Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом. Посилалась на те, що вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.01.2014 року відповідачів було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України та за їх вчиненні призначено їм відповідне покарання. У даному кримінальному провадженні її було визнано потерпілою та нею був заявлений цивільний позов на суму 1000000 грн., проте вказаним вироком суду цивільний позов був задоволений частково та стягнуто з відповідачів на її користь завдану шкоду в розмірі 61700 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, оскільки органом досудового розслідування сума збитків нанесених їй шахрайськими діями [PERSON] та [PERSON] не вмотивована в обвинувальному акті в межах якого суд зобов'язаний проводити судовий розгляд. Вважає, що скоєним відповідачами кримінальним правопорушенням їй було завдано значно більше майнової шкоди, ніж визначено вироком суду, оскільки фактично нею було передано відповідачам грошові кошти на суму 634000 грн. шляхом внесення пайових внесків до кредитної спілки «Фінансові традиції» та 02.11.2009 року кредитною спілкою їй було повернуто 34000 грн. Вказувала на те, що між нею та кредитною спілкою «Фінансові традиції» було укладено договір №0819 про внесення вкладу члена кредитної спілки на депозитний рахунок та в подальшому до даного договору було укладено декілька додаткових угод та на виконання умов зазначеного договору та додаткових угод нею вносились внески (вклади) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «Максимальний». В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що відповідачами належним чином гне виконано своїх зобов'язань за укладеними між нею та кредитною спілкою договором та додатковими угодами до нього, порушено вимоги ст.ст. 3, 23 Закону України «Про кредитні спілки» та ст. 41 Конституції України, а тому, посилаючись на норми права, які регулюють відносини у сфері виконання зобов'язання, Закону України «Про кредитні спілки», просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 600000 грн. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, вказала, що грошові кошти, які вона просить стягнути з відповідачів вона вносила на депозитний рахунок як член кредитної спілки відповідно до укладеного між нею та кредитною спілкою договору, проте вважає, що саме на вказану суму їй була завдана шкода злочинними діями відповідачів, а тому вони повинні їй відшкодувати шкоду завдану злочином в розмірі 600000 грн. Позов пред'явила з підстав відшкодування шкоди завданої злочином, у зв'язку з чим вважає, що була звільнена від сплати судового збору. Зазначала, що вирок суду, яким засуджено відповідачів та частково задоволено її позовні вимоги вона не оскаржувала, оскільки вважала, що має право на звернення в порядку цивільного судочинства з вимогою про відшкодування шкоди завданої злочином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, в якому він приймав участь в режимі відеоконференції, позов не визнав та вказав, що спірні відносини виникають із цивільно-правових угод, укладених між позивачем та кредитною спілкою, у зв'язку з чим він не може відповідати за зобов'язаннями кредитної спілки, оскільки позов пред'явлений до нього як до фізичної особи, проте вироком суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду відповідно до яких він відбуває покарання, було встановлено суму збитків завданих позивачу саме злочином, крім того перед позивачем за завдану їй шкоду саме злочином повинні також відповідати інші члени організованої групи зокрема [PERSON] та [PERSON], а тому просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, в якому приймала участь в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнала, вказувала на те, що позов пред'явлений до неї як до фізичної особи, проте вона як фізична особа жодних грошових коштів від позивача не отримувала, крім того набрав законної сили вирок Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24.01.2014 року в частині цивільних позовів, відповідно до якого судом було встановлено шкоду завдану злочином саме [PERSON], а тому позов пред'явлений безпідставно. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 19.08.2009 року між позивачем та КС «Кредитна каса» в особі голови правління [PERSON] було укладено договір №08-19 про внесення вкладу члена кредитної спілки на депозитний рахунок «Максимальний», відповідно до умов якого спілка прийняла від вкладника на депозитний рахунок грошову суму 200 грн. строком на 12 місяців та зобов'язалась повернути таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку встановлених цим договором, процента ставка за вкладом встановлена 37 % річних (а/с 11). Виходячи з положень ст.ст. 626-629, 631 ЦК України, укладений між сторонами договір є цивільно-правовою угодою, в якій сторони на власний розсуд визначили зміст їх прав і обов'язків, які є обов'язковими до виконання сторонами протягом строку, визначеного договором. Судом встановлено, що в подальшому між позивачем та Кредитною спілкою «Кредитна каса» до зазначеного вище кредитного договору укладались додаткові договори, відповідно до яких позивач збільшувала розмір свого вкладу (а/с 14-24). Як вбачається зі змісту вказаних вище договору та додаткових угод до нього, останні зі сторони кредитної спілки підписанні головою правління [PERSON] Відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.01.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 08.04.2014 року [PERSON] засуджено за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна зі штрафом в розмірі 5100 грн. та [PERSON] засуджено за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна зі штрафом в розмірі 5100 грн. (а/с 28-71). Як вбачається зі змісту вказаного вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, відповідачі, діючи в складі організованої групи у 2009-2012 роках вчинили ряд умисних злочинів, зокрема членами вказаної організованої групи, які являлись службовими особами юридичної особи приватного права, в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про кредитні спілки», приймались депозитні внески у осіб, які є членами кредитної спілки. При цьому, вкладникам неправдиво повідомлялось, що залучені кошти будуть використанні на видачу спілкою кредитів, а за рахунок відсотків по кредитах вкладники будуть отримувати високі відсотки по даним договрам в розмірі 21-37 % річних (в той час як середній по державі складав 19 %). Крім того, потерпілим, з метою введення їх в оману, видавались оригінали депозитних договорів, квитанції до прибуткового касового ордеру на прияняття депозитних вкладів, які фактиично по документам спілки не обліковувались, а грошові кошти в касу не оприбутковувались і привласнювались. Діючи у такий спосіб, члени організованої групи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у різний час та в різній співучасті, діючи в інтересах всіх членів організованої групи, в період з березня 2009 року до 11.10.2012 року, зловживаючи службовим становищем юридичної особи привтаного права, шахрайським шляхом заволоділи коштами ряду потерпілих сеед яких [PERSON] по довнесеннях пайового внеску в період з 01.11.2010 року по 03.03.2011 року грошима в загальній сумі 61700 грн. Окрім того, вказаним вироком суду першої інстанції встанволено, що не в повній мірі знайшло в судовому засіданні своє підтвердження обвинувачення в частині матеріальних збитків завданих кримінальним правопорушенням по епізоду заволодіння шахрайським шляхом коштами [PERSON], оскільки доказами наявними в матеріалах кримінального провадження було встанволено, що члени організованої групи заволоділи коштами потерпілої в сумі 61700 грн. Таким чином, сума матеріального збитку, завданого кримінальним правопорушенням потерпілій [PERSON] становить 61700 грн. Однак, сума матеріальних збитків завданих [PERSON] по обвинувальному акту становить 1000000 грн., що не вмотивовано в обвинувальному акті в сежах якого суд зобовязаний проводити судовий розгляд. Вказаним вироком суду цивільний позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON], та [PERSON] на користь [PERSON] завдану шкоду в розмірі 61700 грн., в задоволені решти позовних вимог відмовлено. Звертаючись з даним позовом до суду, [PERSON] посилається на неналежне виконання відповідачами своїх зобовязань за укладеними між нею та кредитною спілкою договорами, порушення відповідачвами норми ст.ст. 3, 23 Закону України «Про кредитні спілки» та ст.ст. 525,629 ЦК України, проте в судовому засіданні позивач вказала, що просить стягнути з відповідачів на її користь саме шкоду, завдану їй кримінальним правопорушенням, вчиненим відповідачами, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, підставами позову, які відповідно до вимог статей 31, 214 ЦПК суд не може змінити за власною ініціативою, є не саме по собі посилання на певну норму закону, а обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. В судовому засіданні судом було уточнено у позивача підстави позову, на що остання пояснила, що саме з метою стягнення з відповідачів грошових коштів в рахунок відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушення, вона звернулась з даним позовом. Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], суд виходить з наступного. В силу дії ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанволеному цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтеесів. Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтеесах яких заявлено вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, договір та додаткові договори до нього укладались між позивачем та кредитною спілкою, відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка діє на основі статуту, що не суперечить законодавству України. Згідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про фінансові послуги та Державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитна спілка є фінансовою установою з надання фінансових послуг, а грошовий вклад є фінансовою послугою, що надається споживачам кредитної спілки. Згідно з абз.3 ст.21 цього Закону кредитна спілка відповідно до свого статуту залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Частиною 7 ст.10 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що повернення обов'язкового пайового та інших внесків, крім вступного внеску, провадиться в порядку, передбаченому статутом кредитної спілки, але не пізніше ніж через один місяць після прийняття загальними зборами або спостережною радою кредитної спілки відповідного рішення. Повернення вкладів провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. За таких обставин, невиконання зобовязань за договором від 19.08.2009 року №08-19 укладеного між позивачем та КС «Кредитна каса» в особі голови правління [PERSON] про внесення вкладу члена кредитної спілки на депозитний рахунок «Максимальний» несе відповідальність саме кредитна спілка, а не її службові особи. За змістом ст.ст. 30-33 ЦПК України належними є строни, які є субєктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є субєктом порушеного, оспорюваного чи не визнанного права. Таким чином, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за предявленим позовом. У відпоідності до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідча. За таких обставин ініціатива щодо заміни неналежного відповідача належить позивачу, який звертається до суду з відповідним клопотанням, проте позивач не використала наданого їй процесуального права щодо заміни відповідача, таким чином з урахуванням принципу диспозитивності суд не вправі з власної ініціативи замінювати неналежного відповідача. Крім того, враховуючи те, що в судовому засіданні позивач вказала, що підставою звернення до суду з даним позовом є саме стягнення грошових коштів з метою відшкодування шкоди, завданої злочином, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що грошовими коштами за договром від 19.08.2009 року №08-19 укладеного між позивачем та КС «Кредитна каса» та додатковими договорами до даного договору, що є предметом розгляду по даній справі відповідачі заволоділи злочинним шляхом чим завдали позивачу майнової шкоди, оскільки вироком Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24.01.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 08.04.2014 року встановлено, що матеріали кримінального провадження містили докази лише щодо завдання позивачу шкоди вчиненим відповідачами кримінальним правопорушенням на суму 61700 грн. За таких обставин, позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved