Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частку жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], яка залишилась після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Вимоги обґрунтувала тим, що з 29.10.1988 року по 16 березня 1992 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з часу припинення шлюбу продовжували жити однією сім'єю. Після його смерті відкрилась спадщину у вигляді 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], в якому вони разом проживали. Оскільки [PERSON] при житті належним чином не зареєстрував своє право власності на зазначене майно, тому позивач позбавлена можливості отримати спадщину. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Савченко Є.В., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що позивачем не доведено відсутність інших спадкоємців щодо майна померлого [PERSON], та не надано доказів на підтвердження поважності причини того, що досить тривалий час з момент смерті спадкодавця не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Авдіївського міського народного суду Донецької області від 06 березня 1992 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 01 грудня 2001 року відділом РАГС Авдіївського міського управління юстиції донецької області. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка діяла на момент виникнення у [PERSON] права власності, було передбачено державну реєстрацію права власності на житлові будинки органами БТІ. При житті право власності на нерухоме майно яке було набуте на законних підставах, [PERSON] не було зареєстровано в органах БТІ, що не заперечується сторонами. Рішеннями Авдіївського міського суду Донецької області від 06 березня 1992 року, яке набрало чинності 17 березня 1992 року, та від 16 грудня 2013 року 01 січня 2014 року встановлено, що позивач перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 1988 року. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим 09 січня 1992 року Авдіївським міським ЗАГС шлюб між [PERSON] та [PERSON] 09 січня 1992 року розірвано. Рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 16 грудня 2013 року встановлено, що [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] з 16 березня 1992 року по день його смерті - [INFO]. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки спадщина, яка залишилась після смерті [PERSON] відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, тому до спадщини застосовуються правила книги шостої ЦК України. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст..1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією своєю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживала з [PERSON] не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. На підставі ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається виниклим правомірно, якщо інше прямо не свідчить з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що оскільки позивач не може прийняти спадщину через те, що спадкодавець при житті не зареєстрував набуте правомірно право власності на 1/2 частку будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], тому єдиним виходом для захисту її прав є визнання за нею права власності на спадкове майно в судовому порядку. На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 1264 ЦК України, п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,

Outcome: approved