Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона була власником карткового кредитного рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Ідея Банк» на підставі угоди СО3.217.72344 від 26.10.2016, а саме: кредитної пластикової картки «CARD BLANCHE WHITE», яку використовувала для споживчих потреб. Картку вона не втрачала та нікому не передавала, відомостей щодо ПІН-коду та системи Інтернет-Банкінг не розголошувала. 25.11.2016 при здійсненні покупки в магазині, позивачу стало відомо, що кредитна картка № [NUMBER] була заблокована у зв`язку з її підозрою в шахрайстві. 30.11.2016 вона звернулась до відповідача для здійснення обов`язкового платежу по кредитній картці, оскільки кожного разу їй повідомляли різні суми для сплати. Того ж дня їй стало відомо, що по кредитній картці вичерпаний весь ліміт. При роздруківці з системи дистанційного обслуговування «Інтернет-Банкінг» історії операцій по кредитній картці № [NUMBER] , їй стало відомо, що з рахунку були переведені та зняті грошові кошти у загальній сумі 3110,69 грн, які були зняті чи переведені в період з 24.11.2016 по 25.11.2016. Позивач зазначає, що вказані операції вона не здійснювала. SMS-повідомлень про зняття та переведення грошових коштів позивачу не надходило. Вечері 25.11.2016 оператор ПАТ «Ідея Банк» повідомила про блокування її картки, але згідно з розрахунків з системи дистанційного обслуговування «Інтернет-Банкінг», дати транзакції 24-25.11.2016, а дата проведення 28.11.2016, у той час карта вже була заблокована банком. Згідно з п.5.5 Угоди СО3.217.72344 від 26.10.2016 про відкриття кредитної лінії обслуговування кредитної картки клієнт, тобто позивач, надала дозвіл на направлення їй банком SMS-повідомлень. Крім того, відповідно до п. 2.6 договору про надання послуг у системі дистанційного обслуговування «Інтернет-Банкінг» №ІВ/1000081/00021538 від 04.02.2014, укладеного між нею та відповідачем, за вищевказаною кредитною карткою був закріплений мій мобільний номер телефону, на який жодного разу не приходило SMS-повідомлення про здійснення будь-яких операцій. У зв`язку з вищевикладеним, банком було проведено заміну картки позивача за № [NUMBER] на картку з картковим рахунком № [NUMBER] , на який вона повинна була вносити обов`язкові щомісячні платежі за весь обсяг витраченого ліміту. Разом з цим, відповідачем не було враховано, що кошти в сумі 3110,69 грн позивачем, як держателем картки зняті чи переведені не були, проте на них банком нараховуються відсотки. 02.12.2016 [PERSON] звернулась до Центрально-Міського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області з приводу здійснення незаконних операцій з її карткового рахунку. На теперішній час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №12016040770003085 за ознаками кримінального правопорушення ч. 1 ст. 185 КК України. З тих підстав, що відповідач не бажає відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням незаконних операцій з рахунком позивача, а навпаки - нараховує відсотки, пеню та щомісячні платежі, вона змушена звернутись до суду, а тому просить: зобов`язати відповідача відновити (повернути) залишок коштів на кредитному картковому рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Ідея Банк», відкритий на ім`я [PERSON] , який було замінено на картковий кредитний рахунок № [NUMBER] , до того стану, в якому він був перед виконанням операцій у період з 24.11.2016 по 25.11.2016 включно, на загальну суму 3110,69 грн, з урахуванням внесених позивачем обов`язкових платежів, починаючи з 24.11.2016 по 15.04.2019; повернути на картковий рахунок № [NUMBER] грошові кошти, списані за рахунок кредитного ліміту з карткового рахунку № [NUMBER] за операціями на загальну суму 3110,69 грн у валюті картки, в тому числі з урахуванням комісії, які були проведені у період з 24.11.2016 по 25.11.2016 включно, через картковий рахунок № [NUMBER] ; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок остаточної суми заборгованості, з урахуванням комісії та інших обов`язкових платежів, за картковим рахунком № [NUMBER] . У судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову та проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст.ст. 280-281 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, судом встановлено, що 26.10.2016 між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду №СО3.217.72344 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки за № [NUMBER] (а.с. 14). За вказаною угодою позивачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 10000,00 грн, процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00 річних. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). З виписки з карткового рахунку [PERSON] встановлено, що в період часу з 24.11.2016 по 25.11.2016 були проведені операції по зняттю готівки в банкоматах в м. Кривому Розі у загальній сумі 3110,69 грн. На витрачені грошові кошти ПАТ «Ідея Банк» нараховано комісію та проценти. Позивач зазначає, що вказані операції вона не здійснювала. SMS-повідомлень про зняття та переведення грошових коштів до неї на мобільний телефон не надходило. Позивач звернулася за телефоном гарячої лінії АТ «Ідея Банк» та повідомила про факт крадіжки грошових коштів з її картки, а також надіслала на адресу АТ «Ідея Банк» листи з обставинами, що викладені вище та вимогою провести службове розслідування (а.с. 26-30). У зв`язку з вищевикладеними обставинами, банком було проведено заміну картки позивача за № [NUMBER] на картку з картковим рахунком № [NUMBER] . 07.12.2016 позивач звернулася з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до поліції. За даним фактом Криворізький ВП ГУНП в Дніпропетровській області було розпочате кримінальне провадження №12016040770003085 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. З листа Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 22.06.2020 вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016040770003085 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, триває, жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. З листа АТ «Ідея Банк» від 12.09.2017 (а.с. 32) вбачається, що відповідач не бажає відновити залишок коштів на рахунку позивача до того стану, у якому він був перед виконанням незаконних операцій з її рахунком, а навпаки - нараховує відсотки, пеню та щомісячні платежі. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і розрахунків в Україні, проведення переказу коштів у межах України, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно з п. 1.27 ст. 1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Пунктом 6.3 ст. 6 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Крім того, згідно з п.1.5 Розділу І «Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів», що затверджена постановою Правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року, умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції. Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27.10.1993). Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 в справі № 6-71цс15, а також аналогічні висновки містяться у Постановах Верховного Суду від 14.02.2018 (справа № 127/23496/15-ц), 18.05.2018 (справа № 190/926/16-ц), 20.06.2018 (справа № 320/1169/16-ц). З наведеного вбачається, що при здійсненні платіжних операцій, які мали місце 24.11.2016 - 25.11.2016, позивач особисто не використовувала електронний платіжний засіб. Судом не встановлено, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Разом з цим, позивач повідомила правоохоронні органи та АТ «Ідея Банк» про вчинений злочин, а тому, суд приходить до висновку, що позивач не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені за допомогою платіжної картки № [NUMBER] . Наведені вище Умови та правила надання банківських послуг визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстави для цивільно-правової відповідальності [PERSON] відсутні, оскільки фактично вона 24.11.2016 - 25.11.2016 не отримувала грошові кошти на загальну суму 3110,69 грн, а тому є необхідність у відновленні залишку коштів на кредитному картковому рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Ідея Банк», відкритий на ім`я [PERSON] до того стану, в якому він був перед виконанням операцій у період з 24.11.2016 по 25.11.2016 включно, на загальну суму 3110,69 грн, з урахуванням внесених позивачем обов`язкових платежів, починаючи з 24.11.2016 по 15.04.2019, а також комісії, що були проведені у період з 24.11.2016 по 25.11.2016 включно, через картковий рахунок № [NUMBER] . У відповідності з п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 3, 4 ст. 137 ЦПК України визначено підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосудді № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права (пункт 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). У матеріалах справи наявні копія свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю (а.с. 48), копія договору про надання правничої допомоги від 26.03.2019 адвокатом Лисенком О.А. (а.с. 45), акт виконаних робіт від 17.09.2020 та товарний чек №23 від 17.09.2020, яким підтверджено сплату позивачем на користь адвоката Лисенка О.А. витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн. Приймаючи до уваги вищевказані докази, задоволення позовних вимог, наведення в позові попереднього розрахунку суми судових витрат, враховуючи складність справи, враховуючи представлення суду письмового опису робіт (наданих послуг) професійної правової допомоги наданих адвокатом за договором від 26.03.2019, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу правову допомогу в розмірі 12000,00 грн є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved