Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3-ті особи: Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, встановлення порядку користування жилим приміщенням, в якому просила визнати за нею в порядку поділу майна, право власності на 75/100 частини квартири [ADDRESS], визнати за відповідачем в порядку поділу майна право власності на 25/100 частини квартири [ADDRESS], встановити порядок користування вказаною квартирою та судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 21.07.2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, в якому народилася донька [PERSON] У період шлюбу подружжям було придбано квартиру [ADDRESS], яка належить їм на праві приватної власності в рівних частинах. Після розірвання шлюбу, сторони не дійшли згоди щодо поділу майна, а саме вказаної квартири. Оскільки дитина на сьогоднішній день проживає разом з позивачем по [ADDRESS], також на утриманні [PERSON] перебувають її батьки-пенсіонери, тому позивач звернулася до суду з такими позовними вимогами. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, пояснивши, що він ніяких перешкод у користуванні квартирою позивачу не чинить і погоджується на запропонований нею порядок користування квартирою, однак вимоги позивача в частині розподілу майна подружжя він не визнав, вказавши на те, що це порушує його право власності. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, письмових пояснень до суду від них не надходило(а.с.23-24;26). Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.61ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 21.07.2000 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], 25.07.2013 року рішенням суду цей шлюб було розірвано(а.с.10). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Вказані обставини містяться в рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 29.10.2013 року(а.с.10). Під час перебування у шлюбі подружжям було придбано двокімнатну квартиру. 18.03.2010 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації було видано свідоцтво про право власності серія САС №869122 на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON] - в рівних частинах (а.с.5). Дане свідоцтво 25.03.2010 року було зареєстроване КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» за реєстровим №46065 (а.с.6) У відповідності до п.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як передбачає ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Згідно п.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до п.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, спірна квартира придбана сторонами по справі в період шлюбу і належать їм на праві спільної часткової власності. А поскільки вимоги ст. 60, 70 СК України регулюють правовідносини між подружжям, майно у яких знаходиться на праві спільної сумісної власності, тому, встановивши обставини придбання сторонами нерухомого майна в шлюбі на праві спільної часткової власності, суд вважає необхідним відмовити в поділі майна подружжя, включаючи шляхом збільшення частини позивача, що не передбачено діючим законодавством. Згідно ст.41 Конституції України та ч.1, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.3, ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, та виходячи із часток власності кожного із співвласників, позивачу [PERSON] як і відповідачу [PERSON] належить кожному окремо на праві власності 1/2 частина від усієї спірної квартири, тому, враховуючи загальну жилу площу спірної квартири, що складає 31,52 м2, кожному із співвласників припадає для окремого користування по 15,76 м2 (31,52 м2 : 2 особи) жилої площі. З цього приводу, вимога позивача [PERSON] про виділення їй у користування ізольованої кімнати жилою площею 17,33 м2, а відповідачу [PERSON] - іншої окремої кімнати жилою площею 14,19 м2, є безпідставною і такою, що порушує право власності відповідача [PERSON], поскільки є більшим розміром, а ніж відповідні 15,76 м2 жилої площі кожного співвласника, виходячи із розміру визнаної частки власності, при цьому запропоновані 14,19м2 жилої площі іншої кімнати [PERSON] є меншим розміром, ніж зазначений відповідний розмір жилої площі позивачці у 17,33 м2, і не відповідає його розміру частки власності. За таких обставин суд не може виділити у володіння та користування позивачу саме цю кімнату жилою площею 17,33 м2, тому в задоволенні позову необхідно відмовити за вказаних обставин. Згідно ст.88 ЦПК України поскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, тому сума судового збору не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed