Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

\~позивач звернулась до суду 18 квітня 2016 року з позовом, вказавши, що вона, перебуваючи на робочому місці, виконуючи свої професійні обовязки, 26 лютого 2013 року в результаті падіння отримала травму у вигляді закритого зламу вертлюжної впадини зі зміщенням уламків. Актом розслідування нещасного випадку від 28.02.2013р. встановлено, що травма (за класифікатором травм) відноситься до тяжкої, висновком МСЕК їй встановлена 3 група інвалідності та 20% втрати професійної працездатності. Внаслідок травми вона змушена тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування, у\~ звязку з травмою були порушені її нормальні життєві звязки, вона до сих пір відчуває психологічний дискомфорт, на даний час її самопочуття не поліпшилось. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пошкодженням здоров'я їй було завдано моральної шкоди, оскільки, перебуваючи на лікуванні, вона не могла та не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої в почуттях розпачу, тривоги, дратівливості,у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалось та позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. Оскільки травма отримана нею у 2013 році, тобто пройшло 3 роки, то позивач бере розрахунок за 3 роки: 4445,00 х 3 роки = 160020,00 грн. (середньомісячна номінальна заробітна плата помножена на час тривання інвалідності), тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 160020 гривень. В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що вона працювала медичною сестрою у відповідача. 26.02.2013 року в зміну з 8 годин прийшла на роботу, о 9.30 при виході з кабінету № 26 спіткнулася об лінолеум, втратила рівновагу та впала, отримавши при цьому травму. Відвідувачі лікарні підняли її та посадили на стілець, на якому її віднесли до рентгенкабінету, де зробили знімок. Довгий час вона знаходилась на лікуванні, їй встановили\~ інвалідність. Представник позивача\~ [PERSON] позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, додавши, що позивачем не доведено факт наявності моральних страждань. Моральна шкода завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як свідчить п.7 Акту про нещасний випадок, повязаний з виробництвом № 2 від 26 лютого 2013 року, основною причиною випадку є особиста необережність потерпілої. Також вважає що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові повністю.\~ Вислухавши позивача, представників сторін, свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.\~ В судовому засіданні встановлено, що з 01 грудня 2011 року по 29 жовтня 2013 року [PERSON] працювала медичною сестрою в Комунальній установі «Центр первиної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради» (а.с.30 - копія трудової книжки). 26 лютого 2013 року з позивачем стався нещасний випадок в КУ «ЦПМСД № 5», внаслідок якого позивач отримала травму. Згідно акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 26.02.2013 року о 9.30 год., дільнична медична сестра [PERSON] пішла до кабінету № 26 ставити штампи амбулаторії на бланки направлень в інші ЛПЗ. При виході з кабінету № 26 втратила рівновагу та впала, отримавши при цьому травму. Актом встановлено причину настання нещасного випадку: особиста необережність потерпілої, порушено ст. 14 Закону України «Про охорону праці» (а.с.6-7 - копія акту). Згідно виписного епікризу з історії хвороби № 533, заключний клінічний діагноз [PERSON]: основний закритий злам вертлюжної впадини зліва зі зміщенням уламків (травма виробнича 26.02.2013 р.) Статико-динамічні порушення 2 ст. Больовий синдром (а.с.10 - копія виписного епікризу). Висновком МСЕК позивачеві з 29.10.2013 року встановлено 3 групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20% - первинно з 29.10.2013 р. безстроково (а.с.5 -копія довідки).\~ Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що 26 лютого 2013 року вона прийшла на робоче місце. До неї в кабінет зайшла [PERSON] та [PERSON] Коли [PERSON] виходила із коридору, зачепилася на лінолеум та упала. Її відразу посадили на стілець та на стільці віднесли до ренгенкабінету. Після цього випадку лінолеум прибили гвіздками, вона це особисто бачила. Згідно ст. 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Травма позивачеві завдана під час виконання нею трудових обов'язків, завдала їй фізичних та моральних страждань, вона визнана інвалідок внаслідок цієї травми, в зв'язку з чим втратила нормальні життєві зв'язки і пошкодження здоров'я вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначив Конституційний Суд України в п. 4.1. свого Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з врахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, положень ст.. 23 ЦК України, розяснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судом визначається розмір моральної шкоди в сумі 30\~000 грн., що відповідає тяжкості ушкодження здоров'я позивача, характеру та тривалості моральних страждань позивача у зв'язку з травмою, отриманою в результаті нещасного випадку на виробництві, істотності вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, вини самого позивача у нещасному випадку. При цьому суд враховую пояснення свідка щодо причини падіння позивача та керується тим, що травма [PERSON] є виробничою, а отже роботодавець несе відповідальність за відшкодування моральної шкоди працівнику. Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн., оскільки вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial