Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, мотивуючи його тим, що в період з 23.10.2011 р. по 03.07.2013 р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, під час якого в них народилася дитина - син [PERSON], [INFO] Після народження дитини відповідач перестав проживати з сім'єю, не підтримує відносин з нею та дитиною, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, внаслідок чого вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Харцизького міського суду на її користь з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, але відповідач аліменти на утримання сина не сплачує, не працює, хоча фізично здоровий, може працювати та сплачувати аліменти, крім того, відповідач не спілкується з дитиною. Вважає, що це свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківський обов'язків по вихованню дитини. Вказує, що відповідач є громадянином Грузії і після народження дитини погрожував їй викраденням дитини та вивезенням на територію Грузії. Також зазначає, що вона працює, отримує заробітну плату в розмірі 5000 грн, їй на праві власності належить двокімнатна квартира, для дитини є всі умови для нормального виховання та розвитку. Органом опіки та піклування Харцизької міської ради проведено обстеження її житлових умов, складено про це акти, а також висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Таким чином вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO] В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові, а також додатково пояснила, що після народження дитини відповідач постійно покидав місце свого проживання, коли дитині виповнилось півроку взагалі поїхав з дому і вони припинили подружні відносини, іноді він телефонував з різних номерів, останні півроку не дзвонив, на даний час його місцезнаходження невідомо. Дитина часто хворіє, знаходиться у лікарні на стаціонарному лікуванні, ліки купує вона за свої кошти, відповідач матеріальної допомоги на лікування дитини не надає, в лікарнях не відвідує. Внаслідок того, що місцезнаходження відповідача невідомо та в неї немає засобів зв'язку з ним, вона позбавлена можливості вивезти дитину на лікування за межі України. Батьки відповідача дитиною не цікавляться. Відповідач ніколи не працював, хоча є працездатною особою, пояснюючи це тим, що він не є громадянином України та йому важко працевлаштуватися, жив в борг, гроші, позичені ним під час їх сумісного проживання, доводиться віддавати їй. Внаслідок того, що позивач усунувся від участі в вихованні дитини та її матеріальному утриманні, вона була змушена вийти на роботу, коли дитині було 9 місяців, з вихованням дитини їй допомагають батьки. Просить позов задовольнити. Представник позивача - адвокат [PERSON] - в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, додатково пояснила, що відповідно до положень законодавства ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення тощо. Вказані обставини присутні в даному випадку, що підтверджується тим, що позивач самостійно забезпечує дитину, купує їй ліки. Батько не інтересується станом дитини, її розвитком, матеріально не допомагає, хоча може працювати та надавати матеріальну допомогу. Просить задовольнити позов та позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач в судове засідання не прибув за невідомими причинам, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Представник третьої особи - служби у справах дітей Харцизької міської ради як органу опіки та піклування в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що в жовтні 2013 р. органом опіки та піклування Харцизької міської ради було отримано заяву позивача щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його сина [PERSON]. Органом опіки було проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини, складено акт обстеження, відповідно до якого вихованням та утриманням дитини займається мати, в сім'ї доброзичливі відносини, для дитини створені умови для всебічного розвитку, є окрема кімната. Батько на запрошення з'явитися до органу опіки та піклування не відреагував. Згідно заяв родичів та сусідів позивача, відповідач не приймає участі у вихованні дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Розглянувши документи та вивчивши обставини справи, орган опіки та піклування Харцизької міської ради вважає за доцільне позбавити батька - [PERSON] - батьківських прав у відношенні його сина - [PERSON], 2012 р.н. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представника третьої особи, свідків, думку прокурора, який вважав за доцільне позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. Судом встановлено, що 28.10.2011 р. між сторонами було укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 339. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] 03.07.2013 р. рішенням Харцизького міського суду Донецької області, яке набуло чинності 16.07.2013 р., шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітній син сторін постійно мешкає з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і знаходиться на її повному утриманні. Квартира, де мешкає позивачка з неповнолітнім сином, належить їй на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 09.09.2013р. приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округу Набока О.В. Позивач працює головним спеціалістом у ТЕК «Зуївська ТЕС» і її заробітна плата за період з 01.04.2013 р. по 30.09.2013 р. за винятком утримань склала 31249,70 грн. За місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 18.12.2013 р., неповнолітня дитина - [PERSON] проживає разом з матір'ю у двокімнатній квартирі, санітарно-гігієнічні умови хороші, у дитини є окрема кімната, іграшки, все, що необхідно, для усестороннього розвитку дитини. Взаємовідносини в сім'ї доброзичливі. Батько дитини- [PERSON] вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги не надає, більше року не спілкується з дитиною, його місцезнаходження невідомо. З висновку органу опіки та піклування Харцизької міської ради № 104/01 від 28.01.2014 р. вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] Такий висновок зроблено на підставі того, що батько не приймає участь у вихованні сина, станом його здоров'я, життям та розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Мати малолітнього [PERSON] змушена перервати відпустку по догляду за дитиною та вийти на роботу. Вважають, що [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Рішенням Харцизького міського суду від 25.06.2013р., яке набрало законної сили 06.07.2013р., з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15.05.2013 р. і до повноліття дитини. Згідно довідки відділу ДВС Харцизького МУЮ Донецької області від 25.02.2014 р. заборгованість по аліментам, що утворилась за період з 15.05.2013 р. по 31.01.2014 р. складає в твердій грошовій сумі 7526,96 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач - її донька. Позивач вийшла заміж за відповідача в 2011 р., вони жили однією сім'єю в однокімнатній квартирі, яку вона подарувала донці. Відповідач до народження дитини часто відлучався з дому - їздив до Грузії по особистим питанням, до Києва, щоб поспілкуватися з друзями. Відповідач ніколи не працював, неофіційних заробітків не мав, його утримувала позивачка. Після народження сина [PERSON] [INFO], його вихованням та утриманням займалась мати, вона та чоловік допомагали їй у вихованні дитини. Батько з дитиною не спілкується, подарунки, гроші ніколи не давав. Після народження дитини поїхав, де він жив і де знаходиться зараз їй невідомо, раніше дзвонив, погрожував по телефону забрати дитину, проте донька в міліцію не зверталась із-за дитини. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що позивач є її доброю знайомою. До народження дитини батько часто відлучався з дому, після народження взагалі поїхав у невідомому напрямки. Вона часто буває в гостях у матері позивачки та у позивачки, після народження дитини вона відповідача ніколи не бачила. Вихованням дитини займається позивач, їй допомагають батьки, тому що через великі борги, залишені чоловіком, вона змушена була піти на роботу, коли дитині було 9 місяців. Дитина часто хворіє. Під час проживання однією сім'єю, відповідач не працював, сім'ю утримувала позивач, в неї вона купувала одяг для чоловіка за власні кошти. Відповідач фізично здоровий, працездатний, матеріальної допомоги на дитину не надає. Зі слів позивачки їй відомо, що відповідач телефонував їй, останній раз приблизно півроку тому, та погрожував забрати дитини і вивезти у Грузію. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.ст. 141,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як вбачається зі ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що під час розгляду справи судом було встановлено умисне нехтування відповідачем свого обов'язку щодо виховання неповнолітньої дитини - [PERSON], а саме відповідач як батько не бере участі у вихованні сина, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, її лікування тощо, що можна розцінювати як свідоме ухилення від виховання дитини, внаслідок чого суд вважає за необхідне застосувати до відповідача захід у вигляді позбавлення батьківських прав. Пояснення позивача, свідків, надані докази на думку суду є беззаперечними доказами винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми обов'язками по вихованню та утриманню дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Позбавлення відповідача батьківських прав сприятиме інтересам дитини. За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Outcome: approved