Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути на її користь на її утримання аліменти у розмірі 1\\4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, з дня подання позову і до досягнення їх спільною дитиною трирічного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач є батьками дитини, [PERSON] , [INFO] , в зареєстрованому шлюбі не перебували. Дитина перебуває на утриманні позивача, мешкає разом із нею, відповідач з ними не проживає, не надає добровільно матеріальної допомоги позивачу, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, в зв`язку із чим не працює та не має можливості самостійно себе утримувати. Відповідач є працездатним, в зв`язку із чим вона змушена звертатися до суду із цим позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1\\4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення трирічного віку їх спільним сином. До початку розгляду справи судом позивач подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач 01.09.2021 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказував, що позовні вимоги він не визнає, вважає їх необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. У відзиві відповідач вказував, що він дійсно є батьком дитини, [PERSON] , [INFO] , який мешкає з позивачем. На теперішній час він сплачує на утримання сина аліменти у розмірі 1\\4 частки від доходу щомісяця, позивач фактично мешкає зі своїм колишнім чоловіком та сином від першого шлюбу, в зв`язку із чим просив суд відмовити у задоволенні позову. Від представника відповідача, що діє на підставі ордеру, - адвоката Кожушкової Л.А. до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позову просила відмовити. Суд, розглянувши позовну заяву, ознайомившись із заявами сторін по суті справи, повно та всебічно дослідивши надані докази встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Суд установив, що [PERSON] народився [INFO] і згідно із свідоцтвом про народження його батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 3). З довідки № 4 від 06.12.2021 за підписом керуючого директора ОСББ «Рєпінське» вбачається, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом із нею постійно мешкають [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З копії рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15.05.2019 у справі №636/450/19, вбачається, що шлюб між позивачем, [PERSON] та [PERSON] розірвано. З копії судового наказу, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 22.07.2021 у справі №636/3278/21 вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1\\4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З наданої відповідачем копії довідки про доходи (а.с. 32) вбачається, що він офіційно працевлаштований на підприємстві АТ «Харківобленерго», де отримує заробітну плату. Решта письмових доказів, наданих сторонами у справі: копії квитанцій про оплату комунальних платежів, копії медичних довідок щодо стану здоров`я позивача, матері відповідача, тощо, судом не приймаються до уваги при розгляді позовної заяви, оскільки не містять відомостей, які б доводили або спростовували доводи сторін, якими вони обґрунтовують позовні вимоги, та, відповідно, заперечення проти їх задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства ( ч.3 ст. 7 СК України). Згідно ч.4 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками (ч.5 ст. 7 СК України) Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї ( ч.6 ст. 7 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, а кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч.ч.9,10 ст. 7 СК України). На підставі ч.1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд, у свою чергу, застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін ( ч.2 ст. 18 СК України). Відповідно до ч.2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Визначення розміру аліментів одному з подружжя за рішенням суду врегульовано нормами ст. 80 СК України. Так, відповідно до ч.1 ст. 80 указаного Кодексу аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення ( ч.2 ст. 80 СК України). А перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст. 81 СК України). Водночас, на підставі ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому, згідно ч.4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (ч.6 ст. 84 СК України). Тож, ураховуючи те, що відповідач є особою працездатного віку, працевлаштований, отримує дохід у виді заробітної плати, то суд приходить до висновку, що він спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання матері своєї дитини (позивачки), із якою проживає його дитина до досягнення останньою трирічного віку. При цьому, суд установив наявність усіх передумов, за яких норма ч.2 ст. 91 СК України має змогу бути застосована, як то, позивач є матір`ю спільної дитини сторін, дитина проживає разом з позивачкою, окремо від відповідача, у той час, як матеріальне становище позивачки не має значення для виникнення у неї права на утримання. До того ж, суд не установив будь-яких даних, які б свідчили про неспроможність відповідача утримувати мати його сина до досягнення дитиною трирічного віку (стан здоров`я, інші обставини, що мають істотне значення), так само, які і обставин, які б нівелювали право позивачки на її утримання з боку відповідача, зокрема, передбачених ч.5 ст. 75 СК України. Разом із цим, суд, з огляду на засади справедливості, розумності та добросовісності, вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Зокрема, суд у цьому контексті ураховує те, що із відповідача вже стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1\\4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), а також те, що він має дохід лише у вигляді заробітної плати. У той час, як інших доходів згідно із Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою КМУ від 26 лютого 1993 року №146, відповідач не має. Позивач же, у свою чергу, отримує дохід у виді допомоги по догляду за дитиною, що спростовує її доводи про те, що вона не має жодних доходів. Ці обставини, на переконання суду, належить сприймати як істотні і такі, що вказують на те, що стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини і матері дитини у розмірі по 1\\4 частці доходу ( на кожного) буде сприйматись як непропорційне. Як наслідок, у цілому, позов підлягає частковому задоволенню, а саме: із відповідача на користь позивачки доречно стягнути аліменти у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу). На підставі ч.1 ст. 79 СК України аліменти належить присудити від дня подання позовної заяви (ч.1 ст. 79 СК України ). Згідно положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позивач при зверненні до суду у відповідності до Закону України «Про судовий збір» звільнялась від обов`язку зі сплати судового збору, судовий збір за рішенням суду має бути стягнутий з відповідача на користь держави. При визначенні розміру суми судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави, судом враховуються положення Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно яких вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). На підставі викладеного,

Outcome: partial