Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку №61 по вул. Короленка в м. Мелітополь Запорізької області, зазначивши, що відповідачі на правах членів сімї були зареєстровані в належному їй на праві власності житловому будинку, однак, в належному їй будинку вони не проживають, до будинку вони не зявляються, претензій щодо проживання в будинку не предявляють, а тому можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщення. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримує у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявились, не повідомили суд про причини неявки, про місце та час судового засідання були повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною та вважає можливим заочно розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, від нього надійшло повідомлення, згідно якого зазначено, що органи міграційної служби не здійснюють реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання, а тому в якості третьої особи органи міграційної служби залучати недоцільно. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та в звязку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Згідно копій витягів з про реєстрацію права власності на нерухоме майно №№ 2357054, 3273352 від 19 грудня 2003 року, 06 квітня 2004 року, за позивачем зареєстровано право власності на будинок №61 по вул. Короленка в м Мелітополь Запорізької області /а.с.9,11/. Вказана обставина також підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину від 13 грудня 2003 року, договору дарування частини будинку від 01 квітня 2004 року /а.с.8,10/. Згідно довідок голови квартального комітету № 5 від 20 травня 2016 року [PERSON], [PERSON] зареєстровані в [INFO] в м Мелітополь Запорізької області, але не мешкають за вказаною адресою з квітня 2015 року /а.с.18,19/. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] більше одного року в будинку №61 по вул. Короленка в м Мелітополь Запорізької області не проживають, їх речей та іншого майна в будинку немає, вимог щодо проживання у вказаному будинку відповідачі не предявляли. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. Відповідно до ст. 391 ЦПК України власник майна має прав вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved