Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.11.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Селидівської державної нотаріальної контори за реєстром № 2310. В квартирі зареєстрований [PERSON], який за вказаною адресою з 2017 року не проживає без поважних причин. Реєстрація за вищевказаною адресою відповідача перешкоджає власнику розпорядитися власністю, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати та витрати на оформлення позовної заяви. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд слухати справу без її участі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст.ст.\~223,\~280 ЦПК України\~суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.02.2019 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.11.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Селидівської державної нотаріальної контори [PERSON] зареєстрованого у реєстрі за № 2310, [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру за № 14, розташовану у будинку № 1 по вул. Чернишевського в м. Селидове Донецької області, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 44,35 кв.м., житловою 27,1 кв.м. Відповідно до довідки від 14.02.2019 року, виданої ОСББ «Пролісок» м. Селидове, за адресою [ADDRESS], мешкає без реєстрації [PERSON] та зареєстрований [PERSON], який з 29.12.2017 року не мешкає в квартирі. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 391 УК України\~передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до ст.405 ч.2 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК\~визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач [PERSON] не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст.405 ч. 2 ЦК України\~є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік є поважними. У звязку з чим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд, вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу при оформлені позову до суду встановив наступне. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (правова позиція Верховного Суду, викладена у справі № 826/1216/16). Позивачем при подачі позову зазначено, що ним понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 500 грн. при цьому на підтвердження надано лише довідку від 14.02.2018 року, однак договору про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), акту виконаних робіт суду надано не було. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги на правничу допомогу задоволені не підлягають, оскільки позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження понесених нею витрат (договору про надання правової допомоги, акту виконаних робіт). Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial