Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору №K2HCAE00001170 від 25.09.2007 [PERSON] отримав кредит у розмірі 26 254,79 доларів США на термін до 24.09.2012 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних. У забезпечення виконання зобов`язань між банком та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були укладені окремі договори поруки, за умовами яких поручителі зобов`язались у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань відповідати перед кредитором як солідарні боржники у тому ж розмірі, що і позичальник. Відповідачі свої зобов`язання за договорами не виконують, не здійснюють платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 04.07.2018 складає 115 805,19 доларів США. Разом з тим, просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15 036,75 доларів США, а також судові витрати по справі. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник відповідачів подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його та відповідачів відсутності, відзив, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не проведено правильного розрахунку, не враховано в суму заборгованості вартість автомобіля, який було банком продано за невстановлену відповідачами суму, погашення боргу зараховувалось як погашення пені, а не як погашення тіла кредиту, термін дії кредитного договору закінчився, порука припинилась, тому позивач звернувся до суду з пропуском визначеного строку, у зв`язку з чим представником було подано заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи убачається, що 25.09.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №K2HCAE00001170, відповідно до умов якого банком видано позичальнику кредитні кошти в розмірі 26 254,80 доларів США шляхом видачі готівки через касу на строк з 25.09.2007 по 24.09.2012 включно у вигляді не поновлюваної лінії на наступні цілі: 17 600 доларів США для купівлі автомобіля, 6,80 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави та 7060 доларів США на сплату страхових платежів, а також 176 доларів США для сплати винагороди за надання фінансового моніторингу, зі сплатою за користування кредитом 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, 1% від суми наданого кредиту у момент надання кредиту - винагороди за надання фінансового інструменту та 0,25% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати відсотків за дострокове погашення кредиту. Щомісячний платіж - 476,59 доларів США. У забезпечення виконання зобов`язань між банком та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 25.09.2007 були укладені окремі договори поруки, за умовами яких поручителі зобов`язались у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань відповідати перед кредитором як солідарні боржники у тому ж розмірі, що і позичальник. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ КБ «ПриватБанк» відповідачеві [PERSON] , які він використав у повному обсязі. Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, позичальник [PERSON] систематично не виконує взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, допустив заборгованість зі сплати кредиту у розмірі 115805,19 доларів США, з яких заборгованість за тілом кредиту - 15036,75 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 30718,58 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 1871,22 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 68178,64 доларів США. Інші відповідачі також, у добровільному порядку, не виконують узятих на себе договорами поруки зобов`язань. Натомість, позивач просить стягнути з відповідача тільки заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15036,75 доларів США. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Відповідно до умов укладеного кредитного договору, банк, на власний розсуд має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісій й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначеному повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування у повному обсязі виконати інші зобов`язання по договору (п.п. 2.3.3 кредитного договору). Отже, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] прострочив сплату частини кредиту, процентів за користування ним, що стало підставою звернення до позичальника з вимогою про дострокове повернення кредиту, процентів за користування ним та інших платежів, шляхом звернення стягнення на предмет застави. З матеріалів справи убачається, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.02.2012 та додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.04.2012 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K2HCAE00001170 від 25.09.2007 в сумі 24 986,32 доларів США звернуто стягнуто на предмет застави - автомобіль «Субару» д.н.з. [NUMBER] , належний на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вказане судове рішення набрало законної сили 21.12.2012. Звертаючись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави сторона позивача вказувала на те, що відповідач [PERSON] не виконує свої зобов`язання перед позивачем тому є всі підстави для дострокового стягнення заборгованості у примусовому порядку. Суд звертає увагу на те, що звертаючись до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, позивач змінив строки виконання зобов`язань. Згідно наданого меморіального валютного ордеру від 17.12.2015, вищевказаний автомобіль було реалізовано банком за 3 601,59 доларів США, що на час реалізації склало 84 706,79 грн. (а.с.201), що є меншим ніж визначена сума заборгованості. Таким чином, позивач реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованість за кредитним договором №K2HCAE00001170 від 25.09.2007 та в рахунок погашення вказаної заборгованості (виконання рішення суду про стягнення заборгованості) реалізовано автомобіль «Субару» д.н.з. [NUMBER] , який перебував у заставі банку та змінено строки виконання основного зобов`язання. З позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до відповідачів лише у жовтні 2018, тобто поза межами строку позовної давності. За таких обставин, з урахуванням того що сторона відповідача [PERSON] заявила про застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] слід відмовити у зв`язку із пропуском строків позовної давності. Як вже було встановлено, у забезпечення виконання зобов`язань між позивачем та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 25.09.2007 були укладені окремі договори поруки, за умовами яких поручителі зобов`язались у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань відповідати перед кредитором як солідарні боржники у тому ж розмірі, що і позичальник. Відповідно до п.12 укладених договорів поруки від 25.09.2007 порука за цими договорами припиняються після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Судом було встановлено, що звертаючись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави, позивач змінив строки виконання основного зобов`язання. Крім того, сам кредитний договір діяв до 24.09.2012. 19.04.2018 на адресу поручителів було направлено повідомлення про виконання зобов`язання в межах договорів поруки. Станом на день звернення позивача до суду, поручителями не було виконано свого зобов`язання в межах укладених договорів поруки. У поданих відзивах відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] посилалися на відсутність підстав для задоволення позовних вимог до поручителів у зв`язку із тим, що порука припинилася з підстав, встановлених ч.4 ст. 559 ЦК України. Частиною 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, на момент звернення позивача до суду) визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. З урахуванням того, що позивач звертаючись до відповідача [PERSON] з позовом про звернення стягнення на предмет застави змінив строк виконання основного зобов`язання, строк дії самого кредитного договору встановлений до 24.09.2012, а порука чинна протягом п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із припиненням поруки. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed