Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька мотивуючи свої вимоги наступним. 19.09.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає зі позивачем - [PERSON] .. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16.09.2011р. справа № 2-2721/11 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Позивач зареєстрована та постійно проживає разом із своїми батьками та дитиною за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу та її батькам на підставі договору міни від 30.09.1997 pоку та саме в цій квартирі позивач має бажання зареєструвати свою дочку - [PERSON] . Згідно з актом, який підписано сусідами та завірено у ТОВ «Жилосервіс КР», позивач та її донька - [PERSON] постійно проживають за адресою: [ADDRESS] . 15 жовтня 2019 року позивач звернулася до відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . У реєстрації місця проживання позивачу було відмовлено через відсутність згоди батька. Відповідач не виходить на зв`язок, останній раз він бачив свою дитину у 2010 році, не намагається зустрітися з власною дитиною із 2010 року, тож позивач не має можливості отримати його згоду на проведення процедури реєстрації місця проживання спільної з відповідачем дитини. Фактично, через безвідповідальну поведінку відповідача, та через його очевидне ухиляння від виконання батьківських обов`язків, позивач позбавлена можливості виконати вимоги закону та зареєструвати місце проживання своєї малолітньої дитини через відсутність згоди батька - [PERSON] . В зв`язку з цим, змушена звернутися до суду з даним позовом. Сторона позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся на місце реєстрації. Відзив до суду від відповідача не надходив. Представник третьої особи виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради в судове засідання не з`явився, до суду надавав заяви про розгляд справи без його участі, на розсуд суду. З огляду на вказане та на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює заочне рішення що не суперечить вимогам статті 280 ЦПК України. Заслухавши сторону позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.06.2010р. підтверджується, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.8). Із копії договору міни від 30.09.1997 року та копії реєстраційного посвідчення від 17.10.1997 року підтверджується право власності житла (квартири) за позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-14). З копії акта ТОВ дільниці №3 «Житло-Сервіс-КР» слідує, що гр.. [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із нею за вказаною адресою з травня 2010 року проживає без реєстрації її донька [PERSON] (а.с.16). Із копії заяви про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] від 15.10.2019р. гр.. [PERSON] відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради було відмовлено у реєстрації місця проживання дитини у зв`язку із відсутньою згодою батька на реєстрацію дитини (а.с.15). Відповідно до ст. З Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави- учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополучна, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1.2 сг. 27 указаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основу відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з п.18 розділу «Реєстрація місця проживання Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків(крім випадків коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти-члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно до ч.1, ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 3 ст. 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. З огляду на встановлені у справі обставини та враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що позивачка належним чином виконує батьківські обов`язки, займається вихованням дитини, турбується про її розвиток та здоров`я, створила належні умови для проживання дитини, забезпечена власним житлом. Відповідачем не спростовано доводи позивача, належних та допустимих доказі того, що дитині створені належні умови для комфортного проживання разом з батьком не надав, відзиву на позов не подано, зі слів позивачки, він останній раз бачив дитину у 2010 році. Разом з тим, надання дозволу на реєстрацію дитини не є обмеженням іншого з батьків у спілкуванні з дітьми та участі у вихованні дітей, оскільки законом передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежно від того, з ким з батьків проживає дитина. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст.7, 141, 160, 161 СК України,

Outcome: approved