Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом у якому просив стягнути з відповідача на її користь 169686 грн. 29 коп., яка складається з 43817 грн. 69 коп. - вкладу та нарахованих проценти за користування депозитними грошима, 2624 грн. 33 коп. - 3% річних за невиконання умов договору, 123244 грн. 27 коп. - пені, а також моральну шкоду в розмірі 60000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.05.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений депозитний договір №695 «Весняна порада 2009», відповідно до якого позивач передав КС «Порада» суму 20000 грн. строком на 6 місяців до 14.11.2009 року під 28% річних. На час звернення до суду відповідач кошти не повернув, чим не виконав умови договорів депозиту. У судове засідання позивач не з'явилась, надавши заяву про слухання справи у її відсутність. Представник позивача в судове засідання також не з'явився, заперечень проти позову та будь-яких заяв не надав, про день розгляду справи повідомлений належним чином, в зв'язку з чим суд вважає можливим на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України ухвати заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, судом встановлено наступне. Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 14.05.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений депозитний договір №695 «Весняна порада» (а.с.4), відповідно до якого позивач передав КС «Порада» 20000 грн. строком на 6 місяців до 14.11.2009 року під 28% річних. Передача зазначених коштів також підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №2349 (а.с.5). Відповідно до п.2.4 зазначеного договору, після закінчення дії даного договору Спілка ніяких нарахувань на внесок не робить. Будь-яких умов щодо продовження нарахування процентів після закінчення дії договору у разі неповернення суми вкладів у договорі немає. Доказів про те, що дія укладеного між сторонами договору після закінчення його строку була продовжена на тих же умовах, зокрема, що стосується розміру процентів та їх нарахування, які підлягають сплаті банком, не подано і на такі обставини ніхто, в тому числі позивач не посилався. Враховуючи вищевказане та положення ст.ст. 530, 598, 1061 ЦК України, суд приходить до висновку, що після закінчення строку дії Депозитного договору у відповідача припинився обов'язок по нарахуванню та виплаті позивачу процентів по строкових вкладах незалежно від виконання зобов`язання в частині повернення самого вкладу, в зв'язку з чим на користь позивача має бути стягнуто 22823,01 грн. депозитного вкладу та відсотків за його використання. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання не є фінансовою (економічною) санкцією, а тому ці три проценти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним (чи звільнення його від сплати) неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв'язку з цим зазначені кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог законів. Розглядаючи розрахунок 3% річних, суд виходить з наявної суми вкладу зазначеної в позовній заяві та підтвердженою документами, та вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням строку прострочення з моменту закінчення дії договору, та вважає за необхідне стягнути з відповідача 2624 грн. 33 коп. Розглядаючи позовні вимоги, стосовно стягнення пені, суд прийшов до наступних висновків. Так, нарахування пені, є фінансовою відповідальністю за неналежне виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ст.551 ЦК можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та процентів, доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан боржника, інші інтереси сторін (а не лише боржника), які заслуговують на увагу. Враховуючи, що відповідач не має фінансової можливості розрахунку з боржниками, має чисельні борги перед кредиторами, суд вважає, що цей розмір повинний бути зменшений до розумних, справедливих та обґрунтованих розмірів. Таким чином, в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги в частині задоволення моральної шкоди, суд виходить з положення та умов договору. Враховуючи, що договором не передбачена відповідальність за моральну шкоду, позивачем не надано жодного документа чи доказу наявності такої шкоди, суд вважає, що в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial