Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернулась в суд з наведеним позовом мотивуючи тим, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В квартирі зареєстровані [PERSON] (колишня дружина сина), [PERSON] (онук), [PERSON] (онук), [PERSON] (син). З 10.10.2006 року по 09.10.2015 року син [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], у зязку з чим позивачка вселила їх до квартири та надала право користуватися квартирою. 25.08.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] перестали бути членами сімї власника, тому вони втратили право на користування майном. Реєстрація у квартирі відповідачів перешкоджає позивачу здійснювати права власника майна. Відповідачі не несуть витрати по утриманню квартири, станом на 10.10.2018 року заборгованість по комунальних послугах становить 7793 грн. 32 коп. Жодного договору щодо користування квартирою із відповідачами не укладено. Відповідач [PERSON] в квартирі не проживає декілька років, витрати по утриманню квартири не несе, орендує іншу квартиру, а тому його теж слід визнати таким, що втратив право на користування майном. Добровільно знятись з реєстрації відповідачі не бажають. Ухвалою суду від 28.11.2018 року до участі у справі залучено Службу у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] є неповнолітніми. 05.12.2018 року відповідачка [PERSON] подала зустрічну позовну заяву про встановлення права користування чужим майном, але ухвалою суду від 07.12.2018 року зустрічну позовну заяву повернуто відповідачу на підставі ч. 3 ст. 194 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву із якого вбачається, що позовні вимоги відповідачі не визнають, оскільки іншого житла не мають, діти на даний час навчаються у 1 та 5 класі Івано-Франківського НВК «ЗШЛ № 23 ПНУ ім. В.Стефаника», посилається на ст. 109 та 405 ЖК України, ст. 8 Конвенції. Представник Служби у справах дітей надала письмові пояснення в яких ставлення до позовних вимог не висловлено, представник посилається лише на статті ЖК України, СК України, ст. 3 Конвенції. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених у ньому.Суду пояснив, що підставою позову є те, що відповідачі не є членами сімї власника, порушують право власника на користування, розпорядження квартирою, добровільно не бажають знятись з реєстрації, а тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування квартирою на підставі ст. 405 ЖК України. Відповідачка [PERSON], яка є законним представником відповідачів [PERSON] та [PERSON], та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав наведених у відзиві, також пояснили, що відповідачі проживають у квартирі, онуки позивачки є членами її сімї, а тому немає підстав для позбавлення їх права на користування квартирою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив, подав заяву в якій вказав, що позов визнає, наслідки визнання позову йому відомі, розгляд справи просить провести у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права власності на нерухоме майно, внаслідок чого власник житла позивається про його відновлення, шляхом позбавлення права на користування житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] є власником квартири № 36 в будинку № 29, що знаходиться на вулиці Південний бульвар в м. Івано-Франківську, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.05.2006 року (а.с.5, 7). Позивачка у квартирі не зареєстрована та не проживає, має інше житло. У квартирі зареєстровані відповідачі:Солтис [PERSON] (інші) з 06.04.2007 року, [PERSON], який є малолітнім (онук) з 08.06.2012 року, [PERSON], який є малолітнім (онук) з 08.08.2008 року та [PERSON] (син) з 23.11.2011 року, що підтверджується довідкою № 02-02/1397 (а.с.10). Відповідачі [PERSON], яка є матірю [PERSON] та [PERSON], проживають у квартирі. Відповідач [PERSON] у квартирі не проживає, про що він вказує у своїй заяві та чого не заперечують позивач та відповідачка [PERSON], інших доказів, які б підтверджували факт не проживання відповідача у квартирі позивачки сторонами суду не надано. Відповідачка [PERSON] вселилась у квартиру позивачки після реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON], сином позивачки, 10.10.2006 року, зареєстрована у квартирі з 06.04.2007 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які є малолітніми дітьми відповідачів [PERSON] та [PERSON] та онуками позивачки, проживають у квартирі з народження зі своєю матірю тазареєстровані у квартирі з 08.06.2012 року та з 08.08.2008 року відповідно. Отже, відповідачі були вселені у квартиру та проживали в ній з дозволу позивачки, як члени сімї власника квартири. 25.08.2015 року шлюб між відповідачами [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення суду (а.с.8). Відповідачка [PERSON] перестала бути членом сімї власника квартири, але відповідачі [PERSON] (син) та [PERSON], [PERSON] (онуки) залишаються членами сімї власника квартири. Позивач вказує, що реєстрація у квартирі відповідачів перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Враховуючи, що квартира № 36 в будинку № 29, що знаходиться на вулиці Південний бульвар в м. Івано-Франківську належить позивачці на праві приватної власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі [PERSON] та її малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають квартирі, тому підстав для застосування ст. 405 ЦК України та позбавлення їх права на користування квартирою на підставі ст. 405 ЦК України, як це просить позивачка, немає. Щодо відповідача [PERSON], то суд не приймає його заяву про визнання позову, оскільки в ній не вказано, чи має інше житло відповідач, де він на даний час проживає, з якого часу він не проживає у квартирі позивачки та у звязку з цим. Крім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є малолітніми, іншого житла на праві власності чи праві користування не мають. Відповідно до ст. 176 СК України, батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток.Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Стаття 265 СК України регламентує обовязок баби, діда утримувати внуків. Баба, дід зобов'язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу. Позивачка є бабцею відповідачів [PERSON] та [PERSON], має інше житло, а тому має можливість надати онукам належне утримання шляхом надання права користування своїм майном у вигляді квартири. Відповідачка [PERSON] іншого житла для себе та своїх дітей немає, відповідач [PERSON] самоусунувся від вирішення питання щодо користування його дітьми квартирою. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивачка стверджує, що їй чиняться перешкоди у користуванні своєю власністю, але вона не звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю на підставі ст. 391 ЦК України, а просить позбавити відповідачів права користування кватирою на підставі ст. 405 ЦК України, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин з підстав зазначених вище. Відповідно до ст. 12 та ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В статті 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Законом визначено спосіб захисту прав позивачки, але вона ним не скористалась,хоча мала таку можливість. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. З огляду на викладене, враховуючи що суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст. 176, 265 СК України, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: dismissed