Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником вказаної квартири, яка належить їй на праві власності, що підтверджується змістом договору дарування від 20.03.2003 року та копією витягу про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 16.04.2003 року. В зазначеній вище квартирі зареєстрований її колишній чоловік, відповідач по справі - [PERSON], який в квартирі не проживає протягом тривалого часу, проте з реєстраційного обліку не знявся. Реєстрація відповідача порушує право власності позивача та розпорядження квартирою. В судове засідання 16.01.2014 р. позивач не з'явилась, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судові засідання 20.11.2013 р. та 16.01.2014 р. не з'являвся, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Судові повістки та виклики направлялись на адресу відповідача за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, тому відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. (а.с. 35,40). Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи межі заявлених вимог, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до договору дарування від 20.03.2003 року та Витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.04.2003 року, позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.14,15). Згідно довідки адресно-довідкового бюро підрозділу територіального органу ДМС України в Житомирській області та виписки з домової книги про склад сім'ї № 801 від 16.07.2013 р. відповідач зареєстрований в зазначеній квартирі з 04.03.2008 року (а.с. 18, 26). Зі змісту свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.06.2009 р. вбачається, що шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16.03.2009 року. ( а.с.10,11). У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України позивач, як власник спірного будинку, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом відповідач був членом сім'ї власника, за вказаною вище адресою не проживає з моменту розірвання шлюбу, тобто з 2009 року, що підтверджується актом КВЖРЕП № 15 від 02.07.2013 року. Відповідач не несе будь-яких обов'язків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримує житло та не сплачує комунальні послуги. Перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилося. Встановлених законом випадків збереження за ними права користування квартирою не встановлено. Таким чином, відповідач, будучи прописаним в квартирі, фактично не проживає в ній більше чотирьох років. Наведене вище є підставою для визнання відповідача, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування спірним житлом у зв'язку з його відсутністю без поважних причин понад один рік. Враховуючи викладене, суд вважає, що право власності позивача порушене і підлягає захисту, а відтак позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, сплачений нею судовий збір в сумі 114,70 грн.

Outcome: approved