Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, де вказує, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.03.1994 року власниками житлового приміщення в [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності є [PERSON] та [PERSON] , інші співвласники [PERSON] та [PERSON] померли. Після смерті [PERSON] фактично прийняли спадщину позивач та [PERSON] , [PERSON] помер у 2020 році, спадкоємицею частини квартири, яка належить [PERSON] відповідно до заповіту від 14.10.2011 року є [PERSON] . Після належної реєстрації права власності власником ѕ частин квартири [ADDRESS] стане [PERSON] , позивач по справі, а власником ј частини є [PERSON] . За вказаною адресою зареєстровані: позивач, син позивача [PERSON] , дочки [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі не проживають у квартирі протягом тривалого часу, так, [PERSON] покинула житло у 2015 році, а [PERSON] у 2017 році, будь-яких їх особистих речей у спірній квартирі не має, житлом не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, усі витрати по утриманню житла несе позивач. Теперішнє місце проживання відповідачів позивачу не відомо. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача як власника, на вільне розпорядження і користування майном. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Вищевказана справа була призначена до судового розгляду, проте у судове засідання учасники справи не явилися. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Через ненадання відповідачами, які не мають статусу підприємця, інформації щодо їх адреси відповідні судові повістки були їм надіслані за останньою відмовою адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому відповідачі про причини своєї неявки не повідомили, не подавали відзив, а сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.03.1994 року власниками житлового приміщення в [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності є [PERSON] та [PERSON] , інші співвласники [PERSON] та [PERSON] - померли. За вказаною адресою зареєстровані: позивач, син позивача [PERSON] , дочки [PERSON] , [PERSON] . Стаття 405 ЦК України визначає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як зазначає позивач, відповідачі не проживають у квартирі протягом тривалого часу, так, [PERSON] покинула житло у 2015 році, а [PERSON] у 2017 році, будь-яких їх особистих речей у спірній квартирі не має, житлом не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, усі витрати по утриманню житла несе позивач. І у суду немає підстав не довіряти таким поясненням позивача, оскільки вони узгоджуються із дослідженим судом актом про непроживання від 05.06.2020 року та від 10.01.2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved