Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення частки померлого та визнання права власності в порядку спадкування посилаючись на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після померлої [PERSON] До складу спадщини входить 57/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0763 га. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Вищезазначені 57/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями належить позивачу. У квітні 2019 року позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини на вказану земельну ділянку до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лішуновой О.М., однак постановою від 02 квітня 2019 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не виділена (визначена) частка спдакодавця у спільному майні. Тому, позивач змушена звернутися до суду з проханням визначити розмір ідеальної частки у праві спільної власності на вказану земельну ділянку за померлою [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просить суд слухати справу у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, подали заяви в яких позов визнають та просять суд слухати справу у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . (а. с. 7) До складу спадщини померлої [PERSON] входить 57/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0763 га з кадастровим номером [NUMBER] . цільове використання - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташована за тією ж адресою, що і будинок. (а. с. 10-10 зворот.) Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю (серія [NUMBER] виданий Київською міською державною адміністрацією 29 .07.1999 року). Співвласниками є відповідачі - [PERSON] та [PERSON] . Вищезазначені 57/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями належить позивачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лішуновой О.М. (а. с. 8) Згідно технічного паспорта від 06.07.2012 р. та Витягу про держану реєстрацію прав власності на нерухоме майно, виданого Київським БТІ від 19.11.2012 р., Свідоцтва про право на особисту власність на ім`я [PERSON] від 17.07.1996 р. та Свідоцтва про право на особисту власність на ім`я [PERSON] від 17.07.1996 р., вказаний будинок знаходиться у спільній частковій власності співвласників: мені належить 57/100 частин, відповідачам - 43/100 частин. Зазначена земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності померлої та відповідачів, що підтверджується Державними актами на право власності на земельні ділянки. а. с. 16-20) У квітні 2019 року позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини на вказану земельну ділянку до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лішуновой О.М., однак постановою від 02 квітня 2019 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із неможливості визначення частки померлої. (а. с. 11) В абзаці 5 п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», роз`яснено, що, - «У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності». Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, а відповідно до ст. 361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної власності співвласником може здійснюватися самостійно. Таким чином, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена. Аналогічно, щоб оформити перехід права власності до спадкоємця, частка спадкодавця має бути визначена. Згідно зі ст. 370 ЦК України, частки кожного з співвласників в праві спільної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Крім того, згідно з п. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право власності на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на жилий будинок, будівлю, споруду. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею. суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. На вказаній земельній ділянці зведений житловий будинок, в праві власності на який співвласникам належать різні за розміром частки. Виходячи з наведеної вище норми Земельного кодексу України право власності померлої на дану земельну ділянку має визначатися пропорційно частці в праві власності на будинок. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту статті 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділення з неї окремої частини. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України, - право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч.1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, суд за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved