Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 3 054,63 грн., а також понесені по справі судові витрати, зазначивши, що вона та третя особа є співвласниками квартири [ADDRESS]. 13 травня 2016 року з вини відповідача сталось залиття їх квартири, в результаті чого їм була завдана майнова шкода. В судове засідання позивач не з'явилась, від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. При цьому, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] /а.с.7-10/. 01 січня 2015 року сторони уклали договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 11318, предметом якого є забезпечення відповідачем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] а позивачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором /а.с.11/. 13 травня 2016 року внаслідок корозії 1 секції радіатора, настав прорив, під час проведення підприємством «МТМ» планового опресовування центрального інженерних мереж центрального опалення, в квартирі [ADDRESS], та трапилось аварійне затоплення, про що 16 травня 2016 року було складено акт обстеження квартири. При обстеженні встановлено сліди залиття: на підлозі зал - 15,6 кв.м. (паркет), спальня - 10,3 кв.м., 10,8 кв.м (паркет), коридор - 3 кв.м (лінолеум), кухня - 6,1 кв.м (лінолеум) /а.с.13/. Відповідно до кошторисної документації вартість відновлювального ремонту квартири [ADDRESS] складає 3 054,63 грн. /а.с.16-19/. Відповідно до п. 5,10 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період, своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини. Згідно п.п.4 п. 10 договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 11318 від 01 січня 2015 року споживач має право на відшкодування збитків, заподіяних його майну та (або) приміщенню, шкоди заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок ненадання послуг або надання послуг неналежної якості. При цьому відповідач не виконує умови договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 11318 від 01 січня 2015 року, та завдану шкоду не відшкодовує. Відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України шкода, що заподіяна майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, що заподіяла шкоду, у повному обсязі. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дію і негативними наслідками. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Під час судового розгляду відповідач позов визнав в повному обсязі, що в розумінні ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, враховуючи кошторисну документацію щодо вартості відновлювального ремонту квартири [ADDRESS], а також визнання вини відповідачем у заподіянні майнової шкоди, суд вважає необхідни стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 3 054,63 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, те, що судом вирішено позов [PERSON] задовольнити повністю, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved