточуючими людьми, постійно вимушена була виправдовуватись перед рідними, колегами, знайомими та друзями. Була вимушена захищатись від незаконних звинувачень, що призвело до погіршення стану здоров»я, загострились хронічні хвороби (перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуваннях), вищевказані незаконні дії правоохоронних органів призвели до втрати авторитету та ділової репутації, була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а тому оцінює розмір завданої моральної шкоди в сумі 1000000 грн. Право на відшкодування завданої моральної шкоди закріплене у ст.ст. 56,62 Конституції України, ст.ст. 1167,1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за рахунок державного бюджету позивачу також підлягають відшкодуванню в повному обсязі понесені нею витрати на оплату послуг адвоката за надання правової допомоги і відповідно до договору про надання правової допомоги від 25.01.2012, акту здачі-прийому послуг по наданню правової допомоги від 25.07.2016 та касових ордерів № 1 від 25.01.2012, № 2 від 16.02.2012, №3 від 28.03.2012, №4 від 18.04.2012, № 5 від 08.05.2012, №6 від 05.08.2016 позивачем було сплачено захиснику 71тис. 100грн. гонорару, що підлягає відшкодуванню за рахунок державного бюджету. Таким чином, позивач просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на її користь 71100грн. в рахунок відшкодування понесених витрат на оплату послуг адвоката у зв»язку з наданням правової допомоги та 1000000грн. моральної шкоди у зв»язку з незаконними діями органів досудового слідства. В ході розгляду справи позивач та її представник позовні вимоги підтримали, вкладені в позовній заяві доводи підтримують та крім цього представник позивача пояснив, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої вона визначала виходячи з глибини фізичних та душевних страждань, тривалого періоду перебування під слідством та судом, також врахована судова практика з цього питання та пояснив, що у відкритті касаційного провадження за скаргою прокурора відмовлено, про що є відповідне рішення в реєстрі. Просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що відповідач ніяких незаконних дій відносно позивача не вчиняв, ні в яких відносинах з останньою не перебував, прав позивача не порушували, а тому вимоги до них є безпідставними. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи позовні вимоги не підтримав, суду пояснив, що на даний час вимоги позивача є безпідставними, оскільки рішення судів оскаржено в касаційному порядку, а тому до вирішення питання касаційною інстанцією відсутні підстави для задоволення позову. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, на засадах змагальності в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом встановлено, що Прокурором Житомирської області 19 січня 2012 року відносно позивача було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України і 08.02.2012 пред»явлене обвинувачення у вчиненні вказаного злочину (06.07.2012 пред»явлене кінцеве обвинувачення) та обрано міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд. Постановою від 09.07.2012 позивача відсторонено від посади начальника управління Держкомзему у Коростишівському районі внаслідок чого позивач була змушена звільнитись із займаної посади та перейти на іншу роботу. Вироком Коростишівського райсуду Житомирської області від 03.04.2013 позивача було визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України та ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16.07.2013 вказаний вирок суду першої інстанції було скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд. Вироком Коростишівського райсуду Житомирської області від 06.06.2014 позивача було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України та ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 30.09.2014 вказаний вирок суду першої інстанції було скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд. Вироком Коростишівського райсуду Житомирської області від 14.12.2015 позивача було визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, був встановлений факт незаконного обрання міри запобіжного заходу і незаконного відсторонення від посади та ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 13.07.2015 вказаний вирок суду першої інстанції було залишено в силі, а апеляційна скарга прокурора без задоволення. Таким чином, враховуючи викладене, то в результаті незаконних дій органів досудового слідства позивач на протязі 4 років та 6 місяців (з 19.01.2012 по 13.07.2016) незаконно перебувала під слідством та судом. У відповідності до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ч.1 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода , завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно ч.7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. У відповідності до ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Також, у відповідності до ст.2 вищевказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; Згідно ч.5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода. Таким чином, виходячи з викладеного, та аналізу вказаного законодавства, суд приходить до висновку, що незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності за злочин, який вона не скоювала, незаконне застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, незаконне відсторонення від посади зганьбило її честь та гідність, завдало непоправної шкоди її престижу та діловій репутації, обмежило її конституційні права на вільне пересування та завдало моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона весь час перебувала у стані постійного страху і стресу, суттєво були порушені її нормальні життєві зв»язки та погіршились відносини з оточуючими людьми, постійно вимушена була виправдовуватись перед рідними, колегами, знайомими та друзями. Була вимушена захищатись від незаконних звинувачень, що призвело до погіршення стану здоров»я, загострились хронічні хвороби (перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуваннях, встановлена третя група інвалідності, що підтверджується довідками до акту МСЕК від 21.01.2013, 24.01.2014, випискою із медичної карти від 12.08.2016), вищевказані незаконні дії правоохоронних органів призвели до втрати авторитету та ділової репутації, позивач була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності з частинами 2 та 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Разом з цим, у відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, а саме те, що позивач тривалий час перебувала під слідством та судом на протязі 4 років та 6 місяців ( з 19.01.2012 по 13.07.2016), була змушена докладати додаткових зусиль для підтвердження та доведеності своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину, позивача було відсторонено від посади начальника управління Держкомзему у Коростишівському районі внаслідок чого позивач була змушена звільнитись із займаної посади та перейти на іншу роботу, що підтверджується наказом про звільнення від 20.08.2012, з наданих медичних документів вбачається, що позивач проходила амбулаторне та стаціонарне лікування у вказаний період, останній була встановлена третя група інвалідності, а тому враховуючи тривалість та глибину моральних страждань суд вважає, що визначення розміру відшкодування моральної шкоди в мінімальному розмірі визначеному законом в даному випадку буде несправедливим по відношенню до позивача і визначає розмір відшкодування моральної шкоди виходячи із засад розумності та справедливості, з врахуванням обставин справи в сумі 500000грн. Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за рахунок державного бюджету позивачу також підлягають відшкодуванню в повному обсязі понесені нею витрати на оплату послуг адвоката за надання правової допомоги і відповідно до договору про надання правової допомоги від 25.01.2012, акту здачі-прийому послуг по наданню правової допомоги від 25.07.2016 та касових ордерів № 1 від 25.01.2012, № 2 від 16.02.2012, №3 від 28.03.2012, №4 від 18.04.2012, № 5 від 08.05.2012, №6 від 05.08.2016 позивачем було сплачено захиснику 71тис. 100грн. гонорару, що підлягає відшкодуванню за рахунок державного бюджету. Враховуючи викладене,

Outcome: partial