Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів та просить суд визнати за позивачем [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 5,82 га для ведення селянського фермерського господарства на території Монашівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (акт зареєстровано в Книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю № 5) та право власності на корпоративні права на юридичну особу селянське (фермерське) господарство «Добринський» в порядку спадкування за законом після смерті батька позивача [PERSON], який помер 22.02.2002 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 4 від 24.02.2003 року. Факт батьківства підтверджується рішенням Приморського районного міста Одеса від 27.10.2003 року справа № 2-7204/2003. За життя [PERSON] належали на праві приватної власності земельна ділянка площею 5,82 га для ведення селянського фермерського господарства на території Монашівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, виданого 24.06.1993 року Монашівською сільською радою народних депутатів, акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю № 5. Також батьку позивача належали корпоративні права на юридичну особу Селянське (фермерське) господарство «Добринський», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.07.2017 року № 23017968, виданий реєстраційною службою Білгород-Дністровської районної державної адміністрації. На день смерті позивач проживала разом зі своїм батьком за адресою: вулиця Бессарабська, 16, місто Білгород-Дністровський, Одеська область, що підтверджується довідкою від 09.11.2018 року № 173, виданою КП «ЖЕО-1» та актом від 07.11.2018 року. Однак, позивач, незважаючи на це весь час до дня смерті позивач фактично користувалась належною батькові земельною ділянкою. Позивач від спадщини не відмовлялась та весь час фактично нею розпоряджалась, що у відповідності до статті 1268 ЦК України, свідчить про прийняття позивачем спадщини. Відповідачі відзивів на позовну заяву не надавали. 04.12.2018 року було відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.12.2018 року судом витребувано від Саратської районної державної нотаріальної контори та від Одеського державного нотаріального архіву інформацію про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини , що відкрилась після смерті [PERSON], який помер 22.03.2003 року та відомості наявні в спадковому реєстрі. 07.02.2019 року до суду надійшла копія спадкової справи щодо померлого [PERSON] та інформаційні довідки зі спадкового реєстру (а.с. 35-65 21.03.2019 року до суду надійшла заява від позивача [PERSON] про залучення в якості співвідповідача [PERSON] (сина позивача) (а.с. 76-78). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] та закрито підготовче провадження. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. До суду позивач [PERSON] надала заяву, відповідно до якої просила розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав повністю та просить розглянути справу у його відсутність. До суду від представника відповідача Монашівської сільської ради надійшла заява, відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] визнав та просить розглянути справу у його відсутність. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). За життя померлому [PERSON] належала земельна ділянка площею 5,82 га розташована на території Монашівської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області на підставі рішення Монашівської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області (акт зареєстровано в Книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю № 5). Крім того, [PERSON] належали корпоративні права на юридичну особу Селянське (Фермерське) господарство «Добринський» (код ЄДРПОУ). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є засновником зазначеної юридичної особи. Згідно з довідкою відділу статистики у Білгород-Дністровському району Головного управління статистики від 07.04.2017 року № 22-115/85 керівником Фермерського господарства «Добринський» є [PERSON]. Згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Померлим [PERSON] був складений заповіт 29 січня 2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, відповідно до якого він заповів селянське (фермерське) господарство, розташоване на території Монашівської сільської ради площею 5,82 га [PERSON] (а.с. 56). У заяві, наданої до суду, відповідач [PERSON] зазначив, що відповідно до заповіту спадкове майно у вигляді земельної ділянки він не приймав. Визнав позовні вимоги [PERSON] (а.с 84). Відповідно до довідки № 173 від 09.11.2018 року, виданою КП «ЖЕО-1», позивач [PERSON] та її батько [PERSON] (на день смерті) мешкали за адресою: вулиця Бессарабська, 16, місто Білгород-Дністровський, Одеська область (а.с. 10). З акту складеного 07.11.2018 року [PERSON] на день смерті мешкав по вулиці Бессарабській, в місті Білгород-Дністровський, Одеської області. Факт проживання за вказаною адресою підтверджують сусіди, зазначені в акті (а.с.11). Позивач є донькою померлого [PERSON], що підтверджується рішенням Приморського районного суду міста Одеса від 27.10.2003 року № 2-7204/2003 (а.с. 4). Відповідно до статті 1261 ч.1 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як вбачається з матеріалів справи позивач проживала з померлим, вела спільне господарство, що підтверджується довідкою № 173 від 09.11.2018 року, виданою КП «ЖЕО-1». Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом. Інші спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні померлого або прийняли спадщину відсутні. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті батька та має право на отримання спадщини та вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO], оскільки на момент смерті останнього проживала разом із ним та у строк встановлений ст. 1270 ЦК України не заявляла про відмову від неї. Таким чином права позивача, як спадкоємця підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved