Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач звернулась 14.03.2016 до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь допомогу на оздоровлення у розмірі 3228 грн. при наданні щорічної відпустки за 2015 рік; стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що з 21.07.2010 позивач працює на посаді старшого інспектора з кадрів НІЕЗ «Переслав». У грудні 2015 року за її заявою від 10.12.2015 наказом НІЕЗ «Переяслав» від 11.12.2015 №\~198-ВД їй була надана частина щорічної основної відпустки згідно з графіком відпусток на 2015 рік. У поданій заяві позивач також просила виплатити їй матеріальну допомогу на оздоровлення. Однак зазначена матеріальна допомога у розмірі посадового окладу їй не була виплачена. На заяву на імя в.о. генерального директора НІЕЗ «Переяслав» від 02.03.2016 щодо обставин невиплати цієї допомоги позивач отримала 03.03.2016 відповідь за підписом головного бухгалтера НІЕЗ «Переяслав» про те, що у березні 2015 року позивачеві була виплачена допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу. 04.03.2016 позивач подала ще дві заяви щодо надання інформації про причини невиплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення, відповіді на які на момент розгляду справи позивачу не надійшли. Позивач позов у судовому засіданні підтримала, зазначила, що у січні 2015 року їй надавалась частина щорічної відпустки за 2010-2011 роки тривалістю 3 дні, на виконання рішення суду. Частину відпустки за 2015-2016 роки тривалістю 18 днів вона отримала у грудні 2015 року. Право на щорічну основну відпустку у відповідному році у позивача виникає з 21 липня. Відповідно частина відпустки у грудні 2015 року їй була надана за період роботи з 21.07.2015 по 20.07.2016. Із заявою про надання позивачу щорічної основної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення вона до відповідача протягом 2015 року, крім 10.12.2015, не зверталась. Відповідно до графіку відпусток у 2015 році щорічна основна відпустка у позивача була запланована на вересень-жовтень 2015 року. У запланований час був винесений наказ про надання їй відпустки, але через субєктивні обставини наказ у цій частині був скасований, позивач у відпустку не вийшла. Грошові кошти, сплачені у звязку із відбуттям у відпустку (заробітна плата), у сумі близько 900 грн. були повернуті у касу. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову. У письмових запереченнях вказав, що позивач отримала матеріальну допомогу на оздоровлення у березні 2015 року у розмірі її посадового окладу на момент виплати. Оскільки приписами законодавства передбачено, що така допомога виплачується лише один раз на рік, відповідно підстав для виплати допомоги у грудні 2015 року не було. Також, представник відповідача пояснив, що виплата у березні 2015 року здійснювалась у звязку із наданням позивачу відпустки у січні 2015 року тривалістю 3 дні на підставі наказу №\~13-ВД від 27.01.2015. Відповідно до положень ч. 3 ст. 29 Закону України «Про культуру» працівники у сфері культури, педагогічні працівники закладів освіти сфери культури, які працюють у державних і комунальних закладах культури, мають право на допомогу для оздоровлення під час надання щорічної відпустки у розмірі посадового окладу, а також на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та доплату за вислугу років у розмірах і порядку, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Підпунктом «б» пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 №\~1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» надано право у тому числі керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік. Підпункт «б» пункту 3 наказу Міністерства культури і туризму України від 18.10.2005 №\~745 «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.10.2005 за №\~1285/11565, надає право керівникам у тому числі бюджетних установ, закладів та організацій культури в межах фонду надавати працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік. Пунктом 2.2 Колективного договору між керівником і первинною профспілковою організацією працівників НІЕЗ «Переяслав» від 08.02.2013, передбачено обовязок керівника забезпечувати гарантії прав і законних інтересів працівників відповідно до Закону України «Про музеї та музейну справу», інших нормативних актів та Статуту. Пунктом 3.3.2 Положення про оплату праці від 03.01.2013 №\~15, яке є додатком до вищевказаного колективного договору, передбачено як заохочувальну чи компенсаційну виплату матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі посадового окладу. Наказом НІЕЗ «Переяслав» від 05.01.2015 №\~2-ОС вказано бухгалтерії виплачувати один раз на рік матеріальну допомогу на оздоровлення працівникам НІЕЗ «Переяслав» при наданні щорічних відпусток. Зважаючи на вказані норми, а також враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позивач, як працівник закладу культури мала право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення при виході у щорічну відпустки за відповідний період роботи. При цьому, підставою виплати такої допомоги має бути розпорядчий акт (наказ) керівника закладу про надання працівникові щорічної відпустки за відповідний період роботи та здійснення такої виплати. Оскільки вихід у відпустку та отримання матеріальної допомоги на оздоровлення є правом працівника, а не обовязком, винесенню відповідного наказу мало передувати його відповідне волевиявлення у формі заяви про надання щорічної відпустки та здійснення виплати матеріальної допомоги. Визначення розміру матеріальної допомоги має здійснюватись бухгалтерським підрозділом закладу на виконання відповідного наказу та на момент виходу працівника у відпустку, але не раніше ніж на дату звернення працівника із відповідною заявою. Наказом НІЕЗ «Переяслав» №\~13-ВД від 27.01.2015 позивачу надано частину невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 21.07.2010 по 20.07.2011 тривалістю 3 календарних дні з 28 по 30 січня 2015 року включно. Зазначено, що «відпускні за дні відпустки виплатити працівнику у попередньо погоджений із ним термін відповідно до параграфу 2 статті 7 Конвенції №132 «Про оплачувані відпустки (переглянута в 1970 році)» - під час виплати заробітної плати за першу половину лютого 2015 року» 02.09.2015 наказом НІЕЗ «Переяслав» №\~118-ВД позивачеві надано частину щорічної основної та додаткової відпустки за період роботи з 21.07.2015 по 20.07.2016 тривалістю 25 календарних днів з 21 вересня по 16 жовтня 2015 року. Про виплату позивачеві матеріальної допомоги на оздоровлення в наказі не вказано. 17.09.2015 наказом НІЕЗ «Переяслав» №\~136-ВД вищевказаний наказ №\~118-ВД у частині надання відпустки позивачеві у звязку із сімейними обставинами скасовано. У заяві позивача від 10.12.2015 на імя в.о. генерального директора НІЕЗ «Переяслав» висловлено прохання про надання їй частини щорічної основної та додаткової відпустки за період роботи з 21.07.2015 по 20.07.2016 тривалістю 18 календарних днів з 14 по 31.12.2015, а також виплатити допомогу на оздоровлення у звязку із відпусткою. Наказом НІЕЗ «Переяслав» від 11.12.2015 №\~198-ОС позивачеві надано частину основної щорічної відпустки за період роботи з 21.07.2015 по 20.07.2016 тривалістю 18 календарних днів з 14.12 по 31.12.2015 включно. Зазначено підставою цього наказу вищевказану заяву від 10.12.2015. Листом від 03.03.2016 головний бухгалтер НІЕЗ «Переяслав», даючи відповідь на заяву позивача від 02.03.2016, повідомив позивача, що у березні 2015 року їй була сплачена матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Зроблено посилання на п.п. «б» п.3 наказу Міністерства культури і туризму України від 18.10.2005 №\~745. У березні 2015 року позивачеві сплачено 2526 грн. із зазначенням «оздоровчі», що підтверджується відповідними особовими та розрахунковими листами, доданими до справи. Однак, суду не надано доказів того, що ця виплата є матеріальною допомогою на оздоровлення та вона здійснена на підставі заяви позивача та наказу НІЕЗ «Переяслав» щодо здійснення такої виплати. Недоведеним є посилання представника відповідача, що зазначена виплата здійснена із запізненням у звязку із наданням позивачу відпустки на підставі наказу №\~13-ВД від 27.01.2015, оскільки цей наказ стосується надання відпустки за період роботи позивача з 21.07.2010 по 20.07.2011. Крім того, представник відповідача зазначив, що застосоване у цьому наказі слово «відпускні» не охоплює собою виплату позивачеві матеріальної допомоги на оздоровлення. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у 2015 році позивачеві відповідачем не здійснено виплату матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні позивачу щорічної відпустки за період роботи з 21.07.2015 по 20.07.2016, хоча обовязковість здійснення такої виплати у розмірі посадового окладу позивача при наданні їй такої відпустки передбачено вищевказаними законодавчими актами, за наявності відповідної заяви позивача. Сторони визнали, що розмір посадового окладу позивача на момент надання їй відпустки за період роботи з 21.07.2015 по 20.07.2016 тривалістю 18 календарних днів з 14.12.2015 по 31.12.2015 складав 3228 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд визнає недопустимим доказом надану позивачем квитанцію №\~503335 від 11.03.2016 як підтвердження сплати вартості оформлення позовної заяви, оскільки відповідно до приписів ст.ст. 79, 84 ЦПК України до судових витрат віднесено витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Ця квитанція видана від імені СМГО «Золоте руно» із відтиском печатки із зазначенням, що це садове товариство. Докази того, що правова допомога надавалась позивачеві фахівцем у галузі права у матеріалах справи відсутні. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,2 грн. Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: partial