Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому зазначив, що 11.10.2006 року між ВАТ «АКБ Престиж», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №014-71/434, відповідно до умов якого йому було надано кредит в сумі 157 500,00 доларів США зі сплатою 12% річних та строком повернення до 11.10.2031 року. З метою забезпечення виконання за кредитним договором зобов'язань відповідача [PERSON], 11.10.2006 року між ВАТ «АКБ Престиж», правонаступником якого є позивач та відповідачами [PERSON], [PERSON], було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, відповідачами було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Позивач зазначає, що у червні 2010 року йому стало відомо про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON]за договором дарування, відчужили предмет іпотеки відповідачу [PERSON]. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.09.2012 року, яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2012 року було залишено без змін, зазначений вище договір дарування було визнано недійсним. Так, позивач зазначає, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] було порушено умови договору іпотеки в частині збереження предмету іпотеки. Крім того, починаючи з 2007 року відповідач [PERSON] не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, не сплачує обов'язкових платежів за кредитом, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка становить 223 337,86 доларів США (що станом на 18.03.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2 179 062,83 грн.). Посилаючись на зазначене, позивач просить суд в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог в сумі 223 337,86 доларів США за кредитним договором №014-71/434 від 11.10.2006 року, визнати за ним право власності на квартиру, що складається з чотирьох кімнат, має загальну площу 113,00 кв.м., у тому числі жилу 77,90 кв.м. та знаходиться за адресою: [ADDRESS] вартістю 1 699 000,00 грн.; зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції в м. Києві зареєструвати за позивачем право власності на вказану вище квартиру; стягнути в рівних частинах з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Також надав заяву в якій зазначив про допущення технічної помилки в написанні по батькові відповідача [PERSON] та просив вважати правильним по батькові «[PERSON]». Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення поштової кореспонденції, на адресу суду повернулись поштові конверти з відміткою поштового зв'язку «за закінченням встановленого строку зберігання». Представник відповідача - реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, звернувся до суду із клопотанням про виключення зі складу відповідача - реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві та залучити її до участі у справі в якості третьої особи. Проти задоволення позовної вимоги до реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві заперечував та вказував на її передчасність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак неодноразово звертався до суду із заявами про залучення до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації посилаючись на те, що в спірній квартирі проживають неповнолітня [PERSON], [INFO] та малолітній [PERSON], [INFO]. Крім цього просив залучити до участі у справі в якості третьої особи ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві у зв'язку із тим, що на сьогоднішній день відкрито виконавче провадження та готуються документи на примусову реалізацію спірної квартири. За таких обставин, всі учасники, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, не скористалися своїм правом на участь в судовому засіданні. На підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2006 року між ВАТ «АКБ Престиж», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №014-71/434, відповідно до умов якого йому було надано кредит в сумі 157 500,00 доларів США зі сплатою 12% річних та строком повернення до 11.10.2031 року (т.1, а.с.11-14). Надання визначених договором кредитних коштів відповідачу [PERSON] підтверджується заявою на видачу готівки від 11.10.2006 року (т.1, а.с.15). Відповідно до п.5.2 кредитного договору позичальник зобов'язується здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно, до 15 (п'ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п.1.6 цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту по 10 жовтня 2031 року. Згідно п.5.3 кредитного договору позичальник зобов'язується сплачувати кредитору додатково до встановленої відсоткової ставки за кредит, неустойку за порушення строків повернення кредиту, сплати відсотків за кредит. У відповідності до п.5.6 кредитного договору позичальник зобов'язується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені кредитним договором у разі невиконання або неналежного виконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Кошти мають бути повернуті протягом 30 (тридцяти) днів з моменту надіслання банком на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення. Пунктом 6.5 кредитного договору передбачено, що кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитом або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадку порушення умов кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014-71/434 від 11.10.2006 року укладеного між ВАТ «АКБ Престиж», правонаступником якого є позивач та відповідачами [PERSON] і [PERSON], було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачами було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] (т.1, а.с.16-21). Згідно п.1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить іпотекодавцям в рівних частинах на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 11.10.2006 року за реєстром № 4031. Відповідно до п.3.1.4 договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцями та/або позичальником зобов'язань за цим або за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, що визначені на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів комісій, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання необхідних витрат на утримання заставленого майна а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки. У зв'язку із невиконанням грошових зобов'язань за кредитним договором, відповідачу [PERSON] зі сторони АКБ «Престиж», правонаступником якого є позивач були направлені повідомлення про прострочку платежу за кредитом №2601/06-154 від 27.02.2007 року та 2601/06-762 від 13.07.2007 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконує свої зобов'язання за кредитним договором в частині своєчасного повернення кредиту, у зв'язку з чим позивачем на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] було направлено лист-вимогу від 21.03.2014 року про виконання порушеного зобов'язання за кредитним договором (т.1, а.с.25). Однак зазначена вимога відповідачами [PERSON] та [PERSON] виконана не була. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за вказаним вище кредитним договором станом на 18.03.2014 року становить 223 337,86 доларів США (що станом на 18.03.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2 179 062,83 грн.) та складається з: 147 000,00 доларів США (що станом на 18.03.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1 434 249,60 грн.) - заборгованість за кредитом; 76 337,86 доларів США (що станом на 18.03.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 744 813,23 грн.) - заборгованість за відсотками, що підтверджується наданим позивачем розрахунком. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 527 ЦК України передбачено, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Крім цього відповідно до п.4.1.4 договору іпотеки іпотекодавці зобов'язані не відчужувати предмет іпотеки у будь - який спосіб та не обтяжувати його зобов'язанням з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, найом, користування, не передавати в наступну іпотеку тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без дотримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя. Пунктом 4.1.1 договору іпотеки передбачено зобов'язання іпотекодавців забезпечити збереження предмета іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 06.05.2010 року відчужили предмет іпотеки відповідачу [PERSON], тим самим порушивши взяті на себе договором іпотеки зобов'язання. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.09.2012 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2012 року вказаний договір дарування від 06.05.2010 року укладеного між [PERSON], [PERSON] та відповідачем [PERSON] був визнаний недійсним (т.1, а.с.31-36). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно абз. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем є іпотекодавцем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. У відповідності до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. З матеріалів справи вбачається, що позивач надсилав на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] повідомлення про виконання порушеного зобов'язання від 21.03.2014 року. Враховуючи, що направлення позивачем зазначеного повідомлення, зобов'язання за кредитним договором боржником не виконане, заборгованість не погашена, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право звертатися із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог до боржника за кредитним договором, і такі вимоги позивача є повністю обґрунтованими та законними. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання, а також право на відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки. Оскільки позивач не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він відповідно до положень ст.39 Закону України «Про іпотеку» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. У своєму позові позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Згідно з положеннями ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (п.39 Постанови пленуму ВССУ від 30.05.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Пунктом 5.5.1 договору іпотеки передбачено, що даний договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнити забезпечені іпотекою вимоги іпотекодавця за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. В цьому разі цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Як вбачається із наданого позивачем звіту про оцінку спірної квартири (т.1, а.с.169-226), її ринкова вартість станом на 18.11.2014 року складає 1 699 000 грн.. При вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на нього, суд враховує правовий висновок Верховного суду України від 27.05.2015 року в справі №6-57цс15 відповідно до змісту якого, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути підставо для відмови в задоволенні позивних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. За таких обставин, враховуючи те, що позивач виконав всі умови кредитного договору належним чином, а відповідач [PERSON] ухиляється від виконання взятих на себе кредитним договором зобов'язань, та враховуючи те, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] було порушено умови договору іпотеки в частині збереження предмету іпотеки, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Суд звертає увагу на те, що представник відповідача [PERSON] неодноразово звертався до суду із заявами про залучення до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації посилаючись на те, що в спірній квартирі проживають неповнолітня [PERSON], [INFO] та малолітній [PERSON], [INFO]. Крім цього просив залучити до участі у справі в якості третьої особи ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві у зв'язку із тим, що на сьогоднішній день відкрито виконавче провадження та готуються документи на примусову реалізацію спірної квартири. Суд не вбачає підстав для задоволення вказаних вимог представника відповідача [PERSON], оскільки з довідки ф.3 від 06.04.2015 року (т.2, а.с.39) вбачається, що в спірній квартирі ніхто не зареєстрований. З довідки ф.3 від 07.04.2015 року №3595 (т.2, а.с.42) вбачається, що діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, оскільки діти в спірній квартирі не зареєстровані, то їх права при розгляді справи зачіпатися не будуть. Крім цього суд не вбачає підстав для залучення до участі у справі ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей, що можливе рішення суду може вплинути на його права чи обов'язки. Щодо вимоги позивача до реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, то суд не вбачає підстав для її задоволення, тому що вважає їх передчасними, оскільки рішення суду про визнання права власності на предмет іпотеки позивачем, до реєстраційної служби не подавалося, а остання не порушувала прав позивача шляхом нездійснення за ним реєстрації права власності на таке майно. Крім цього суд звертає увагу на те, що оскільки суд прийшов до висновку про правомірність пред'явлених позовних вимог до двох відповідачів [PERSON] та [PERSON] і відсутності позовних вимог до відповідача [PERSON], то суд не вбачає підстав стягнення з останньої судового збору на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial