Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] відділ ДВС Луцького міського управління юстиції про визнання правочину удаваним, визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту. Ухвалою суду від 15.06.2016 року обєднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] відділ ДВС Луцького міського управління юстиції, Публічне акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання правочину удаваним, визнання права власності на майно та цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] відділ ДВСЛМУЮ, ПАТ КБ «ПриватБанк», ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП [PERSON]», ПАТ «[PERSON] Аваль» про звільнення майна з під опису та арешту. Свій позов мотивує тим, що 23 липня 2007 року придбала у відповідача автомобіль марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 1985 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. 23.07.2007 року відповідач надав позивачу довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 879, відповідно до якої останній надано право розпоряджатися автомобілем (безоплатно представляти інтереси в органах ДАІ УВС Волинської області по питаннях повязаних з експлуатацією автомобіля).\~ Крім того, 16.02.2009 року відповідач надав позивачу довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 298, відповідно до якої останній надано право безоплатно бути його представником в підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності при вирішенні будь-яких питань, що стосуватимуться його, в тому числі в органах Державтоінспекції України, органах нотаріату при вирішенні питань, повязаних з продажем чи обміном за ціну та на умовах на розсуд представників. 23.07.2007 року відповідачем було надано розписку, відповідно до якої він продав позивачу вищезазначений автомобіль та отримав від позивача\~\~3300,00 доларів США.\~\~\~\~ На підставі викладеного, позивач просить суд визнати договір доручення, на виконання якого 23.07.2007 року [PERSON] на імя [PERSON] видано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 879, удаваним правочином, що приховує договір купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 1985 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], визнати за нею право власності на даний автомобіль та звільнити його з під арешту. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], підтримали позовну заяву з підстав в ній зазначених. Просили суд позов задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] відділу ДВС Луцького міського управління юстиції [PERSON] та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк» [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23 липня 2007 року придбала у відповідача автомобіль марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 1985 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER].\~\~ 23.07.2007 року відповідач надав позивачу довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 879, відповідно до якої останній надано право розпоряджатися автомобілем (безоплатно представляти інтереси в органах ДАІ УВС Волинської області по питаннях повязаних з експлуатацією автомобіля) (а.с. 7).\~ Крім того, 16.02.2009 року відповідач надав позивачу довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 298, відповідно до якої останній надано право безоплатно бути його представником в підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності при вирішенні будь-яких питань, що стосуватимуться його, в тому числі в органах Державтоінспекції України, органах нотаріату при вирішенні питань, повязаних з продажем чи обміном за ціну та на умовах на розсуд представників (а.с. 8). Згідно ч. 2ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ч. 2ст. 220 ЦК Україниякщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як в першому випадку, так і в другому, закон передбачає визнання договору дійсним за умови вчинення сторонами дій, спрямованих на повне або часткове виконання договору. Однак, на підставі ч.2ст. 220 ЦК України не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, так як відповідно до закону він не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Що стосується застосування ч. 2ст. 218 ЦК України та визнання договору дійсним через недодержання вимоги щодо письмової форми, то договір купівлі-продажу автомобіля мав би вчинятись саме у такій формі, що узгоджується з п. 3 ч. 1ст. 208 ЦК України та Порядком державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року. Пунктом 8 вищевказаного Порядку передбачено вчинення дій необхідних для відчуження транспортного засобу, а саме зняття останнього з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Відповідач [PERSON] вказаний транспортний засіб в установленому законом порядку з обліку в підрозділах Державтоінспекції не зняв, тобто, дій, що підтверджували б виконання договору купівлі-продажу, не вчиняв, тому підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним, передбачені ч. 2ст. 218 ЦК України, відсутні. За таких обставин, посилання на довіреність від 23.07.2007 року, як на удаваний правочин, з метою приховання договору купівлі-продажу, є необґрунтованим. Частиною третьою статті 244 ЦК України передбачено, що довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Отже, довіреність не є правовим оформленням переходу права власності, а тому згідно довіреності від 23.07.2007 року до позивача не перейшло право власності на автомобіль, оскільки видачу довіреності без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності на транспортний засіб до особи, яка цю довіреність отримала. Враховуючи викладене, визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на автомобіль за позивачем суперечить обставинам справи та вимогам закону. Згідност. 60 ЗУ «Про виконавче провадження»особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки, позивач [PERSON] права власності на спірний автомобіль не набула, відповідно її права накладенням арешту порушені не були, тому підстави для звільнення транспортного засобу з-під арешту, відсутні. На підставі ст.ст. 218, 220, 235, 657 ЦК України,

Outcome: dismissed