Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею право користування з 10.05.1983 року житловим приміщенням кімнатами [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 1983 року позивач зареєстрована та проживає у гуртожитку «Юність». У 1997 році, у зв`язку з народженням у неї доньки, на підставі звернення директора Олександрійської автобази Олександрійського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля» №76 від 24.01.1997 року, їй була виділена ще одна кімната. Таким чином, з моменту вселення у гуртожиток вона була зареєстрована у встановленому законом порядку в гуртожитку «Юність», за адресою: [ADDRESS] . За користування вказаними кімнатами, нею сплачувались комунальні послуги, а також 01.01.2019 року з КП «Житлогосп» укладено договір про вивезення сміття. Разом з нею зареєстрована її донька [PERSON] , [INFO] . Отже, з 1997 року та по теперішній час вона та її донька проживають у спірних кімнатах. Також, з серпня 2019 року з ними проживає її онука [PERSON] , [INFO] . У 2019 році, коли постало питання про підписання з мешканцями гуртожитків договорів на вивезення відходів, її викликали до КП «Житлогосп» і повідомили, що її реєстрація за даною адресою є незаконною, оскільки у неї відсутній ордер на вселення та сказали звернутися до паспортиста для вирішення даного питання, після чого її реєстрацію у червні 2019 року було анульовано та внесено до паспорту запис про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , без зазначення номерів кімнат. Через відсутність реєстрації її місця проживання саме в кімнатах 314-315 гуртожитку вона не може зареєструвати місце проживання її онуки [PERSON] , [INFO] , а також вона підпадає під дію ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та має право на отримання кімнат 314-315 у гуртожитку у власність та хоче приватизувати дане житло. 17.10.2019 року вона звернулась до ЦНАП м. Олександрія про реєстрацію її місця проживання за адресою: [ADDRESS] , однак отримала відмову у зв`язку з відсутність документів, що підтверджують право на вказане житлове приміщення. Таким чином, вона вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права користування спірними кімнатами з 10.05.1983 року по теперішній час. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, на позовних вимогах наполягала. Представник Олександрійської міської ради через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання свого представника не направили, будь-яких заяв чи клопотань не подала, причина неявки суду не відома. За таких обставин, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно копії паспорта позивача серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , з 10.05.1983 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Запис анульовано 07.06.2019 року та записано місцем реєстрації, адресу: [ADDRESS] . Згідно копії паспорта серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , з 05.07.2007 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії листа №76 від 24.01.1997 року директора Олександрійського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля», він звернувся до зав. гуртожитку «Юність» з проханням виділити [PERSON] , яка проживає у даному гуртожитку, ще одну кімнату, оскільки вона має дитину віком до 6 років та гостро потребує окремої кімнати. Згідно копії довідки ЖЕК № 1, [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , займає 2 кімнати у гуртожитку Юність. Зареєстровано 2 особи. [PERSON] зареєстрована з 10.05.1983 року. Донька [PERSON] зареєстрована з 28.01.1991 року. Згідно копії листа Олександрійської міської ради від 11.07.19№Ж-868, [PERSON] на її звернення повідомлено, що до повноважень управління житлово-комунального господарства не входять питання пов`язані з реєстрацією місця проживання особи. Також роз`яснено, що єдиною підставою для вселення в у будинки державного або громадського житлового фонду є одрдер. Згідно копії листа Олександрійської міської ради від 16.11.20 №3-49 д.н.і, [PERSON] на її звернення повідомлено, про наявність рішення Олександрійської міської ради від 15.05.2020 року №929 Про списання з балансу комунального підприємства Житлогосп багатоквартирних будинків. Згідно копії рішення Олександрійської міської ради від 15 травня 2020 року № 929, надано згоду на списання з балансу комунального підприємства Житлогосп багатоквартирних будинків, у яких розташовані приміщення приватної та іншої форми власності. Також цим рішенням визначено Комунальне підприємство Житлогосп балансоутримувачем неприватизованих квартир і нежитлових приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Олександрії в особ Олександрійської міської ради до здійснення їх приватизації (віджуження згідно з додатком. Згідно додатку до цього рішення до переліку багатоквартирних будинків з неприватизованими квартирами входить будинок по [ADDRESS] (гуртожиток). Згідно довідок КП «Житлогосп» №446 від 11.09.2019 та № 138 від 13.11.2020 року, [PERSON] , як наймач, та її донька [PERSON] дійсно зареєстровані в [ADDRESS] . Згідно копії заяви [PERSON] до начальника управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради, про реєстрацію місця проживання від 17.10.2019 року, їй було відмовлено у реєстрації у зв`язку з ненаданням документів про право на житло. 01.01.2019 року [PERSON] та КП «Житлогосп» уклали договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, що підтверджується копією відповідного договору. 06.10.2020 [PERSON] звернулася до КП Житлогоспіз листом з проханням про укладення з нею договору оренди кв. [ADDRESS] . Також судом досліджено копії квитанцій про сплату квартирної плати і комунальних послуг [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Надані квитанції стосуються періодів 2020 року, 2011 року, 2012 року, 2010 року, 2007 року, 2006 року. Суд застосовує такі норми права. Відповідно до ст.58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до п.69, 70, 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР ордер дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі... При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Відповідно до ст.61 Житлового кодексу Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст.66, 67 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний платити за користування житлом та оплачувати комунальні послуги. Відповідно до ст.62 Житлового кодексу Української РСР до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. На підставі описаних вище доказів суд встановив, що [PERSON] вселилася та зареєструвала своє місце проживання у кімнатах [ADDRESS] у 1983 році. Це підтверджується, зокрема, мовою оригіналу справкой (выпиской из домовой книги о составе семьи и прописке), яка була видана Керівником і паспортистом Комунального підприємства Житлово-експлуатаційна контора №1, яке згідно цієї ж довідки зазначене власником цього гуртожитку. Запис про реєстрацію позивача з 10 травня 1983 року у кімнатах [ADDRESS] у 19.08.2016 року внесений до паспорта позивача. Поверх цього запису поставлено штамп Анульовано від 07 червня 2019 року та внесено новий запис про реєстрацію [PERSON] за цією ж адресою без зазначення номерів займаних нею кімнат. Відповідач Олександрійська міська рада, яка є власником зазначеного гуртожитку, та третя особа КП Житлогосп, яка є балансоутримувачем цього гуртожитку, не надано суду будь-яких документів, що були підставою для вселення і реєстрації місця проживання [PERSON] у кімнатах 314-315 цього гуртожитку. Вони не надали ці документи також і на адвокатський запит представника позивача. Водночас, як вбачається із листа Олександрійської міської ради від 11.07.2019 та пояснень позивача, підставою для анулювання у її паспорті запису про реєстрацію [PERSON] у кімнатах [NUMBER] зазначеного гуртожитку була відсутність у власника та балансоутримувача ордеру на вселення [PERSON] до цих кімнат. Однак жодних документів, які б спростовували доводи позивача про те, що вона вселилася у гуртожиток з дозволу власника суду відповідач та третя особа не надали. Враховуючи те, що позивачем у справі доведено правомірність її проживання у зазначених кімнатах, адже вона була зареєстрована у них з 1983 року, та те, що ордер на вселення до цих кімнат вона згідно п. 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР при вселенні мала здати цей ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, суд дійшов висновку, що за таких обставин ордер на даний час має зберігатися у власника гуртожитку або його балансоутримувача, у зв`язку з чим обов`язок доказування неправомірності вселення позивача [PERSON] та відсутності у неї при вселенні ордеру покладається на відповідача. Але ні відповідач Олександрійська міська рада, яка є власником зазначеного гуртожитку, ні третя особа КП Житлогосп, яка є балансоутримувачем цього гуртожитку, не надали суду будь-яких документів, що були підставою для вселення і реєстрації місця проживання [PERSON] у кімнатах 314-315 цього гуртожитку. Тому, виходячи з принципів змагальності і диспозитивності, суд вважає доведеним, що [PERSON] вселилася у зазначене житло законно. Також, враховуючи надані позивачем докази, суд вважає встановленим, що позивач [PERSON] з 1983 року і донині проживає у кімнатах 314-315 зазначеного гуртожитку та між нею та власником і балансоутримувачем гуртожитку склалися правовідносини, які відповідають договору найму жилого приміщення. Цей договір не був укладений у письмовій формі, однак його існування підтверджується письмовими доказами, зокрема, квитанціями, відповідно до яких [PERSON] , виконуючи передбачені ст. 66,67 ЖК УРСР обов`язки намача, сплачувала балансоутриувачу КП Житлогосп квартплату за зазначеними кімнатами у період з 2006 по 2020 рік, а також укладеним [PERSON] і балансоутримувачем КП Житлогосп договором про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.01.2019, за яким [PERSON] як мешканка кімнат 314-315 оплачує балансоутримувачу відповідні комунальні послуги. Також суд враховує, що балансоутримувач КП Житлогосп у довідках №446 від 11.09.2019 та № 138 від 13.11.2020 року визнає [PERSON] наймачем житла за адресою [ADDRESS] . За таких обставин, прийняття балансоутримувачем КП Житлогосп від [PERSON] квартирної плати та плати за комунальні послуги суд тлумачить як вчинення дії, що підтверджує, укладення договору найму шляхом прийняття виконання. Відповідач, анулювавши запис у паспорті позивача про її реєстрацію у кімнатах 314-315, не визнає її право на проживання у них. Однак, враховуючи викладені вище міркування, наявність у [PERSON] цього права проживання підтверджується наданими суду доказами, тому її право згідно ст. 16 ЦК України підлягає захисту шляхом визнання права, тобто позовна заява підлягає задоволенню. При вирішення справи суд застосовує також норми ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Враховуючи те, що [PERSON] на законних підставах проживає у зазначених кімнатах протягом 37 років, виконує обов`язки наймача, а балансоутримувач приймає виконання у формі квартирної плати і оплати комунальних послуг та у виданих їй довідках про склад сім`ї визнає її наймачем, відсутність укладеного у письмовій формі договору найму не може бути підставою для невизнання відповідачем Олександрійською міською радою та КП Житлогосп її права користуватися цим житловим приміщенням та анулювання запису про її реєстрацію у житлі. Таке невизнання її права на житло не ґрунтується на нормах закону та не переслідує жодну з цілей, що згідно ст.8 Конвенції можуть бути підставою для втручання у право особи на повагу до свого житла.

Outcome: approved