Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 22.09.2017 року мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2011 року у справі № 2-50/2011, з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 306,60 грн. щомісячно і до повноліття дитини. Даний розмір аліментів є абсолютно недостатнім на даний час для утримання та забезпечення належного рівня життя дочки, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Враховуючи, що збільшився розмір прожиткового мінімуму на дитину, внесено зміни до сімейного законодавства щодо мінімального розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у відповідача збільшився розмір заробітної плати, яку він отримує працюючи водієм на постійній роботі, іншим особам аліменти не сплачує і має можливість сплачувати аліменти на дочку в більшому розмірі, позивач просить в судовому порядку збільшити розмір аліментів, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на дочку в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку ( доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріли справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи ( а.с. 4,5) вбачається, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу вони мають дочку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2011 року, яке набрало законної сили 27.09.2011 року ( а.с. 6), шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2011 року, яке набрало законної сили 25.11.2011 року, у справі № 2-50/2011 р. ( а.с. 7), з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], в розмірі 306,60 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05.08.2011 року, та 25.11.2011 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист ( а.с. 16) та подано до виконавчої служби для виконання. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.1 ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі, яка відповідно до ч.2 ст. 184 СК України, підлягає індексації, що проводиться державний виконавцем в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів та визначає їх розмір на відповідний період, однак вказана індексація не проводилась. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років встановлений: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Отже, 50% прожиткового мінімуму на дитину на даний час становить 930,00 грн., а розмір аліментів визначений в сумі 306,60 грн. є недостатнім для утримання та забезпечення належного рівня життя дитини, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Крім того, судом встановлено, що на час винесення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відповідач не працював, а на даний час він офіційно працевлаштований, має регулярний дохід та отримує щомісячно заробітну плату. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). ( Правова позиція ВСУ у справі № 143 цс 13 від 05.02.2014 року). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи інтереси дитини,

Outcome: approved