Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення 31 сесії Харківської міської ради Харківської області 6 скликання від 26.02.2014 року №1477/14 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» в частині викладеній в п. п. 5, 5.1 Додатку №1 про виділення [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , та в частині викладеній в п. п. 6, 6.1 Додатку №1 про виділення [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.04.2014 на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.04.2014 на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивачу на підставі Державного акту №1048 серії ХР 25-00-35145 від 18.12.1995р. на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1 га на території Циркунівської селищної ради за адресою: [ADDRESS] . З 1995 року до теперішнього часу позивач регулярно сплачує податок за користування землею, та придбала будівельні матеріали, на земельній ділянці встановлений п`ятитонний контейнер. Земельна ділянка огороджена забором, встановлені ворота з калиткою. Восени 2013р. вказана земельна ділянка була включена до меж м. Харкова та перейшла під територіальну юрисдикцію Харківської міської ради Харківської області. Земельна ділянка знаходиться у Київському районі м. Харкова. З метою зміни адреси земельної ділянки в документах, 03.04.2014 усі необхідні документи були подані позивачем до Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради Харківської області. Позивачем був отриманий лист Управління містобудування та архітектури ХМР від 30.04.2014 №К-2-6503/1-14.08-39 про те, що після підготовки та узгодження згідно регламенту питання щодо зміни адреси земельної ділянки, проект рішення буде винесено на розгляд сесії ХМР. З кінця 2013 р. та у 2014р. на території належної позивачу земельної ділянки стали з`являтись невідомі люди, які вказали, що вони є новими власниками земельної ділянки. З пред`явлених документів позивачу стало відомо про рішення 31 сесії Харківської міської ради Харківської області 6 скликання від 26.02.2014 року №1477/14 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок», а саме в частині викладеній в п. п. 5, 5.1 Додатку №1 про виділення [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , та в частині викладеній в п. п. 6, 6.1 Додатку №1 про виділення [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . В 2014 році позивач звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом про захист порушеного права власника, усунення перешкод володіння та користування спірною ділянкою, який було задоволено. На теперішній час наявність оскаржуваного рішення ХМР та виданих на його підставі свідоцтв про право власності на земельні ділянки громадянам [PERSON] та [PERSON] перешкоджають в реалізації законних прав власника, що і стало підставою для звернення до суду. Представником ХМР подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до листів управління Держземагенства у м. Харкові правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку не обліковувались, тому рішення ХМР було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва [PERSON] та [PERSON] . На момент формування та реєстрації земельних ділянок інформація щодо будь-якого права власності на них в управлінні Дерземагенства у м. Харкові Харківської області була відсутня. За вказаний обставин, ХМР в межах владних повноважень прийняла рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності в приватну власність фізичних осіб. Позивач та її представник - адвокат Швець С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись, що він набув право власності законно на вказану земельну ділянку, а тому підстав для задоволення позову не існує. Відповідач [PERSON] , та представник відповідача ХМР в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили. 21.12.2020 вказана позовна заява надійшла до Дзержинського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Латка І.П. 22.12.2020 судом здійснено електронні запити до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідачів, відповіді на які надано до суду 22.12.2020. Ухвалою судді від 22.12.2020 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.02.2021 вказану справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова. 01.04.2021 вказана справа надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілено судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 12.04.2021 прийнято вказану цивільну справу до провадження судді. Ухвалою суду від 07.07.2021 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Циркунівської сільської Ради народних депутатів Харківського району Харківської області від 14 грудня 1995 року № 1032 [PERSON] надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в районі новобудови [ADDRESS] . На підставі цього рішення 18 грудня 1995 року Циркунівською сільською радою народних депутатів видано [PERSON] державний акт № 1048 серії ХР 25-00-35145 на право приватної власності на землю. 6 вересня 2012 року Верховною Радою України прийнято постанову «Про зміну і встановлення меж міста Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області» № 5215-УІ, на підставі якої 24 жовтня 2012 року Харківською міською радою прийнято рішення «Про впорядкування найменувань», згідно якого земельній ділянці була присвоєна нова адреса - [ADDRESS] . Рішенням 31 сесії Харківської міської ради Харківської області 6 скликання від 26.02.2014 року №1477/14 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок», а саме в частині викладеній в п. п. 5, 5.1 Додатку №1 виділено [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , та в частині викладеній в п. п. 6, 6.1 Додатку №1 виділено [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 7 квітня 2014 року на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:12:045:0080, розташована на [ADDRESS] . [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 7 квітня 2014 року належить земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:12:045:0079, розташована на [ADDRESS] . Як свідчать матеріали справи, [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] , Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Циркунівської сільської ради Харківського району від 14 грудня 1995 року, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю від 18 грудня 1995 року №ХР25-00-35145, який видано [PERSON] , визнання права власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2016 року, залишеном ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 квітня 2016 року без змін, в задоволенні позову [PERSON] - відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 вересня 2016 року вищевказані судові рішення - залишені без змін. Рішенням суду встановлено і це підтверджується державним актом, що в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку від 18 грудня 1995 року, виданого [PERSON] , вказано план зовнішніх меж земельної ділянки, опис меж земельної ділянки, міститься підпис та прізвище інженера-землевпорядника [PERSON] . Державний акт на земельну ділянку зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1048. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 8 серпня 2018 року позов [PERSON] задоволено частково, а саме заборонено [PERSON] і [PERSON] порушувати права [PERSON] на безперешкодне володіння, розпорядження та користування земельною ділянкою, що знаходиться на [ADDRESS] (первісна адреса - [ADDRESS] ), в тому числі руйнувати огорожу земельної ділянки та завдавати шкоди розташованим на ній будівельним матеріалам, проводити на ній землевпорядні та будівельні роботи. Постановою Харківського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Харкова від 8 серпня 2018 року - без змін. Постановою Верховного суду від 16.12.2020 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Харкова від 8 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року залишено без змін. При розгляді цивільної справи №640/10457/14-ц судом призначалася земельно-технічна експертиза, згідно висновку якої площа земельної ділянки [PERSON] за фактичним розташуванням огорожі по [ADDRESS] , складає 0,0913га.; після накладання земельних ділянок фактична площа земельної ділянки [PERSON] складає 0,0962га., [PERSON] - 0,0461га.; межі земельних ділянок, які встановлені [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності нa нерухоме майно від 07 квітня 2014 року, актів встановлення земельних меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) від 30 жовтня 2013 року накладаються з межами земельної ділянки за фактичним розташуванням огорожі [PERSON] . Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з пунктом г частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0, 25 га, в селищах - не більше 0, 15 га, в містах - не більше 0, 10 га. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України. Згідно зі статтею 25 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Частиною першою статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Таким чином, наведеними правовими нормами встановлено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад вирішувати питання у галузі земельних відносин, зокрема приймати рішення щодо безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122 ЗК України. Пунктом 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР передбачено, що громадяни, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Відповідно до пункту 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Статтею 123 ЗК України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма статті 118 ЗК України). Відповідно до частини другої статті 198 ЗК України кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, виготовлення кадастрового плану. Статтею 55 Закону України Про землеустрій передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Відповідно до частин другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу. Тобто, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 689/1220/17 (провадження № 14-715цс19). У справах про оспорення рішення відповідного органу про передачу земельної ділянки на підставі поданих учасниками справи доказів суд має перевірити та вставити, чи призвело прийняття цього рішення до реального порушення прав суміжного землекористувача, зокрема, до зменшення його земельної ділянки, накладення повністю або частково меж суміжних земельних ділянок тощо. Вимоги про визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки можуть бути заявлені особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цієї особи. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року в справі № 592/10260/16 (провадження № 61-5017св19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 19 Конституції України посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За вказаний обставин, суд приходить до висновку, що рішення ХМР від 26.02.2014 №1477/14 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» в частині п.п. 5., 5.1, 6, 6.1 Додатку 1 щодо виділення [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] , без нотаріально посвідченої згоди землекористувача [PERSON] на вилучення, та без відповідного вилучення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , на яку накладаються сформовані земельні ділянки відповідачів [PERSON] та [PERSON] , призвело до порушення прав позивача щодо мирного володіння своїм майном, яке гарантовано також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved