Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернулась до відповідача з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки - [PERSON] в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на весь період навчання, без урахування часу канікул, але не довше чим до досягнення останньою 23 років, починаючи з 30 липня 2015 року; стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на розвиток доньки [PERSON] в розмірі 1000,00 грн. щомісяця до досягнення останньою 23 років, починаючи з 30 липня 2015 року; стягнути з відповідача на користь позивача плату за навчання [PERSON] у розмірі 1/2 від суми, що встановлена договором про надання освітніх послуг № 739/14 від 20 серпня 2014 року чи іншими додатковими угодами до Договору, що є невідємною його частиною. Позов обґрунтовано тим, що відповідач є її чоловіком та батьком її доньки, яка навчається на факультеті «Психологія» у Приватному вищому навчальному закладі «Дніпропетровський університет імені [PERSON]», в якому плата за навчання на 2 курсі становить 11 362,00 грн. Позивач та відповідач починаючи з 2014 року не ведуть спільного господарства, та подружні стосунки є такими, що фактично розірванні. Донька проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, розвитком не цікавиться та жодної матеріальної допомоги не надає, в той час, як позивач не працює і утримувати дитину одній, без допомоги чоловіка дуже важко. Крім того, вартість квитка на проїзд по маршруту Черкаське - Дніпропетровськ становить 24 грн.00 коп., кількість навчальних днів у році - 190, вартість витрат на проїзд дитини за рік становить 9 120 грн. Окрім вищезазначеного витрати позивача на утримання та виховання доньки становлять: витрати на оплату комунальних послуг та телефону - 800 грн. в місяць; витрати на харчування Позивача та дитини в місяць - 1500 грн.; одяг 1100 грн. в місяць; витрати на спортивний зал, навчання та розвиток - 500 грн. в місяць, витрати на ліки близько 150 грн. в місяць. Стан здоровя позивача дозволяє йому добре піклуватися про дитину, відповідач є працездатним та має задовільний стан здоровя, інших утриманців не має та може сплачувати аліменти. Оскільки відповідач має регулярний дохід, позивач вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на весь період навчання, без урахування часу канікул, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23 років, починаючи з 30 липня 2015 року. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Наголосили на тому, що відповідач допомоги на утримання дитини не надає, аліменти на доньку не сплачує та не сплачував, є працездатною особою, відмовляється брати участь у витратах на виховання доньки, хоча утримує іншу родину. На пропозицію здійснювати оплату вартості навчання доньки телефоном повідомив про своє небажання брати участь в останніх. Справа щодо розлучення позивача з відповідачем знаходиться на розгляді в суді. Кошти, отримані позивачем в кредит витрачені не в інтересах сім`ї. Позивач повідомила, що в судовому порядку визнала за собою право власності на 1/2 частину автомобіля, придбаного відповідачем в кредит. Відповідач в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву, згідно якої просив не розглядати справу за його відсутності. В наступному, згідно з поданою заявою просив суд розглянути справу без його участі. При ухваленні рішення просив врахувати те, що загальний дохід відповідача складає 6050 грн. З означеної суми щомісячно відповідач вносить плату за кредитом загальною сумою 3880 грн., мешкає в місті Херсон, де проходить службу. Вимушений орендувати житло, за яке вносить плату в розмірі 1500 грн. та комунальні послуг 400 грн. Житло, отримане від Міністерства Оборони України залишилось за адресою: [ADDRESS], де проживають відповідач та донька. Доходів від іншої діяльності відповідач не має, допомогу в проживанні та існуванні надає його мати. Крім того, відповідач вимушений щомісячно витрачати кошти на лікування та придбання ліків, оскільки має 25 відсотків втрати здоровя під час проходження військової служби, є учасником бойових дій, проходить реабілітаційний курс відновлення після безпосередньої участі в АТО. Позивач займається бізнесом на території Російської Федерації і має кошти на самостійне утримання доньки. Третя особа в судовому засіданні позов підтримала. Просила його задовольнити. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено наступне. Сторони у справі перебувають у шлюбі з 29 грудня 1995 року /а.с.4/ та є батьками [PERSON] /а.с.5/. З договору № 739/14 від 20 серпня 2014 року, додаткової угоди до Договору про навчання № 739/14 від 15 серпня 2014 року, довідки № 655 від 17 липня 2015 року вбачається, що [PERSON] навчається на 2 курсі факультеті «Психологія» Приватного вищому навчальному закладі «Дніпропетровський університет імені [PERSON]». Плата за навчання на 2 курсі становить 11 362,00 грн. Дата закінчення навчання на освітньо-кваліфікаційному рівні «бакалавр» до 30 червня 2018 року./а.с.6, 8-10, 11/. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. При цьому, у відповідності до ст.198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Ст.200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Матеріали справи, визнані учасниками судового розгляду обставини свідчать, що сторони проживають окремо, дитина проживає із позивачем, відповідач є працездатною особою, проходить військову службу, водночас має ступінь втрати професійної працездатності - 25 відсотків внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби /а.с.42, 43/. Доказів негативного стану здоров`я дитини суду не надано, як не надано доказів наявності у платника аліментів на утриманні інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, внаслідок чого спроможний надавати допомогу на утримання дитини. Доказів того, що [PERSON], навчаючись на денній формі навчання має сталий заробіток та соціально-побутові умови, за яких би вона не потребувала допомоги батьків суду також не надано. Водночас, суд також враховує, що відповідач здійснює повернення кредитних коштів за кредитними договорами, в тому числі і витрачених на придбання спільного сумісного майна, що не заперечила позивач /а.с.40, 41/, внаслідок чого суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання в розмірі 1/6 частки від усіх видів доходу, заробітку щомісячно до закінчення навчання в навчальному закладі, а у разі його продовження до досягнення повнолітньою дитиною 23- річного віку. При цьому, посилання відповідача на те, що внаслідок проживання в іншій області через умови служби та понесення витрат, пов`язаних з проживанням, необхідність витрачання доходу на придбання ліків, оплату заборгованості по договору кредиту від 28 жовтня 2014 року /а.с.38, 39/ суд не приймає до уваги в зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження понесення таких витрат, отримання кредиту та використання отриманих кредитних коштів в інтересах сім`ї. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач подала позов про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання. Позов обґрунтовує посиланням на норми ст.180, 199 СК України. Дата направлення позову до суду 04 серпня 2015 року, дата підписання позову 29 липня 2015 року, дата отримання позову судом 05 серпня 2015 року. Водночас, виникнення права на пред`явлення позову про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання пов`язується з досягненням дитиною повноліття, що у даній справі відбулось 08 серпня 2015 року. За таких обставин саме з означеної дати підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки з 30 липня 2015 року по 08 серпня 2015 року, то вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини до досягнення нею 18 річного віку в позові не заявлено, внаслідок чого, в частині позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини на період навчання за цей період суд вважає за необхідне відмовити. Крім того, норми ст.191 СК України передбачають присудження судом аліментів від дня пред`явлення позову, а не з дня підписання позовної заяви, та який, у відповідності до ст.69, 70 ЦПК України, пов`язується із днем отримання судом позовної заяви або із днем передачі поштового відправлення до відділення поштового зв`язку для направлення. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на розвиток доньки в розмірі 1000,00 грн. щомісяця до досягнення останньою 23 років, починаючи з 30 липня 2015 року; стягнення з відповідача на користь позивача плати за навчання [PERSON] у розмірі 1/2 від суми, що встановлена договором про надання освітніх послуг № 739/14 від 20 серпня 2014 року чи іншими додатковими угодами до Договору, що є невідємною його частиною, суд доходить наступного. Обґрунтовуючи позов в цій частині позивач вказує, що [PERSON] несе витрати, пов`язані із проїздом з місця проживання до місця навчання, які на рік становлять 9 120 грн. Окрім вище зазначеного витрати позивача на утримання та виховання доньки становлять: витрати на оплату комунальних послуг та телефону - 800 грн. в місяць; витрати на харчування позивача та дитини в місяць - 1500 грн.; одяг 1100 грн. в місяць; витрати на спортивний зал, навчання та розвиток - 500 грн. в місяць, витрати на ліки близько 150 грн. в місяць. Крім того, згідно договору, вартість навчання [PERSON] у навчальному закладі за 2015 рік становить 11362,00 грн. Водночас, відповідно до частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). При цьому, правовий статус «дитини» має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обовязку сплати аліментів, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, витрат на навчання за період з 08 серпня 2015 року задоволенню не підлягають з підстав наведених вище. Щодо вимог про стягнення додаткових витрат за період з 04 серпня 2015 року по 08 серпня 2015 року, то суду не надано доказів понесення позивачем додаткових витрат за цей період, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial