Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що шлюб з відповідачем розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2017 року. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] та дочка [PERSON] . Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2017 року з відповідача присуджено стягувати аліменти на дітей в розмірі 1500 грн. від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей до досягнення ними повноліття. На підставі заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2017 року змінено розмір аліментів, які стягувались з [PERSON] на 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, рішення набрало законної сили 22 грудня 2017 року. Відповідач аліменти не сплачував та станом на 01 лютого 2018 року заборгованість по сплаті аліментів складає 20 000 грн. Після звернення в поліцію відповідач сплатив заборгованість. Розмір аліментів, які відповідач сплачує на даний час, є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. На сьогоднішній день на утримання дітей для забезпечення рівня життя достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку потрібно не менше 4000 грн. на кожну дитину щомісячно. Відповідач фізично здоровий, на утриманні інших дітей немає, його місячний дохід становить близько 20 000 грн. тому він може сплачувати аліменти у більшому розмірі. 11 квітня 2019 року відповідач подав відзив, згідно якого позов визнав частково, погодився сплачувати аліменти в розмірі 1300 грн. щомісячно на кожну дитину. Вимоги позивачки про збільшення розміру аліментів до 4000 грн. вважає необґрунтованими, оскільки позивачкою не обґрунтовано в чому полягає зміна матеріального стану позивачки, погіршення стану здоров`я, інші обставини, які могли б слугувати підставою звернення до суду із заявою про зміну розміру аліментів. Безпідставними є твердження позивачки про те, що дохід відповідача становить 20 000 грн., відповідач не працевлаштований, здійснює догляд за [PERSON] , на його утриманні частково перебувають і його непрацездатні батьки [PERSON] та [PERSON] , які потребують матеріальної допомоги на лікування та санаторно-курортне оздоровлення. 16 квітня 2019 року позивач надала відповідь на відзив в якому зазначила, що розмір аліментів 4000 грн. нею обґрунтовано належним чином, зокрема письмовими доказами, які підтверджують, що тільки на харчування дітей в освітніх закладах нею витрачається по 1000 грн., крім того, діти потребують одягу, засобів гігієни, дозвілля, іграшок, тому аліментів в розмірі 1000 грн. на кожну дитину не достатньо. Догляд за [PERSON] відповідач почав здійснювати тільки 12.11.2018 року з метою ухилення від виконання військового обов`язку та для наявності страхового стажу. Твердження відповідача про те, що він несе витрати по утриманню своїх батьків є необґрунтованими, оскільки вони є пенсіонерами та отримують пенсію і здатні самі себе забезпечити. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали з мотивів наведених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Також представник позивача додатково пояснив, що мати відповідача - [PERSON] працює та окрім пенсії отримує заробітну плату, а тому не потребує утримання від сина. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суд не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив в задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві, також додатково пояснив, що діти фактично зареєстровані за тією ж адресою що й відповідач, діти пропускають навчання через хворобу, а тому позивачка не несе витрат на харчування дітей в освітніх закладах в такому розмірі як нею заявлено. Заслухавши пояснення позивачки та представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.6-7). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.09.2017 року (а.с.4-5). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.12.2017 року змінено розмір аліментів та ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття (а.с.8-9). Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 складає: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З урахуванням вказаних положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Правове значення при вирішенні даного спору має встановлення наявності або відсутності факту саме зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів (в даному випадку рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.12.2017 року). Позивач стверджує, що витрати на утримання дітей зросли, суд вважає такі твердження позивачки частково обґрунтованими, оскільки у зв`язку із тим, що діти ростуть, вони потребують більших матеріальних витрат. Але також суд бере до уваги і те, що відповідач не працевлаштований, офіційних доходів немає, а тому вимога позивачки про стягнення з нього аліментів по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно є необґрунтованою. Суд вважає також безпідставними та необґрунтованими посилання відповідача на те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, оскільки доказів того, що відповідач надає їм матеріальну допомогу не надано, крім того, мати відповідача працює та окрім пенсії отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про її доходи. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, та збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2017 року до 1 500 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому стягнення аліментів в збільшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 768 гривні 40 коп. судового збору на користь держави та на користь позивачки 800 грн. витрат на правову допомогу, які фактично понесені нею. На підставі ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік», ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 180-183, 192 СК України,

Outcome: partial