Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, з врахуванням збільшених вимог, прийнятих судом, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LVBRGA0000000040 від 28 серпня 2008 року укладеного із [PERSON] у розмірі 22907 доларів США зі сплатою 15 % річних з кінцевим терміном повернення 28 серпня 2023 року, звернення стягнення на квартиру загальною площею 62,3 кв.м , яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням «ПриватБанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім цього, просив виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та малолітнього [PERSON] із спірної квартири. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між сторонами існують відносити, які виникли з договору кредиту від 25 липня 2008 року. Предметом договору є кошти в сумі 22907 доларів США, зі сплатою 15% річних, з погашенням кредиту та процентів щомісяця, не пізніше останнього робочого дня кожного календарного місяця. В забезпечення виконання даного кредитного договору цього ж дня між позивачем і відповідачами було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є спірна квартира. Внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договором кредиту позичальником станом на 15 листопада 2012 року заборгованість становить 39285.62 [Долар США], що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.11.2012 року складає 313892.13 грн., яка складається з наступного: 22648.79 долара США - заборгованість за кредитом; 7230.34 долара США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1721.92 долара США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 5784.03 долара США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 31.29 долара США штраф (фіксована частина), 1869.25 долара США- штраф (процентна складова). Просить, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, виселити відповідачів із квартири, на яку звертається стягнення. Крім цього, просить стягнути із відповідачів судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача Деркач Ю.Ю., який діє на підставі довіреності від 20 листопада 2013 року покази надав аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задоволити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] надала суду заперечення проти позову, в якому просить відмовити у задоволенні. Відповідач додатково пояснила, що визнає про наявність заборгованності за даним кредитним договором. Проте відповідач не може виконати взятих на себе зобов'язань оскільки немає роботи, а також із зміною курсу долару США до гривні. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] належним чином повідомлені про час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не з'явились, причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради Холявко І.Г., яка діє на підставі довіренності від 4 лютого 2013 року підтримала у судовому засіданні висновок оргну опіки і піклування від 27 березня 2014 року, відповідно до якого виселення малолітнього [PERSON] із спірної квартири та зняття з реєстраційного обліку є недоцільним. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.3, ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно Кредитного договору договору № LVBRGA0000000040 від 28 серпня 2008 року відповідачу [PERSON] було надано кредит в розмірі кредитного було надано кредит в розмірі 22907 дол. США зі сплатою 15 % річних з кінцевим терміном повернення 28 серпня 2023 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 1 вересня 2008 року позивачем було укладено іпотечний договір з відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за умовами якого ними надано в іпотеку належну їх квартиру загальною площею 62,3 кв.м за адресою: [ADDRESS]. Внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договором кредиту позичальником станом на 15 листопада 2012 року заборгованість становить 39285.62 [Долар США], що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.11.2012 року складає 313892.13 грн., яка складається з наступного: 22648.79 долара США - заборгованість за кредитом; 7230.34 долара США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1721.92 долара США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 5784.03 долара США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 31.29 долара США штраф (фіксована частина), 1869.25 долара США- штраф (процентна складова). Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином, у встановлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону; договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частинами 1 і 2 цього Закону визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду окрім способу реалізації предмету іпотеки визначається й початкова ціна продажу предмету іпотеки. Статтею 38 вказаного Закону встановлено процедуру продажу предмету іпотеки. Встановлення такого способу звернення стягнення, як продаж іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві узгоджується з вимогами зазначеної вище норми та ст.16 ЦК України. Звернення стягнення на предмет іпотеки з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким іншим способом з іншою особою - покупцем та надання позивачеві повноважень продавця є підтвердженням права банку на проведення дій, передбачених умовами договору іпотеки та свідчать про волю договору, спрямовану на настання передбачених договором наслідків. Вимоги про надання позивачеві права отримання витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання повноважень, необхідних для здійснення продажу підлягають до задоволення, що обґрунтовується наступним. Договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню. Порядок нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу регулюється Інструкцією про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України. Пунктом п. 65 цієї Інструкції передбачено, що якщо рішенням суду визначено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Відповідно до п. 62 Інструкції при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу нерухомості, нотаріус вимагає надання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується, та документи, які підтверджують державну реєстрацію прав на вказане майно осіб, які його відчужують. Згідно із п. 63 Інструкції крім правовстановлюючого документа на нерухоме майно, якщо воно підлягає державній реєстрації, нотаріус вимагає витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Позивач, не будучи власником предмету іпотеки, але отримавши право його продажу на підставі рішення суду, фактично не зможе реалізувати надане судом право, оскільки буде позбавлений можливості отримати витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для його продажу. Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у судовому рішенні може бути зазначено початкову ціну продажу предмету іпотеки в порядку, встановленому ст. 38 цього Закону, де зазначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року початкова ціна продажу предмету іпотеки може встановлюватися на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Позивач погоджується з таким способом визначення ціни продажу предмету іпотеки, вказуючи, що за такого не порушуються права іпотекодержателя та іпотекодавця. Сторони договору іпотеки в п. 33.4 Договору зазначили, що вартість предмета іпотеки складає 152 639,55 гривень. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 статті 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено порядок виселення мешканців з предмету іпотеки, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в частині 3 статті 109 ЖК України. Малолітня дитина [PERSON], [INFO], народився після укладення кредитного договору та договору іпотеки, зареєстрована в спірній квартирі 22 лютого 2011 року. Реєстрація дитини у будинку, який переданий в іпотеку, після укладення договору іпотеки в порушення його умов, не може змінювати зміст правовідносин між іпотекодавцем та іпотекодержателем. Відтак, звернення стягнення на предмет іпотеки, у якому прописана дитина [PERSON], не суперечить вимогам Закону України «Про охорону дитинства», оскільки у неї відсутні майнові права на предмет іпотеки. На час передачі майна в іпотеку власниками предмету іпотеки були відповідачі у справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які відповідно до ст. 317 ЦК України вправі був розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право на проживання в предметі іпотеки не є майновим правом, оскільки право на житло віднесено законодавцем до особистих немайнових прав. Відповідно до умов договору іпотеки, іпотекодавець не має права без письмової згоди іпотекодержателя надавати документи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки. Згідно з п.п. 12.2, 12.9 договору іпотеки іпотекодавець засвідчував, що на підставах, передбачених чинним законодавством, він має право відчужувати предмет іпотеки; іншим членам сім'ї доведено до відома зміст та суть іпотечного договору і правові наслідки для них. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір відповідно до вимог закону. На забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед банком укладено договір іпотеки. Банк у повному обсязі виконав свої зобов'язання за цим договором. Позичальник умови договору належним чином не виконала та допустила заборгованість перед іпотекодержателем, який відповідно до умов договору іпотеки вправі у разі невиконання позивальником зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову в повному об'ємі. Частиною ч. 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що при проведенні розподілу судових витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved