Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом. Посилалась на те, що між нею та відповідачем було укладено договір №1594 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 10.07.2013 року, відповідно до умов якого вона внесла внесок (вклад) члена кредитної спілки в розмірі 45000 грн., а відповідач в свою чергу прийняв внесок на умовах строковості, зворотності та платності з процентною ставкою за користування внеском 23 % строком до 10 вересня 2014 року. Крім того, відповідно до укладених додаткових угод в подальшому вона доповнювала суму внеску (вкладу), зокрема відповідно до додаткової угоди від 24.07.2013 року вона доповнила внесок (вклад) на 20000 грн., додаткової угоди від 25.07.2013 року на 138225 грн., таким чином в загальному нею було внесено на депозитний рахунок члена кредитної спілки грошові кошти в сумі 203225 грн. Вказувала на те, що 10.06.2014 року державним реєстратором було внесено відомості до ЄДРПОУ про те, що кредитна спілка «Рідне коло» перебуває в стані припинення, а тому на підставі вимог абз. 7 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про кредитні спілки» вона набула права на повернення внесених нею грошових коштів з моменту внесення відомостей про прийняття рішення щодо припинення діяльності кредитної спілки. Проте, відповідач своїх обов'язків передбачених договором та законом не виконав, а тому просила стягнути з кредитної спілки «Рідне коло» суму внеску в розмірі 203225 грн. та нараховані відсотки, сума яких станом на 22.07.2014 року становить 46795,24 грн. В подальшому позивач збільшила розмір позовних вимог, зокрема просила стягнути суму нарахованих відсотків, які станом на 11.08.2014 року становить 49356,80 грн., а також відповідно до вимог ст. 625 ЦК України просила стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми за період з 01.08.2013 року по 11.08.2014 року в розмірі 722,19 грн. та інфляційні витрати за період з 01.08.2013 року по 30.06.2014 року в розмірі 3802,65 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала, надала суду пояснення аналогічні його змісту, вказала на те, що вона зверталась до відповідача з відповідною заявою про повернення її вкладу, проте відповідач дану заяву проігнорував, а тому просила позов задовольнити в повному обсязі. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином двічі був повідомлений судом про час та місце розгляду, про причини своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про можливі причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задовленню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 10 липня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №1594 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (а/с 4). Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка діє на основі статуту, що не суперечить законодавству України. Згідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про фінансові послуги та Державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитна спілка є фінансовою установою з надання фінансових послуг, а грошовий вклад є фінансовою послугою, що надається споживачам кредитної спілки. Згідно з абз.3 ст.21 цього Закону кредитна спілка відповідно до свого статуту залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Виходячи з положень ст.ст. 626-629, 631 ЦК України, укладений між сторонами договір є цивільно-правовою угодою, в якій сторони на власний розсуд визначили зміст їх прав і обов'язків, які є обов'язковими до виконання сторонами протягом строку, визначеного договором. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Так, як вбачається зі змісту договору член кредитної спілки [PERSON] внесла внесок на депозитний рахунок спілки, а спілка прийняла внесок на умовах строковості, зворотності та платності в сумі 45000 грн. на строк з 10 липня 2014 року по 10.09.2014 року зі сплатою 23 % річних. Факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 10.07.2014 року (а/с 5). Крім того, 24.07.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до вказаного договору, відповідно до якої позивач доповнила свій внесок на суму в розмірі 20000 грн. (а/с 8). Факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 24.07.2014 року (а/с 9). В подальшому між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до вище вказаного договору, відповідно до якої [PERSON] В,А. доповнила свій внесок на суму 138225 грн. Факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 25.07.2014 року (а/с 7) Згідно із вимогами ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу)або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Частиною 7 ст.10 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що повернення обов'язкового пайового та інших внесків, крім вступного внеску, провадиться в порядку, передбаченому статутом кредитної спілки, але не пізніше ніж через один місяць після прийняття загальними зборами або спостережною радою кредитної спілки відповідного рішення. Повернення вкладів провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. Судом встановлено, що 03.07.2014 року позивач звернулась до відповідача з заявою про про повернення внеску члена кредитної спілки, проте на момент розгляду справи відповідач, порушивши умови договорів, на вимогу позивачки не повернув внесених коштів. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як вбачається з вимог абз. 7 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про кредитні спілки» кредитори кредитної спілки, що припиняє діяльність, можуть вимагати від неї припинення або дострокового виконання зобов'язань та відшкодування збитків. Згідно витягу з ЄДРПОУ Кредитна спілка «Рідне коло» з 10.06.2014 року перебуває в стані припинення (а/с 14). Таким чином, позивач набула право вимагати у відповідача дострокового повернення належних їй грошових коштів, проте відповідач на момент розгляду справи вимоги позивача не виконав та належні [PERSON] грошові кошти не повернув. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов'язаний повернути позивачу суму внеску (вкладу) в розмірі 203225 грн., а також нараховані але не виплачені відсотки, розмір яких станом на 11.08.2014 року становить 49356,80 грн. За таких обставин позов в частині стягнення суми вкладу та відсотків нарахованих станом на 11.08.2014 року обґрунтований та підлягає задоволенню. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з кредитної спілки на її користь інфляційних та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, виходячи з наступного. Так, як вбачається зі змісту позовної заяви, позов заявлений з підстав передбачених абз. 7 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про кредитні спілки», тобто у зв'язку з припиненням діяльності кредитної спілки. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Оскільки підставою звернення позивача з позовом до суду являється саме перебування відповідача в стані припинення та неможливість реалізації її права передбаченого абз. 7 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про кредитні спілки», строк дії договору закінчується 10.09.2014 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, які залучають кошти та майно громадян. За таких обставин судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial