Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач, звернулась до суду з позовною заявою в якій просить стягнути на свою користь з Держаного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України за рахунок коштів Прокуратури Одеської області, матеріальну шкоду у розмірі 549,44 грн., моральну шкоду у розмірі 50000 грн. та судові витрати пов'язаних з явкою до суду та переїздом в інший населений пункт. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13.04.2012 р. вона звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із скаргою в якій просила визнати неправомірними дії та бездіяльність посадових осіб Прокуратури Одеської області при розгляді її заяви про скоєння злочину. Лише, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25.12.2013 року судом вирішено задовольнити скаргу [PERSON] на бездіяльність посадових осіб прокуратури 13.04.20142 року, зобов'язано посадових осіб прокуратури Одеської області розглянути заяву [PERSON] від 13.04.2012 року та прийняти одне з рішень передбачених ст. 97 ЦПК України (1690) у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.01.2014 року апеляційну скаргу Прокуратури Одеської області, на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25.12.2013 року, залишено без задоволення. Позивачка зазначає, що у зв'язку з бездіяльністю Прокуратури Одеської області щодо розгляду її заяви та тривалим оскарження цієї бездіяльності, нею були понесені матеріальні витрати пов'язані з явкою до суду, придбанням канцелярських товарів, ксерокопіюванням документів та наявності інших витрат. Загальний розмір витрат, згідно розрахунку позивачки становить в 549,44 грн. Позивачка вважає, що у зв'язку з порушенням її громадських прав, їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 50000,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду письмову заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутністю та задовольнити позовні вимоги. Представники відповідачів згідно раніше наданих усних та письмових заперечень з висунутими позовними вимогами не погоджуються через відсутність правових підстав які ґрунтуються на законі, у зв'язку з чим просить в їх задоволенні відмовити. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства встановленими ст. 11 ЦПК України, також передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так в судовому засіданні встановлено, що 13 квітня 2012 року [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про порушення кримінальної справи відносно посадових осіб Прокуратури Одеської області. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25.12.2013 року судом вирішено задовольнити скаргу [PERSON] на бездіяльність посадових осіб прокуратури 13.04.20142 року, зобов'язано посадових осіб прокуратури Одеської області розглянути заяву [PERSON] від 13.04.2012 року та прийняти одне з рішень передбачених ст. 97 ЦПК України (1690) у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.01.2014 року [PERSON] поновлено строк на подачу апеляції на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25.12.2013 року, апеляційну скаргу Прокуратури Одеської області залишено без задоволення. Суд апеляційної інстанції ухвалив постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25.12.2013 року змінити та доповнити: визнати неправомірними дії посадових осіб прокуратури Одеської області, які виразились в неналежному розгляді заяви [PERSON] від 13.04.2012 року. Згідно 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачено в частинах 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч.1 яких шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків згідно зі ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25.12.2013 року, яку було залишено в силі та доповнено ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.01.2014 року визнано неправомірними дії посадових осіб прокуратури Одеської області, які виразились в неналежному розгляді заяви [PERSON] від 13.04.2012 року. Викладені обставини встановлені у судовому рішенні, що набрало законної сили, тому за правилами ч. 4 ст. 61 ЦПК України, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Враховуючи ту обставину, що ухвалою суду, що набула чинності, встановлено противоправну бездіяльність Прокуратури Одеської області, то суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з вищенаведеного та

Outcome: partial