Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] і просить винести рішення, яким визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона, на є одноосібним власником частини будинку [NUMBER], розташованого по [ADDRESS]. З 1999 року у вказаній квартирі зареєстровано її племінницю [PERSON]. З моменту реєстрації остання, ніколи не проживала в зазначеному будинку. За час реєстрації в будинку в поліпшені стану будинку участі не приймала, комунальні платежі не сплачувала. Реєстрація відповідача в належному їй будинку не дає змоги в повному обсязі реалізовувати свої права в якості власника. В добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку в зазначеному будинку, тож змушена звернутися з даним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав. Просив відмовити в їх задоволенні за безпідставністю, так як є акти про проживання відповідача у вказаному будинку . Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Знам'янської міської державної нотаріальної контори №265 є власником ? частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], зареєстрована за вказаною адресою, фактично в будинку не мешкає. Згідно з актами комісійного обстеження квартального комітету №9 від 14.10.2013, 08.06.2014, 20.11.2014, в будинку [NUMBER] по [ADDRESS], встановлено, що в зазначеному будинку зареєстровані, але не проживають [PERSON] та її донька [PERSON] Право власності на будинок належить [PERSON] Жодних невід'ємних поліпшень домоволодіння [PERSON] не проводилось, коштів та зусиль для підтримання приміщення в належному санітарному та технічному стані не вкладалось, комунальні платежі не сплачувались, що підтверджується оглянутою в судовому засіданні книжкою по оплаті за газопостачання. Скарг від [PERSON] з приводу неможливості її вселення до будинку, або перешкод у користуванні ним не надходило. Відповідно до статей 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 і 2 ст.317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 цієї статті власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За правилом ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника жилого будинку, квартири, належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу, за змістом якої членами сім'ї є подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] у відповідності до ст.64 ЖК України, не належить до членів сім'ї власника житла, оскільки не входить до переліку осіб визначених ст.64 ЖК України, не проживає разом з нею та не веде спільного господарства. Відповідно до ст.72 ЖК України, особа втрачає право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, тобто за нею зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача більше 6 місяців і дана обставина підтверджена матеріалами справи. Акти надані представником відповідача про проживання останньої в будинку суд не може прийняти як належний доказ , так як вони складені у відсутності уповноважених осіб (голови квартального комітету) та незавірені ні печаткою , а ні штампом. За таких обставин суд вважає, що є підстави для визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, тобто позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст.64, 71, 72, 156 ч.4, ЖК України та

Outcome: approved