Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

позивач звернувся із вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що [PERSON] , з метою отримання банківських послуг, звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 19 жовтня 2010 року, та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, та дає згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» 23 листопада 2016 року кредитний ліміт було встановлено 0,00 гривень; 23 листопада 2016 року кредитний ліміт було зменшено 0,00 гривень; 20 грудня 2017 року кредитний ліміт було збільшено до 24000 гривень, 6 листопада 2018 року кредитний ліміт було зменшено 0,00. У порушення умов договору відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 10 листопада 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 29081,10 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 21391,70 гривень, в тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 гривень, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 21391,70 гривень, заборгованості за нарахованими відсотками - 0, 00 гривень, заборгованості за простроченими відсотками - 7689,40 гривень, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит - 0,00 гривень, нарахованої пені - 0,00 гривень, нарахованої комісії - 0,00 гривень. Добровільно відповідач заборгованість не сплачує, у зв`язку із чим позивач був змушений звернутися до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 29081,10 гривень та витрати по сплаті судового збору у сумі 2102 гривні. Згідно правил частини шостої статті 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог статті 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2021 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. У судові засідання, призначені на 17 березня, 19 квітня та 19 травня 2021 року представник позивача не з`явився, при цьому разом із позовною заявою подав письмову заяву, в якій на позовних вимогах наполягає, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Також, на електронну адресу суду надіслав клопотання на 19 квітня та 19 травня 2021 року про проведення судового засідання без участі представника та підтримав позовні вимоги. Відповідач у призначені судові засідання також не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надсилання за місцем реєстрації копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з додатками та судових повісток про виклик до суду, проте, відповідно до конверту, який міститься у матеріалах справи, судову кореспонденцію адресатом не було отримано із зазначенням причин невручення: «за закінченням терміну зберігання». Також, відповідач був викликаний шляхом розміщення оголошення про виклик його до суду на 19 квітня та 19 травня 2021 року. Таким чином, суд ужив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про судовий розгляд справи. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи письмову згоду позивача, на підставі статей 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 12 ЦПК України). Судом встановлено, що 19 жовтня 2010 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач послався на те, що відповідач, підписавши анкету-заяву від 19 жовтня 2010 року, згоден з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254,виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. АТ КБ «Приватбанк», як на підтвердження вимог статті 1054 ЦК України, щодо виконання своїх зобов`язань, а саме надання позивачем відповідачу грошових коштів за договором б/н від 19 жовтня 20210 року, надано виписку за договором № б/н станом на 11 листопада 2020 року по рахунку [PERSON] № [NUMBER] , а також довідку про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки № [NUMBER] , оформленої на [PERSON] (договір б/н) та довідку про те, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитну картку № [NUMBER] , яка відкрита 23 листопада 2016 року. Як вбачається з наданих позивачем виписки по рахунку та довідки про відкриття картки [PERSON] , не являється належним та допустимим доказом, щодо виконання позивачем своїх зобов`язань - надання відповідачу грошових коштів у розмірі та умовах встановленим саме договором б/н від 19 жовтня 2010 року, за яким позивач просить стягнути заборгованість, оскільки як убачається із долучених виписки та довідок, кредитний картковий рахунок № [NUMBER] стартував з 23 листопада 2016 року та з цієї дати нараховувалася заборгованість. При цьому, із виписки та довідок не убачається, що вони стосуються саме договору б/н, укладеного 19 жовтня 2010 року між [PERSON] та банком. Отже, на підтвердження вимог статті 1054 ЦК України, щодо виконання своїх зобов`язань, а саме, що позивачем надано грошові кошти відповідачу у розмірі та умовах встановленим договором, на який посилається в обґрунтуванні своїх позовних вимог в матеріалах справи докази відсутні. Крім того, розрахунок заборгованості, копія заяви позичальника, витяг з «Тарифів Банку» та витяг з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою», не може розцінюватися судом, як належний та допустимий доказ порушення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 19 жовтня 2010 року, з наступних підстав. Як вбачається, з копії анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 19 жовтня 2010 року, яка подана позивачем, не містить розмір наданих кредитних коштів, процентної ставки за користування кредитом. Крім того, в розрахунку кредитної заборгованості, банк посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, як невід`ємні частини договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідач, підписуючи заяву 19 жовтня 2010 року, ознайомився і погодився з ними, а також, що вказані документи на момент підписання заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Неможливо у даному випадку також застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України,оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювались самим АТ КБ «Приватбанк» у період: з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов та правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень статті 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Звертаючись до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, позивач був обізнаний, що зобов`язаний надати всі наявні у нього докази разом із позовною заявою, однак належних доказів на підтвердження позовних вимог суду не надав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними, та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 2 статті 141 ЦПК України, сплачені позивачем при подачі позовної заяви судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed