Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, уточнивши який просила встановити факт проживання однією сімєю без укладення шлюбу з січня 2010 року по 04 вересня 2015 року та визнати за нею право власності на ? частину нерухомого майна, яке складається з: гаражу літ. Г-1, загальною площею 481 кв.м., ганків літ.г, г1, г2, навісів літ.Ч, Ц, Ч, воріт №7, у спільній власності споруди №3, 10, 14, І в буд.21 по вул.Шинна в м.Дніпропетровську. Позовні вимоги обґрунтовані наступним чином. 04.09.2015 року вона уклала шлюб з відповідачем, однак шлюбні відносини фактично розпочались у січні 2010 року, коли вони почали спільно проживати у квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS]. Так, вони вели спільне господарство, працювали та мали спільний бюджет. 05.12.2015 року вони придбали за спільні кошти спірне нерухоме майно. З посиланням на ст.ст.60, 74 СК України, ст.ст.357, 368 ЦК України звернулась до суду з позовом. В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 05.12.2012 року відповідачем [PERSON] придбано за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу нерухоме майно: гараж літ. Г-1, загальною площею 481 кв.м., ганки літ.г, г1, г2, навісів літ.Ч, Ц, Ч, ворота №7, у спільній власності споруди №3, 10, 14, І в буд.21 по вул.Шинна в м.Дніпропетровську. Договір посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 12190812101. В п.4.5 вказаного договору Покупець стверджує, що неодружений, в шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах з іншою особою не перебуває, гроші, які витрачаються ним на придбання зазначених будівель та споруд не є спільною сумісною власністю, є його особистою приватною власністю, і осіб, якіб могли поставити питання про визнання за ними право власності на грошові кошти /її частку/, у тому числі відповідно до статей 60-65,74 та 97 Сімейного кодексу України не має. 04 вересня 2015 року сторони по справі зареєстрували шлюб у Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби ДМУЮ, актовий запис №1266. На підтвердження факту спільного проживання однією сімєю без укладення шлюбу з січня 2010 року позивачем жодного доказу не представлено, не дивлячись на здійсненні у позові посилання на довідку з КЖЕПу. Особисті дані паспортів сторін, копії яких долучені до матеріалів справи/ свідчать про реєстрацію місця їх проживання за різними адресами. Відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу, тобто і вимоги вищезазначених статей 60, 63, 65 Сімейного кодексу. Відповідно\~ст. 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. п. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Верховний Суд України у постановах від 25 листопада 2015 року, 12 жовтня 2016 року висловив правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ст..174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи; У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.04.2005 року у справі №200/5731/14-ц позов ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено. В рахунок погашення заборгованості ТОВ «Автоленд-Дніпро» за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки /будівлі та споруди за адресою:м.Дніпроптровськ, вул..Шинна 21/, що належало на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] шляхом визнання права власності за ПАТ «Укрсоцбанк». Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.04.2015 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2015 року. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно з 06.04.2016 року власником будівель та споруд по вул..Шинна 21 в м.Дніпропетровську /реєстраційний номер обєкта 12190812101/ є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Аналізуючи зібрані по справі докази, приймаючи до уваги, що спірне майно придбано відповідачем до укладення шлюбу з позивачем, сторонами не надано доказів, які б свідчили про те, що сторони не перебували у шлюбі з іншими особами на день укладення договору купівлі-продажу спірного майна, під час укладення договору купівлі-продажу відповідач стверджував про відсутність осіб, які б мали поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти /її частку/, при відсутності жодних доказів, тягар подання яких покладено на сторін, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, не дивлячи на визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed