Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, обґрунтовуючи підставність своїх вимог з огляду на таке. 19 лютого 2010 року вона, [PERSON] (дошлюбне прізвище Зінченко) С.П., вступила в шлюб з відповідачем, який був зареєстрований виконкомом Турбівської селищної ради, Липовецького району, Вінницької області, актовий запис №8. 17 червня 2010 року у них народився син - [PERSON], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Незважаючи на її неодноразові звернення, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча згідно Сімейного кодексу України зобов'язаний це робити. Вона самостійно не може забезпечити нормальне існування та розвиток їх спільної дитини. Крім цього, в даний час різко піднялись ціни як на продукти харчування так і одяг, у звязку із чим вона самостійно не може задовольнити хоча би мінімальні потреби дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Ураховуючи наведені обставини, позивач просила суд присудити до стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, а рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи здійснювати за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не зявився, хоча про день та час розгляду справи був оповіщений в установленому законом порядку, на що вказує наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із проставленням особистого підпису відповідача. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи за його відсутності до суд не направив. Прийнявши до уваги те, що позивач скористалась наданими їй ч.2 ст.158 ЦПК України, правами заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності, а неявку відповідача суд визнає неповажною, відтак підстав для відкладення розгляду справи, що визначені ст.169 ЦПК України не встановлено, тому суд здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів в загальному порядку. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, на що вказує свідоцтво про шлюб серія 1-АМ №081507, від якого мають сина [PERSON], [INFO], який згідно довідки виданої виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області 21.08.2015 року за №3591, зареєстрований та проживає біля матері за адресою: [ADDRESS]. Липовецького району Вінницької області. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів ( п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що дитина проживає біля матері, а відтак остання має право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Обставини щодо того, що відповідач працює, а відтак має регулярний дохід у виді заробітної плати, інших аліментних зобовязань не має, а отже є фінансово спроможним, не спростовані, тому суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а аліменти мають бути присуджені із нього саме у частці від його заробітку (доходу). З огляду на зазначені норми права, а також з урахуванням обставин, що визначені ст. 182 СК України, суд дійшов до переконання, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання їх спільної із позивачем дитини в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня предявлення позову. На підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивач при предявленні позову була звільнена. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved