Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, укладеного між сторонами у справі 02.06.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2443. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.06.2004 р. між сторонами у даному спорі був укладений Договір довічного утримання, відповідно до умов якого [PERSON] зобов»язався довічно доглядати за [PERSON], забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, в тому числі медичною, а також забезпечити житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі. Згідно з п.6 даного договору вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначена в розмірі 200 гривень на місяць. Позивач посилається на те, що відповідач не вчиняє жодних дій, передбачених договором по її утриманню і здійсненню піклування, хоча вона за віком і станом здоров»я не може самостійно утримувати квартиру та потребує догляду. В ході судового розгляду позивач та її представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили його задовольнити, оскільки відповідач з моменту укладання Договору довічного утримання не вчиняє жодних дій щодо його виконання і на прохання позивача щодо надання їй як матеріальної допомоги, так і здійснення догляду відмовляє у вчиненні зазначених дій в зв»язку з відсутністю доходів. Крім того, позивач в ході судового розгляду зазначила, що відповідач, який проживає з нею спільно в однокімнатній квартирі, своєю поведінкою унеможливлю і ускладнює її проживання, що призводить до постійних душевних переживань. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, однак визнав, що свої зобов»язання за Договором довічного утримання він виконував не в повному обсязі та доказів на підтвердження того, що він здійснював матеріальне забезпечення позивача в розмірі, зазначеному в договорі, у нього не має. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Судом встановлено, що 02.06.2004 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за № 2443. Відповідно до п.5 зазначеного Договору відповідач зобов»язався довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, в тому числі і медичною, а також забезпечити її житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 200 гривень Згідно з ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В силу положень ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що відповідач з моменту укладення Договору не виконує свої зобов»язання, визначені в п.5 Договору довічного утримання, не забезпечує її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною медичною допомогою, він також не несе витрат по утриманню квартири, в якій вони спільно проживають, не надає матеріальної допомоги. З боку відповідача суду не надано доказів на підтвердження виконання ним Договору довічного утримання. Покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в ході їх допиту в судовому засіданні повідомили про те, що мати відповідача щомісяця передавала продукти харчування для [PERSON] та [PERSON] не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки зобов»язання за Договором довічного утримання про забезпечення позивача продуктами харчування виникли у відповідача у справі, а не у його батьків. Крім того, з боку відповідача не надано жодного доказу на підтвердження виконання ним своїх обов»язків щодо здійснення догляду за позивачем, придбання їй одягу, необхідної медичної допомоги або здійснення ним щомісячного грошового утримання в розмірі 200 гривень. Суд не бере до уваги квитанції про здійснення грошових переказів [PERSON] на користь [PERSON], починаючи з січня 2014 р., від отримання яких вона відмовилась, оскільки вони здійснені після пред»явлення позову до суду. З огляду на викладені обставини, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України.

Outcome: approved