Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом в якому зазначила, що вона та [PERSON] з 01 вересня 2004 року стали проживати як жінка та чоловік, що проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, вели спільне господарство, мали близькі стосунки тощо. Реєструвати шлюб не поспішали, оскільки у цьому не було потреби. В період з 01 вересня 2004 року до 24 грудня 2006 року їхня новостворена сім'я в кількості трьох осіб, а саме - [PERSON], її чоловік - [PERSON], а також її неповнолітній син [PERSON], [INFO] мешкали в належній позивачу на праві власності однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS]. 23 серпня 2006 року позивачем спільно з [PERSON], була придбана двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], право власності на яку, за їхньою взаємною згодою, було зареєстроване на ім'я [PERSON] У придбаній квартирі позивач здійснила ремонт і 24.12.2006 року вона з дитиною та [PERSON] переїхали проживати в придбану квартиру, а вже 21 березня 2007 року між позивачем та [PERSON] було офіційно зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище чоловіка [PERSON]. Позивач та [PERSON] прожили разом 9 років, а саме 3 роки - в незареєстрованому, і 6 років - в зареєстрованому шлюбі. В подальшому сімейне життя не склалося і шлюб було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 20.02.2013 року. Позивач також зазначила, що між нею та [PERSON] існувала усна домовленість щодо майбутнього поділу нерухомого майна, що є об'єктом права їхньої спільної сумісної власності як колишнього подружжя, тобто, квартири [ADDRESS], але 06.01.2014 року [PERSON] трагічно загинув в ДТП. 27 червня 2014 року позивач звернулась до нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області з заявою про прийняття спадщини, але 08.07.2014 року одержала відповідь про необхідність звернутися із позовом до суду про визнання за нею права власності на частку у спільному майні. Тому позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просить суд встановити факт проживання її та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 01 вересня 2004 року по 20 березня 2007 року та визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом її та померлого [PERSON] спільної сумісної власності, а також визнати за нею право власності на 1/2 частини вказаної квартири. У судовому засіданні позивач та її представник за довіреністю, які за їхнім клопотанням також допитані як свідки, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пославшись на обставини та підставі, викладені у позовній заяві, просять суд позов задовольнити. Крім цього позивач зазначила, що квартира [ADDRESS] була придбана нею та [PERSON] за спільні кошти, а саме за кошти [PERSON] з продажу його попередньої квартири та кошти, які позивач позичила у гр. [PERSON] в сумі 10000 доларів США згідно договору позики від 20.08.2006 року, копія якого була надана суду під час розгляду справи ( т.2 а.с.94). Відповідач та його представники позовні вимоги не визнали у повному обсязі та пояснили суду, що [PERSON] фактично проживав один в своїй квартирі № 120 по вул.. Водопійна, м. Біла Церква, працював, мав свої доходи для проживання. Спірна квартира [ADDRESS] була придбана ним 23.08.2006 року за особисті кошти, а саме за кошти проданої ним в той же день 23.08.2006 року своєї попередньої вказаної квартири, тому квартира не може бути обєктом спільної сумісної власності і в задоволені позову просять відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, покази свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. На підставі ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживала з гр. [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.09.2004 року, разом працювали, мали спільний бюджет. Під час сумісного проживання, а саме 23 серпня 2006 року позивачем спільно з [PERSON], була придбана двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], право власності на яку, за їхньою взаємною згодою, було зареєстроване на ім'я [PERSON]. По справі також встановлено, що ініціатором придбання вказаної квартири була позивач [PERSON], яка займалась пошуком квартири, передавала завдаток попереднім власникам квартири, приймала участь у підготовці та вчиненні укладення договору купівлі-продажу квартири у нотаріуса, а після придбання квартири, позивач приймала активну участь у здійснені ремонту. В подальшому позивач разом із своїм сином та [PERSON] проживали разом у вказані квартирі. 21 березня 2007 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис за №244, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ОК №038370, виданим 21.03.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище чоловіка [PERSON]. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 20.02.2013 року даний шлюб було розірвано (т.1 а.с. 8-9). Вищезазначені обставини також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також свідок [PERSON], яка надала позику позивачу для придбання квартири. Свідки [PERSON], який був посередником та займався підготовкою документів для укладення договору купівлі - продажу спірної квартири і свідок [PERSON], яка є попереднім власником спірної квартири, підтвердили у судовому засіданні, що ініціатором придбання спірної квартири являється позивач [PERSON], яка займалась пошуком квартири, передавала аванс і розраховувалась при нотаріальному посвідчені договору купівлі-продажу. Згідно ст.3 ч.2 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч.1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. У відповідності до п.1 розділу УП «Прикінцеві положення» зазначений СК України набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Отже, положення ст.74 СК України щодо права на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, застосовуються лише до відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно з положеннями ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, що не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення гл. 8 СК України. В даному випадку майно було придбане 23.08.2006 року тому суд застосовує зазначену норму права. Пунктом 23 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, З`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 Сімейного Кодексу України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частини 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, який набрав чинності з 1 вересня 2005 року, суд в окремому провадженні розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. У відповідності до вимог ч.1 ст.259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, установлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. З 1 січня 2004 року набрав чинності Сімейний кодекс України, за правовими нормами якого спір з приводу майна з підстав наявності фактичних шлюбних стосунків підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. При вирішені справи по суті позовних вимог суд приймає до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт наявності у [PERSON] власної квартири до придбання спірної квартири, що фактично не заперечує сторона позивача, але критично відносить до їх показів, що [PERSON] отримував кредитні кошти на придбання квартири і квартира ним придбана тільки за власні кошти, оскільки вони нічим не підтверджені за виключенням наданої суду копії договору купівлі продажу попередньої його квартири. Враховуючи наведене позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved