Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду 13.09.2017р. з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], 10.02.2015р.н., в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи від дня звернення до суду з позовом і до досягнення сином повнолітня та аліменти на її утримання в сумі 1000грн щомісячно, починаючи від дня звернення до суду з позовом і до досягнення сином трьох років, тобто до 10.02.2018р.. Відповідач надав суду заперечення, в яких зазначив, що позивач не має права на утримання від відповідача, оскільки вони не перебували у шлюбних стосунках, а тому вимоги про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку не підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то вважає за необхідне визначити їх розмір на рівні 1/6 частини з усіх видів доходів. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених в запереченнях відповідача. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 10.02.2015р.н., що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження /а.с. 4/. Сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі і на теперішній час проживають окремо. Дитина проживає з позивачем. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто до 10.02.2018р.. Розмір доходів позивачки складає 860грн на місяць, що є державною соціальною допомогою, яка виплачується при народженні дитини, інших доходів вона немає. Відповідач не працевлаштований, але отримує пенсію. За рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання свого сина [PERSON], 24.06.2001р.н., в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів /а.с. 19/. На теперішній час дана дитина навчається у коледжі на контактній основі і не має своїх окремих доходів. Згідно наданих суду медичних документів /а.с.22, 24, 35/, відповідач та його син мають незадовільний стан здоров'я, що обумовлює періодичне лікування. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає позивачці достатньої матеріальної допомоги задля належного забезпечення потреб їх дитини, а також відмовляється надавати матеріальну допомогу на забезпечення її особистих потреб, вона звернулась до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір, який виник з сімейних правовідносин із забезпечення утримання дружини та дитини, що регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Розглядаючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дитину суд виходить з наступного. Згідно ст.180 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи обставини справи, а саме стан здоровя відповідача, наявність у відповідача зобов'язання по утриманню іншої дитини, майновий стан сторін та їх доходи, суд дійшов висновку, що 1/6 частина від доходів відповідача є належним та достатнім розміром аліментів, які необхідні на утримання малолітньої дитини. З огляду на положення ч.1 ст.191 СК стягнення аліментів необхідно здійснювати з моменту пред'явлення позову, тобто з 13.09.2017р.. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки, то суд зауважує, що право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років має лише дружина чоловіка (ч.2 ст.84 СК). Системний аналіз норм глави 9 СК свідчить, що право на утримання виникає на підставі шлюбу. Тобто передумовою виникнення права на утримання є укладення між сторонами шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що сторони не перебували між собою у шлюбі. Всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що сторони проживали разом та вели спільне господарство, а отже суд не приймає доводів сторони позивача про те, що між сторонами існували фактичні шлюбні стосунки. Разом з тим, за змістом ч.ч.2, 4 ст.84 СК, в контексті положень ч.2 ст.91 СК, жінка, з якою проживає дитина, має право на утримання від батька такої дитини до досягнення дитиною трьох років, за умови, що він може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, суд вважає, що позивач має право на утримання від відповідача, оскільки з нею проживає їх спільна дитина. Проте, обовязковою умовою надання позивачці утримання від відповідача є можливість відповідача надавати таку допомогу. З огляду на положення ст.ст.10, 60 ЦПК обов'язок доказування такої обставини покладається на сторону позивача. Визначаючи наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу позивачу суд бере до уваги, що єдиним доходом відповідача є пенсія. Сторонами не надано суду будь-яких доказів на підтвердження розміру такої пенсії. Разом з тим майже 42% своїх доходів відповідач зобов'язаний сплачувати в якості аліментів на утримання своїх дітей (1/4 на сина в'ячеслава і 1/6 на сина [PERSON]), а отже у своєму розпорядженні відповідач матиме лише 58% своїх доходів. Оскільки власного житла позивач не має, то він змушений орендувати для себе житлове приміщення, що потребує додаткових постійних витрат, що не заперечується сторонами. До того ж стан здоров'я відповідача є незадовільним, що потребує періодичного лікування та додаткових витрат. Всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що розмір пенсії відповідача свідчить про його спроможність надавати позивачу матеріальну допомогу. Отже, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що на теперішній час відповідач не має можливості надавати позивачці матеріальну допомогу на її утримання, а тому в задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати суд виходить з того, що такі витрати складаються з судового збору, який підлягає сплату за подання до суду позову. З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору, а позов підлягає частковому задоволенню в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в мінімальному розмірі 640грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial