Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Посилалась на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, в зв'язку з чим вони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільне господарство, а тому їхній шлюб існує лише формально і його збереження є неможливе. Крім того, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання сторони не з'явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2013 року, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що зроблено актовий запис № 19. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні та в подальшому буде проживати разом з матір'ю. Судом встановлено, що що сімейне життя у сторін не склалося із-за відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя, в зв'язку з чим з березня 2015 року вони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство та не проживають разом. За таких обставин їхній шлюб існує лише формально і його збереження є неможливе, оскільки суперечитиме інтересам обох сторін. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу матері, батька, з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно письмових пояснень позивачки, останній не відоме місце роботи та розмір заробітної плати відповідача. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач в наданій суду заяві не заперечує проти задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити, шлюб між сторонами слід розірвати та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини в 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, що не порушить права сторін і буде відповідати інтересам їх спільного сина. Вирішуючи позов таким чином, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави 640 грн. судового збору.

Outcome: approved