Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 29.11.2012 р. Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис № 754. Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народився син - [PERSON], [INFO]. З січня 2016 року подружжя разом не проживає, у зв'язку з чим позивачем було подано заяву про розірвання шлюбу. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач, яка була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Належним чином повідомлений про час та місце слухання справи відповідач не з'явився в судове засідання з невідомих суду причин, заперечень на позов не подав. За таких обставин суд розглядає справу у заочному порядку згідно зі ст.224 ЦПК України та без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 29.11.2012 р. Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис № 754 (а.с. 2). Від шлюбу у позивача та відповідача народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12.12.2012р. Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління (а.с.7). Відповідач працює у Комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс», що підтверджується довідкою № 47 від 21.04.2016 року (а.с. 19). Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ, гарантоване право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині держави, так і за кордоном (ч.3 ст.27 Конвенції). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу), який буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, передбачені ч.1 ст.182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому у відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на користь позивачки на утримання їх спільної неповнолітньої дитини судом прийнято до уваги всі вищевказані обставини, які мають значення для правильного вирішення цього питання. Таким чином, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи знайшли своє підтвердження ті фактичні обставини, на які позивач посилалась в обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини у розмірі 1 / 4 (однієї четвертої) частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Що стосується позовної вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то підстави для задоволення позову в цій частині відсутні, у зв'язку з тим, що вони призначаються виключно у випадку стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, що встановлено положеннями ч. 3 ст.184 Сімейного кодексу України (якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). З урахуванням цих обставин, визначаючи розмір частки заробітку відповідача, який має стягуватись як аліменти на дитину, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню 1/ 4 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 25.03.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно вимог Закону України «Про судовий збір», ст. 88 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підстави вищевикладеного,

Outcome: partial