Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 23.08.2014 зареєструвала шлюб із [PERSON] . Від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає та надалі буде проживати з нею. Сімейні відносини з відповідачем не склалися через постійні сварки, відсутність взаєморозуміння, довіри та поваги. Подружні відносини фактично припинилися з липня 2019 року, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд шлюб розірвати, дошлюбне прізвище не відновлювати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити в підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти розірвання шлюбу в підготовчому судовому засіданні не заперечує. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2014 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.8). Від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення, не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Спільне життя сторін не склалося через постійні сварки, відсутність взаєморозуміння, довіри та поваги між ними, що унеможливлює збереження шлюбу. За наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним.

Outcome: approved