Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач звернувся із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а саме стягнення з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , майнову шкоду в сумі 180 600 грн. 00 коп., та 65 000 грн. 00 коп. моральну шкоду, а також судові витрати. Позовну заяву мотивує тим, що 17 вересня 2016 року о 23:00 год. [PERSON] керуючи автомобілем марки «AUDI» д.н.з. [NUMBER] , рухалася в напрямку до вул. Стрийська по вул. Наукова від вул. Кульпарківська, що у м. Львові. Доїхавши до пристрою оптичної сигналізації, неподалік будинку №35 по вул. Наукова, що у м. Львові, зупинилася, оскільки горів червоний сигнал. Попереду автомобіля позивачки під час зупинки в нерухомому стані знаходився автомобіль марки «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] . Автомобіль марки «AUDI» д.н.з. [NUMBER] перебував у середній смузі руху дороги, яка складається із трьох смуг. Перебуваючи в нерухомому стані позивчка відчула різкий удар у задню частину автомобіля, внаслідок чого по інерції її транспортний засіб відкинуло в автомобіль, який стояв попереду. Вибираючись з авто, [PERSON] побачила пошкодження іншого автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] . Перебуваючи в шоковому стані в позивачки вдома різко погіршився стан здоров`я. В Новояворівській РЛ №1 виявили у позивачки струс мозку, забій шийного відділу хребта, садна на спині, забій грудної клітки. В результаті чого [PERSON] було госпіталізовано. Витрати на лікування становлять 15 000 грн., що підтверджується чеками. Постановою Сихівського районного суду м. Львові від 27 грудня 2016 року [PERSON] визнали винним у вчиненні ДТП за ст. 124 КУпАП та звільнено на підставі ст. 38 КУпаП. В результаті вищевказаного ДТП, автомобіль «AUDI» д.н.з. [NUMBER] відновленню не підлягає. Таким чином відповідач повинен відшкодувати 180600 грн. матеріальної шкоди та моральної 65 000 грн., яка полягає у психічному зв`язку із відсутністю автомобіля, що викликало суттєві незручності у пересуванні. На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити. Заочним Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09.10.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, - задоволено частково. Визначено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду завдану в результаті ДТП, яке мало місце 17 вересня 2016 року у розмірі 103651 грн. 20 коп.. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду завдану в результаті ДТП, яке мало місце 17 вересня 2016 року у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. моральної шкоди. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1801,00 грн. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.07.2019 р. скасовано вищевказане заочне рішення. 08 серпня 2019 року на адресу суду поступив відзив на позовну заяву від представника [PERSON] - [PERSON] , який мотивований тим, що 19.09.2016 року між [PERSON] та ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (строк дії договору 22.02.2016 р. по 21.02.2017 р.), який оформлено Полісом №АК /6054720 від 19.09.2016 р. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Mercedes - Benz 211» д.н.з. [NUMBER] , 2002 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що підтверджується полісом. Так, ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повинна була забезпечити відшкодування шкоди у межах ліміту, завданої здоров`ю та майну третьої особи під час ДТП. У відповідності до страхового полісу №АК/6054720, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн. Отже, відповідач вважає, що матеріальна шкода , заподіяна майну та здоров`ю [PERSON] в результаті ДТП підлягає стягненню із ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Вартість матеріальної шкоди заподіяної позивачу, становить 63651,2 грн. (103651,2 грн. - 40000 грн.). Щодо відшкодування моральної шкоди, то позивачем не надано доказів щодо відкодування суми в розмірі 65 000 грн. На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.01.2020 залучено до участі у справі у якості співвідповідача - ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали та просили таку задоволити. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених у запереченні. Представник ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, однак на підставі ст. 223 ЦПК України, така неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши думку учасників та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Постановою Сихівського районного суду м. Львові від 27 грудня 2016 року [PERSON] визнали винним у вчиненні ДТП, за ст. 124 КУпАП відносно події, яка мала місце 17 вересня 2016 р. та звільнено на підставі ст. 38 КУпаП. Відповідно до звіту №С-00617 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу становить наступне: Перелік результатів оцінки: -Ринкова вартість КТЗ до пошкодження - 103651, 2 грн; -Вартість відновлювального ремонту - 159974,06 грн. (включаючи ПДВ на матеріали фарбування та запасні частини; -Значення коефіцієнту фізичного зносу - приймається рівним 0.7, оскільки термін експлуатації КТЗ більше 12 років; -Вартість матеріально збитку -103651,2 грн.; -Вартість нормо-години робіт - ремонтні роботи - 160 грн, малярні роботи -190 грн. -Адант. Коефіцієнт до замінюваних деталей /на лакофарбові матеріали: 1/1. Отже, вартість матеріального збитку КТЗ «AUDI» д.н.з. [NUMBER] без урахування ВТВ - 103651,2. Вартість КТЗ в пошкодженому стані : 40 000 грн. Вартість матеріальної шкоди заподіяної позивачу, становить 63651,2 грн. (103651,2 грн. - 40000 грн.). Згідно наданих позивачем квитанцій щодо понесення витрат на лікування, то останні становлять 15000 тисяч гривень. Відповідно до ч.1 і 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно з ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Положеннями ч. 1 ст. 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором і страхового акту (аварійного сертифіката). Крім того, частиною 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц. 19.09.2016 року між [PERSON] та ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (строк дії договору 22.02.2016 р. по 21.02.2017 р.), який оформлено Полісом №АК /6054720 від 19.09.2016 р. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Mercedes - Benz 211» д.н.з. [NUMBER] , 2002 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що підтверджується полісом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). 33.1. У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: 33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; 33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; 33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; 33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Так, у позивач мав звернутися до ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» щодо відшкодування шкоди у межах ліміту, завданої здоров`ю та майну третьої особи під час ДТП. Так як до суду не надано доказів того, що позивач звертався до ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» щодо здійснення страхового відшкодування в результаті вищевказаного ДТП, суд приходить до переконання, про відмову в задоволенні позову в частині стягнення завданої майнової шкоди з відповідачів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. (ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України). Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, що завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, мають враховуватися стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювача (відповідача), причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, судом встановлено, що внаслідок ДТП позивач отримала та зазнала душевних та моральних страждань. Крім того, дана подія вибила позивачку із звичного ритму життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі. Визначаючи розмір та форми відшкодування моральної шкоди необхідно також ураховувати функції, які повинно виконувати таке відшкодування (сатисфакція, компенсаційна функція) тощо. Згідно роз`яснень, даних в п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. Враховуючи , характер дій відповідача, зокрема необережність, що призвела до ДТП, обставини заподіяння шкоди, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості суд приходить до переконання про стягнення із відповідача розмір моральної шкоди по 20000,00 грн. позивачу. Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання про задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

Outcome: approved