Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ придбаного під час перебування у шлюбі з відповідачем майна. Просила на підставі ст.ст. 60,63,70,71 СК України визнати за нею права власності на: 1/2 частину торгово-офісної будівлі А-2 загальною площею 91,6 кв. м та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0350 га кадастровий номер [NUMBER], які розташовані по [ADDRESS]; стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля марки Volkswagen Caddy реєстраційний номер [NUMBER], а також судові витрати. В обґрунтування покликалася на те, що шлюбний договір між ними не укладався, домовленості щодо визначення часток у спільній сумісній власності немає, отже вона має право на 1/2 частину зазначеного нерухомого та рухомого майна. В судовому засіданні позивачка, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, позов підтримала. Відповідач неодноразово належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи. Згідно поштової кореспонденції, судові повістки, які надсилалася відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про явку у суд повернуті за закінченням терміну зберігання, оскільки відповідач для отримання таких в поштове відділення не з'явився. Відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Окрім цього, вимогами ч. ст.77 ЦПК України передбачено, що сторони повинні повідомляти про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) і у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судову адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу за відсутності останнього та ухвалив рішення на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із ч.ч.1,3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 ст.369, ст.370 ЦК передбачають, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ст.ст.60, 69-70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; дружина та чоловік мають право на його поділ; у разі поділу частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначено у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, тощо. Відповідно до п.24 згаданої Постанови, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Пунктом 25 Постанови передбачено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. У разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.09.1991р. Рішенням Стрийського міськрайонного суду по 11.03.2016р. шлюб між сторонами розірваний. Дане рішення набрало законної сили 22.03.2016р. Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку 13.12.2004р. позивач є власником земельної ділянки площею 0,0350 га кадастровий номер [NUMBER], розташованої по [ADDRESS]. Рішенням господарського суду Львівської області від 21.05.2009р. у справі №23/235 встановлено, що зазначена земельна ділянка була продана відповідачу Моршинською міською радою Львівської області для обслуговування майстерні по ремонту взуття. Даним рішенням суд визнав за відповідачем [PERSON] право власності на незавершену будівництвом (на час ухвалення цього рішення) торгово-офісну будівлю А-2 загальною площею 91,6 кв. м, розташовану по [ADDRESS]. Право власності на зазначену будівлю зареєстроване за [PERSON] 28.07.2009р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Окрім цього за час перебування в шлюбі сторони придбали автомобіль марки Volkswagen Caddy номер кузова [NUMBER], легковий, білий, реєстраційний номер [NUMBER], власником якого згідно облікової картки приватного ТЗ, що надана Стрийським МРЕВ, значиться відповідач [PERSON] Згідно з висновком №41/16Е від 14.11.2016р. судової автотоварознавчої експертизи, проведеної судовим експертом [PERSON] середня ринкова ціна автомобіля Volkswagen Caddy реєстраційний номер [NUMBER], 2004 року виготовлення, станом на час завершення судової експертизи - 14.11.2016р. становить 154 912,00 грн. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст. 3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, на неодноразові виклики в суд не з'явився та не надав суду належних і допустимих доказів, які б спростовували вимоги позивачки та обставини, якими вона їх обґрунтувала. Відтак, враховуючи наведене, суд вважає, що зазначене вище спірне майно, а саме: торгово-офісна будівля А-2 загальною площею 91,6 кв. м, та земельна ділянка площею 0,0350 га кадастровий номер [NUMBER], розташовані по [ADDRESS] а також автомобіль марки Volkswagen Caddy номер кузова [NUMBER], 2004р. випуску, легковий, білий, реєстраційний номер [NUMBER] спільно нажите сторонами у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу. Оскільки, позивачка не наполягала на реальному розподілі спірного нерухомого майна - торгово-офісної будівлі та земельної ділянки, суд вважає, що за останньою слід визнати право власності 1/2 ідеальну частку в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності сторін. Враховуючи, що спірний автомобіль є неподільною річчю, позивачка погодилася на те, щоб автомобіль залишився у власності відповідача та на присудження їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на дане майно. Згідно з висновком №41/16Е від 14.11.2016р. судової автотоварознавчої експертизи ринкова ціна автомобіля Volkswagen Caddy реєстраційний номер [NUMBER], 2004 року виготовлення, станом на 14.11.2016р. становить 154 912,00 грн. Отже, з відповідача на користь позивачки слід стягнути половину зазначеної суми, тобто 77 456,00 грн. Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею витрати на сплату судового збору, витрати на правову допомогу, а також судові витрати в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved