Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 07.09.2015 [PERSON] отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 14.01.2019 складає 13 757,49 грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.04.2019 у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 25.10.2019, занесеної до протоколу судового засідання, до участі у справі залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні документи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи убачається, що 07.09.2015 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором (а.с. 6). Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ КБ «ПриватБанк» відповідачеві [PERSON] . Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов`язок позичальника погашати заборгованість із сплати кредиту, відсотків за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом (а.с. 8-22). Проте [PERSON] систематично не виконує взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, допустив заборгованість, яка станом на 14.01.2019 становить 13 757,49 грн. та складається з: 6 307,57 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6 318,6 грн. - пеня; а також штрафів в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та в розмірі 631,31 грн. (процентна складова) (а.с. 4-5). За правилами, визначними ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Після відкриття провадження у справі, від Київського психоневрологічного інтернату [PERSON] надійшло повідомлення від 20.05.2019 про те, що відповідач [PERSON] знаходиться на повному державному утриманні та проживає в Київському психоневрологічному інтернаті на підставі путівки №03, виданої Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адмніітсрації), та наказу інтернату №51 від 23.02.2018. Разом із зазначеним повідомленням, було надано копію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2008 за №2-0-82/08, у відповідності до якого відповідач [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним з 1998 року; опікуном призначено [PERSON] (а.с. 53). Згідно з Виписки з наказу №51 від 23.02.2018 [PERSON] включений до списку підопічних та поставлений на всі види забезпечення у зв`язку із прибуттям до Київського психоневрологічного інтернату з 23.02.2018 по путівці Департаменту соціальної політики №3 (а.с. 72). За змістом ст. 41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою (ч. 1, 4 ст. 216 ЦК України). Відповідно до ст. 226 ЦК України опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними. Враховуючи те, що на момент укладення кредитного договору №б/н від 07.09.2015 з АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] був визнаний недієздатним та не усвідомлював значення своїх дій й не міг керувати ними, суд дійшов висновку, що договір вчинено з недодержанням в момент його укладення вимог, встановлених ст. 203 ЦК України щодо наявності необхідного обсягу цивільної дієздатності в особи, яка вчиняє правочин, тому такий договір є нікчемним, а отже, не створює юридичних наслідків. Згідно ч. 3 ст. 226 ЦК України опікун зобов`язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобов`язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.10.2019 до участі у справі залучено опікуна відповідача - [PERSON] в якості третьої особи, проте із заявами про уточнення позовних вимог позивач не звертався. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. Інших доказів, які б спростували висновки суду, позивачем не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed