Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду 25.12.2013р. з позовною заявою, в якій просить змінити розмір стягуваних за рішенням Ровеньківського міського суду Луганської області від 12.09.2003р. з відповідача на її користь аліментів на утримання їх сина [PERSON], [INFO], з 1/6 на 1/4 частини з усіх видів доходів, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що на теперішній час сума стягуваних з відповідача аліментів є недостатньою для утримання дитини. Відповідач позовні вимоги не визнав. Свої заперечення обґрунтовує тим, що в нього на теперішній час в житті не відбулося суттєвих змін, які б дозволяли збільшити розмір стягуваних з нього аліментів, а навпаки внаслідок нещасного випадку на виробництві він отримав ІІ групу інвалідності і 70% втрати працездатності. На теперішній час розмір сплачуваних ним аліментів складає в середньому 1500грн на місяць. Тож просив відмовити у задоволенні позову повністю. В судовому засіданні позивачка пояснила, що відповідач не приймає участі у додаткових витратах на дитину, а аліментів, які стягуються з нього на її користь, в розмірі 1/6 частини з усіх його доходів не вистачає щоб забезпечити дитину в повному обсязі. На теперішній час їх сина необхідно обстежувати в лікарні, бо у 2007р. він переніс хірургічну операцію на серці. Дитина постійно хворіє і потребує значних додаткових витрат на поліпшення здоров'я, а відповідач нічого додатково не надає, окрім аліментів, які з нього стягуються за рішенням суду. Тож вважає за необхідне збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів до 1/4частини його доходів. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог. Суду пояснив, що він є інвалідом ІІ групи та має 70% ступеню втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві у зв'язку з чим сам потребує значних коштів для підтримання здоров'я та життєздатності. Крім того, він проживає разом з дружиною та її матір'ю, якій 70 років і вона хворіє на онкологічне захворювання, у зв'язку з чим з 27.04.2014р. перебуває на стаціонарному лікуванні і також потребує матеріальної допомоги. Його дружина отримує заробітну плату в розмірі 1250-1300грн на місяць, а тому він є основним годувальником в сім'ї. На теперішній час джерелом його доходів є виплати з Фонду в м. Ровеньки, з яких щомісячно утримуються аліменти на користь позивачки середньому розмірі 1500грн на місяць. Тож вважає, що розмір сплачуваних ним аліментів достатній, а тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник позивача - адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 04.02.2014р. - також заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених відповідачем, і просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 12.09.2003р. Ровеньківський міський суд Луганської області ухвалив рішення, яким стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 03.09.2003р. до досягнення дитиною повноліття. Ухвалюючи рішення та визначаючи такий розмір аліментів суд виходив з того, що відповідач вже мав зобов'язання по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання свого іншого сина [PERSON] в розмірі 1/4частини. На теперішній час відповідач проживає разом зі своєю дружиною та її матір'ю, що підтверджено відповідною довідкою КП «Ровеньківське житлово-комунальне підприємство» №918 від 13.05.2014р.. Відповідач є інвалідом ІІ групи і має 70% ступеню втрати працездатності, що підтверджується відповідною довідкою МСЕК від 29.11.2013р. (а.с.37). Група інвалідності встановлена після проведення ампутації лівої нижньої кінцівки на рівні голені (виписний епікріз №2809/258 від 28.01.2013р. - а.с.36). 15.03.2012р. відповідач був звільнений з останнього місця роботи на підставі ч.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з переходом на пенсію по інвалідності ІІ групи, що підтверджується записом в трудовій книжці (а.с.30). На теперішній час відповідач отримує пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва в розмірі 781,25грн, що підтверджується відповідною довідкою УПФУ в м. Ровеньки №2027 від 07.05.2014р., та страхові виплати від Фонду соціального страхування населення від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України, які в середньому за період з січня 2013р. до квітня 2014р. складають 12361грн на місяць, що підтверджується довідкою про доходи №02/1448 від 07.05.2014р., виданої відділенням ВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Ровеньки. З доходів відповідача утримуються аліменти на користь позивача на утримання їх сина [PERSON]. Розмір утримуваних аліментів з пенсійних виплат складає 158,17грн на місяць (довідка УПФУ в м. Ровеньки №2029 від 07.05.2014р.), а зі страхових виплат Фонду - в середньому 1496грн на місяць (довідка відділення ВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Ровеньки №02/1447 від 07.05.2014р.). Позивач проживає з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. 19.07.2007р. дитині було зроблено хірургічну операцію на серці, що підтверджується відповідною довідкою від 24.07.2007р.. Позивачем надано суду копії сторінок медичної картки дитини, з яких вбачається, що дитина періодично хворіє. Останній запис зроблено 23.01.2014р. із зазначенням про одужання дитини. Натомість, оскільки дитина потребує постійних значних додаткових витрат на поліпшення стану здоров'я позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини, внаслідок яких виник спір щодо зобов'язання батьків утримувати своїх дітей, що регулюється главою 15 Сімейного кодексу України. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них, у випадку, якщо зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення. Відповідно до ч.1 ст.192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач зазначає про погіршання стану здоров'я їх з відповідачем дитини у зв'язку з чим існує необхідність у збільшенні розміру аліментів. Разом з тим, зазначені ствердження позивачки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Надані позивачем документи про стан здоров'я дитини підтверджують ті обставини, що на теперішній час дитина одужала, не має стійкого тривалого погіршання здоров'я і не потребує обов'язкового додаткового лікування. Ті обставини, що дитина періодично хворіє не може бути підставою для зміни розміру аліментів, оскільки ці обставини мають тимчасовий характер і можуть бути лише підставою для визначення розміру участі кожного з батьків у додаткових витратах на дитину відповідно до ст.185 СК. Доводи позивачки, що розмір сплачуваних відповідачем аліментів занадто незначний суд не приймає, оскільки згідно матеріалів справи протягом останніх 16 місяців позивачка отримує від відповідача аліменти в середньому розмірі 1654грн на місяць (158,17грн + 1496грн). Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014рік» прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18років складає 1286грн. Статтею першою Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Статтею 180 СК обов'язок по утриманню дитини покладений на обох батьків в рівній мірі. Тож кожен з батьків дитини має забезпечити щонайменш п'ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини. Частиною 8 статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, тож якщо батьки мають змогу, то вони мають забезпечити свою дитину більшим рівнем матеріального забезпечення, ніж встановлений законом прожитковий мінімум. З матеріалів справи вбачається, що відповідач надає матеріальну допомогу своїй дитині в значно більшому розмірі ніж п'ятдесят відсотків прожиткового мінімуму, тож з урахуванням належного виконання батьківських обов'язків з боку позивачки, як матері дитини, визначений рішенням Ровеньківського міського суду Луганської області від 12.09.2003р. розмір стягуваних з відповідача аліментів є достатнім. Згідно ч.9 ст.7 СК сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. З урахуванням обставин справи, становища кожного з учасників спірних правовідносин, суд вважає, що встановлений рішенням суду від 12.06.2003р. розмір аліментів на рівні 1/6частки з усіх видів доходів відповідача цілком забезпечує встановлені державою гарантії на отримання дитиною матеріальної допомоги від батька, з яким вона не проживає, і відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню у зв'язку з їх необґрунтованістю. Оскільки позов не підлягає задоволенню, то понесені нею судові витрати відшкодування не підлягають.

Outcome: dismissed