Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, де просить визнати відповідача таким, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, що підтверджується рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.02.2010 року №2-547/10. Відповідач в даному будинку значаться зареєстрованим, але з 1980 року фактично не проживає, за комунальні послуги не сплачує, його особистих речей в будинку немає. У позивачки виникла необхідність оформити субсидію на комунальні послуги, а та обставина, що відповідач зареєстрований в належному їй будинку не дає їй права скористатися зазначеними пільгами, суттєво погіршує житлові умови, створює перешкоди в користуванні будинком в зв'язку з чим вона несе додаткові витрати по оплаті комунальних платежів, порушує її право на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй майном відповідно до ст.150 ЖК України. [PERSON] посилається на ч.2 ст.405 ЦК України та просить з врахуванням того, що відповідач, як член сім'ї не користується житлом, визнати його втратившим право користування житловим будинком. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Пунктом 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.12.2017 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено до розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.02.2010 року №2-547/10 за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] року, визнано право власності на спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS] Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] після реєстрації шлюбу отримала прізвище чоловіка [PERSON]. Відповідно до довідки виданої головою квартального комітету №28 Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 12.09.2017 року №636 [PERSON], [INFO], зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS], але не проживає з 1992 року. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач зареєстрований, але з 1992 року не проживає в житловому будинку [ADDRESS], що перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належним їй на праві приватної власності будинком, відповідно до ст.ст.319, 383 ЦК України. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст.16 ЦК України. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ч.2 ст.405 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд вважає, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про визнання особи втратившою права користування жилим приміщенням, розглядається відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 150 ЖК України; ст. 391 ЦК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України. Судові витрати, відповідно вимог ст.141 ЦПК України, суд залишає по фактично понесеним.

Outcome: approved