Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про захист прав споживача фінансових послуг. Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 липня 2012 р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, на умовах якого позивач отримала споживчий кредит в сумі 48\~835 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49% річних та щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 1,47%, з кінцевим терміном повернення 20 липня 2015 р. Позивач вважає, що вказаний договір вчинено в порушення вимог ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, п. 5.7 Памятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування ПАТ Банк «Траст» від 26 липня 2012 р. та п. 2.6 Заяви про надання кредиту на споживчі цілі від 27 липня 2012 р., які є складовою кредитного договору, передбачена щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 1,47% від початкової суми кредиту, що суперечить вимогам ст. 1054 ЦК України, ст. 11 ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, п. 5.16 Памятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування ПАТ Банк «Траст» від 26 липня 2012 р. передбачена пеня за несвоєчасне погашення платежів по кредиту у розмірі 0,3% від суми прострочених зобовязань за кожний день прострочення, що суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». З наведених підстав позивач просить суд визнати\~\~недійсними пункти 5.7, 5.16 Памятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування ПАТ Банк «Траст» від 26 липня 2012 р.; пункт 2.6 Заяви про надання кредиту на споживчі цілі від 27 липня 2012 р.; зобовязати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, зарахувавши в погашення основної суми боргу сплачену позивачем щомісячну комісію за супроводження кредиту за весь час дії вказаного кредитного договору. Позивач та її представник в судовому засіданні підтвердили позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. В заперечені проти позову представник відповідача зазначив, що перед укладенням кредитного договору позичальник ознайомилась з умовами споживчого кредиту, зокрема з встановленням комісії за супроводження кредиту в розмірі 1,47% від початкової суми кредиту та пені за несвоєчасне погашення платежів по кредиту у розмірі 0,3% від суми прострочених зобовязань за кожний день прострочення. З цими умовами кредитного договору позичальник погодилась. З моменту укладення кредитного договору позичальник отримала кредитні кошти, сплачувала платежі на повернення кредиту, проценти за користування кредитом, комісію, але потім припинила виплати. Представник відповідача вважає, що позов [PERSON] спрямований на ухилення від взятих на себе зобовязань за кредитним договором. Крім того, представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, оскільки кредитний договір укладено 27 липня 2012 р., а позовна заява подана 19 лютого 2016 р. поза межами терміну позовної давності. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27 липня 2012 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Банк «Траст» укладено договір №R091.003-ТЕК.0016524, за умовами якого позивач отримала від банку споживчий кредит в сумі 48\~835 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49% річних з кінцевим терміном повернення 20 липня 2015 р. (а.с. 8-15) Договором про внесення змін і доповнень № 1 від 28 серпня 2014 р. до кредитного договору від 27 липня 2012 р. внесено зміни, якими строк користування кредитом встановлено до 60 міс., а також змінено додаток 1 до кредитного договору графіку здійснення платежів. (а.с. 67) Згідно п. 5.7 Памятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування ПАТ Банк «Траст» від 26 липня 2012 р. та п. 2.6 Заяви про надання кредиту на споживчі цілі від 27 липня 2012 р., які є складовою кредитного договору, позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 1,47% від початкової суми кредиту. Згідно п. 5.16 Памятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування ПАТ Банк «Траст» від 26 липня 2012 р. за несвоєчасне погашення платежів по кредиту позичальник сплачує пеню у розмірі 0,3% від суми прострочених зобовязань за кожний день прострочення. Вказані положення суд вважає такими, що суперечать діючому законодавству, з наступних підстав. Відповідно до ст. 42 ч.4 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі ст. 11 ч.1, 4 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до ст. 1 ч.1 п. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Аналізуючи вказані норми законодавства суд приходить до переконання, що при наданні банком позичальнику супутньої послуги, а саме супроводження кредиту, як те зазначено в кредитному договорі, мають бути чітко визначені субєкти такого зобов'язання та конкретизовано його обєкт. У разі декларування банком у договорі будь-якої послуги, споживач має право не тільки знати в деталях предметі задекларованої послуги, а також мати можливість отримати зазначену послугу належної якості відповідно до умов договору. Між тим, в судовому засіданні встановлено, що в кредитному договорі, укладеному між сторонами, не вказано, в чому полягають послуги банку з супроводження кредиту, що є результатом їх виконання та як може позивач отримати цей результат. Згідно п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 р., банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У Рішенні Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10 листопада 2011 р. зазначено, що одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 ЦК України. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. У відповідності зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Суд вважає, що встановлена банком в кредитному договорі щомісячна комісія за супроводження кредиту є платою зі дії, які банк здійснює на власну користь, тому ця умова договору є такою, що суперечить чинному законодавству. Крім того, встановлення комісії за супроводження кредиту в розмірі 1,47% від початкової суми кредиту, що дорівнює від 717,87 грн. до 782,31 грн. щомісячно, а за весь період дії кредитного договору 43\~072,20 грн. при розмірі основного боргу в сумі 48\~835,00 грн. (а.с. 68), суперечить критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності, задекларовані у ст. 3 ЦК України, Рішенні Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10 листопада 2011 р., наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Суд також вважає таким, що суперечить чинному законодавству, встановлення банком в кредитному договорі пені за несвоєчасне погашення платежів по кредиту у розмірі 0,3% від суми прострочених зобовязань за кожний день прострочення (п. 5.16 Памятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування ПАТ Банк «Траст» від 26 липня 2012 р.) Вказаний висновок суду ґрунтується наступним. У відповідності зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 18 ЗаконуУкраїни «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Згідно кредитному договору розмір основного боргу за кредитом складає сума 48\~835,00 грн., відсотки за користування кредитом 12,49% річних. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» розмір компенсації у разі невиконання споживачем зобов'язань за договором не може перевищувати 50%, що за даним кредитним договором становить 6,25% (12,49 х 50 : 100) Банком встановлена пеня за несвоєчасне погашення платежів по кредиту у розмірі 0,3% від суми прострочених зобовязань за кожний день прострочення, а в перерахунку на рік 109,5% (0,3 х 365), що у 17,5 рази перевищує максимальний розмір компенсації, встановлений ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, розмір пені, встановлений кредитним договором, значно перевищує граничний розмір пені, встановлений законодавством, що є несправедливим з огляду на положення ст. 18 ч.3 п. 5 Закону України «Про захист прав споживачів». У відповідності зі ст. 18 ч.5 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно зі ст. 203 ч.1 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі ст. 215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суд вважає, що зміст пунктів 5.7, 5.16 Памятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування ПАТ Банк «Траст» від 26 липня 2012 р., пункту 2.6 Заяви про надання кредиту на споживчі цілі від 27 липня 2012 р., які є складовою кредитного договору від 27 липня 2012 р., з наведених вище підстав суперечить вимогам ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставою для визнання їх недійсними відповідно до ст. 215 ч.1, 203 ч.1 ЦК України з моменту укладення договору. Вказані порушення вимог чинного законодавства при укладені кредитного договору призвели до порушення прав споживача, які мають бути захищені відповідно до ст. 18 ч.9, 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Для захисту порушених прав споживача суд вважає за необхідне зобовязати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за вказаним кредитним, зарахувавши в погашення основної суми боргу сплачену позивачем щомісячну комісію за супроводження кредиту за весь час дії вказаного кредитного договору. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд не приймає до уваги письмові заперечення представника відповідача про те, що безпосередньо перед укладанням договору позичальник надала банку заяву-анкету, де зазначила, що ознайомлена з умовами споживчого кредитування; підписанням цієї анкети підтвердила, що банк надав їй в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, передбачену п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; отримала памятку про основні параметри споживчого кредитування, в якій зазначено, що позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 1,47% від початкової суми кредиту (п.5.7), за несвоєчасне погашення платежів по кредиту сплачує пеню у розмірі 0,3% від суми прострочених зобовязань за кожний день прострочення (п. 5.16); ознайомившись із запропонованими умовами кредитування, позивач уклала з банком договір; позичальник ознайомилась з графіком платежів, де визначені суми щомісячних платежів; з моменту укладення договору позивач отримала кредитні кошти та виконувала договірні зобовязання, а потім в односторонньому порядку припинила виконувати їх. При цьому судом встановлено, що Памятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування, Заява про надання кредиту на споживчі цілі, Умови надання та обслуговування кредитів, та інші складові кредитного договору від 27 липня 2012 р. мають стандартну форму, а позичальник, не маючи спеціальної освіти та відповідних знань, не могла обєктивно оцінити умови кредитного договору, помилково придбала не потрібну їй послугу у вигляді супроводження кредиту, не надала належної оцінки розміру пені за несвоєчасне виконання зобовязань з погашення заборгованості за кредитом. Вказаний висновок суду кореспондується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у Рішенні від 10 листопада 2011 р., щодо обмеження дії принципу свободи договору критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Висновок суду узгоджується також з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 р., в якій наголошено: «… визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах». Заяву представника відповідача про застосування позовної давності суд не задовольняє з огляду на наступне. У відповідності зі ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача вважає, що перебіг позовної давності за цим спором починається від дня укладення кредитного договору 27 липня 2012 р., а позивач звернулась до суду з позовом 22 лютого 2016 р. після спливу позовної давності. Суд вважає таке ствердження хибним, оскільки воно протирічить положенню ст. 261 ч.1 ЦК України, згідно якому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні позивач пояснила, що про порушення свого права вона дізналась на початку лютого 2016 р., коли отримала з суду копію позовної заяви ПАТ Банк «Траст» до неї про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором та додатки до позову. З цих документів вона дізналась, що прострочена заборгованість за основним боргом складає 10\~008 грн., а відсотки, комісія, пеня разом 25\~849 грн. Не погодившись із розміром заборгованості, вона звернулась до адвоката, який розяснив, які її права як споживача фінансових послуг порушено. Пояснення позивача підтверджуються копією позовної заяви ПАТ Банк «Траст» до [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с. 63-64 ) Отже, про порушення свого права позивач довідалась у лютому 2016 р., від чого починається перебіг позовної давності. Крім того, права споживачів та їх захист регламентується як на доконтрактній стадії, так й на стадії виконання кредитної угоди. Такі положення закріплені у Директиви 2005/29/ЄС Європейського парламенту та Ради від 11 травня 2005 р. щодо несправедливих видів торговельної практики, де зазначено, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов'язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Для підтримання впевненості споживачів загальна заборона несправедливих видів торговельної практики однакової мірою повинна застосовуватися до тих із них, що виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та споживачем, так і під час виконання укладеного контракту. В судовому засіданні встановлено, що кредитний договір, укладений між сторонами 27 липня 2012 р., відповідно до договору про внесення змін і доповнень № 1 від 28 серпня 2014 р. (а.с. 67) діє по цей час, відповідач продовжує порушувати права позивача як споживача фінансових послуг, нараховуючи комісію та непомірний розмір пені, в звязку з чим позовна давність до цих позовних вимог не може бути застосована. У відповідності зі ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правову допомогу в сумі 1\~450 грн. (а.с. 82-83) На підставі викладеного,

Outcome: approved