Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що її матері - [PERSON], яка померла [INFO] року, за життя на підставі судового рішення на праві власності належало 14/100 домоволодіння № [ADDRESS]. Проте у зв'язку з тим, що [PERSON] не зареєструвала у встановленому законом порядку своїх прав власності на вказану частину домоволодіння, органами державного нотаріату було відмолено спадкоємиці останньої - [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на 14/100 частин домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні при вирішенні даного спору поклався на розсуд суду. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без участі її представника . Вислухавши пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] /а. с. 14/. Згідно з реєстраційним посвідченням, виданим Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 12 квітня 1985 року за реєстровим № 85, записаним в реєстрову книгу № 439, [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення народного суду від 07 грудня 1984 року належить 60/100 частин домоволодіння № [ADDRESS] /а. с. 7, 8-9/. [PERSON] померла [INFO] року /а. с. 15/, та за життя останньою був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 28 травня 2005 року, за яким [PERSON] зробила розпорядження на випадок своєї смерті, що все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона матиме право заповіла [PERSON] /а. с. 16/. [PERSON] 15 червня 2005 року звернулась до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] /а. с. 17/. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2006 року у цивільній справі № 2-2280/2006 за позовом [PERSON] до виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, [PERSON], третя особа КП ДМБТІ, про визнання права власності - було, в тому числі, змінені розміри часток співвласників у домоволодінні № [ADDRESS] та визначено за: - [PERSON] ([INFO], іден. [NUMBER]) - 86/100 частин домоволодіння № [ADDRESS]; - [PERSON] (яка померла [INFO] року) - 14/100 частин домоволодіння № [ADDRESS] /а. с. 10-13/. З довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 2614 від 04 березня 2016 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про право власності за: гр. [PERSON] - 60/100 часток (частка не перереєстрована) на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 1984 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2006 року за [PERSON] визнано право власності на 14/100 часток домоволодіння, але перереєстрація правовстановлюючих документів в КП «ДМБТІ» не проводилась; за гр. [PERSON] - 86/200 часток на підставі договору купівлі-продажу від 31 серпня 2006 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3-2401, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № [NUMBER] часток на підставі договору дарування від 12 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстровим № 1829, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № [NUMBER] /а. с. 57/. Постановою від 05 квітня 2016 року державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю документів на підтвердження належності спадкодавцю спадкового майна /а. с. 18/. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частою 1 ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що розмір належної [PERSON] частки в домоволодінні [ADDRESS] був змінений з 60/100 частин на 14/100 частин на підставі судового рішення, ухваленого вже після її смерті, у зв'язку з чим остання об'єктивно не мала можливості належним чином оформити своє право власності на 14/100 частин домоволодіння, приймаючи до уваги, що позивач у встановлені законом строки звернулась до нотаріальних органів за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері на 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS], задовольнивши таким чином позовні вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved