Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 17 грудня 2008 року між ними був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №2114. Від подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. Спільне подружнє життя припинено з 03 лютого 2020 року і на примирення позивач не згодна. Позивач в судове засідання не з`явилась, проте згідно з адресованою до суду заявою просила суд розглянути справу за її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, категорично наполягає на розірванні шлюбу на примирення на згодна. При цьому просила суд врахувати, що згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 06 лютого 2020 року внесено відомості за №12020270210000145 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за фактом надходження 05 лютого 2020 року до Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області заяви від [PERSON] про те що 03 лютого 2020 року близько 18 год. 20 хв. за місцем свого проживання отримала тілесні ушкодження під час конфлікту з чоловіком [PERSON] , які в подальшому були перекваліфіковані за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 КК України. Відповідне моральне та фізичне насильство зі сторони [PERSON] відбувалися регулярно та на очах неповнолітніх дітей. Відповідач в судове засідання також не з`явився, проте згідно з адресованим до суду письмовим клопотанням заявлені позовні вимоги не визнав, посилаючи на обставини викладені у клопотанні, просив надати сторонам строк на примирення мотивуючи бажанням зберегти сім`ю та вихованням дітей в повноцінній родині. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: з Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17 грудня 2008 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 17 грудня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №2114 (а.с.7). У відповідності до копій Свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 06 листопада 2008 року та серії [NUMBER] від 12 серпня 2014 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] - [INFO] , та їх батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-9). Судом також встановлено, що подружні відносини між сторонами припинені з 03 лютого 2020 року; спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, що не заперечується і відповідачем; при цьому з боку відповідача мало місце прояв домашнього насильства, що підтверджується зокрема Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020270210000145 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України; позивач категорично наполягає на розлученні, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дітей. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 111 СК України cуд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Суд вважає, що оскільки сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб між ними існує формально, позивач категорично заперечує проти примирення, мотивуючи моральним та фізичним насильством зі сторони чоловіка, тому примушувати її проживати з відповідачем неможливо, а збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, в зв`язку з чим наявні правові підстави для розірвання шлюбу. Також відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст.294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу з [PERSON] своє прізвище не змінювала, тому після розірвання шлюбу прізвище позивачу залишити « [PERSON] ». Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає, оскільки позов задоволено, судовий збір необхідно покласти на відповідача в розмірі 840 грн. 80 коп. За таких обставин, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб - розірванню. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved