Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, розмір яких в подальшому зменшила, посилаючись на те, що від зареєстрованого шлюбу з відповідачем народилась дитина. Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо та за рішенням суду сплачує аліменти. Разом з тим, у зв'язку із станом здоров'я дитини виникла необхідність у її офтальмологічному та стоматологічному огляді та лікуванні, через що позивач понесла додаткові витрати. Проте, під час розгляду справи відповідач прийняв участь у додаткових витратах, які також пов'язані з оглядом та лікуванням дитини в галузі ортопедії. Отже, враховуючи те, що відповідач поніс додаткові витрати, позивач зменшила розмір позову. В судовому засіданні позивач позов підтримала з урахуванням зменшення останнього. Позивач пояснила, що про необхідність здійснення додаткових витрат заздалегідь повідомляла відповідача, який повідомленняна поштовому відділенні не отримував. Лікувальні заклади обиралися позивачем з у рахування меншої ціни на послуги. Відповідач позов не визнав та пояснив, що позивач не надала доказів на підтвердження необхідності здійснення тих додаткових витрат на лікування та обстеження дитини і саме в обраних в ній медичних установах, на які позивач просить стягнути кошти. Відповідач пояснив, що дитина наразі перебуває у запущеному стані, мають місце чисельні проблеми із здоров'ям і лікуванням дитини відповідач має намір зайнятися особисто. Також відповідач зазначив, що дійсно витратив кошти на лікуванні дитини та купівлю необхідних речей, що має намір робити у майбутньому та не звертатися у зв'язку з цим до суду з метою стягнення половини додаткових витрат. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Від зареєстрованого шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем /а.с. 4/. За рішенням суду з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини /5 - 7/. Згідно копій медичної документації, вбачається що дитина сторін пройшла офтальмологічне обстеження за наслідками якого останній було рекомендовано пройти курс апаратного лікування, яке також оплатила позивач. Крім того, позивач придбала дитині лінзи в оправу та лінійку коваленко з метою лікування порушень зору. Позивачем було витрачено 2544 грн. Також позивач надала чек із стоматологічної клініки за лікування карієсу на суму 890 грн. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Додаткові витрати мають покриватися батьками в міру необхідності до досягнення дитиною повноліття. Вони можуть бути викликані тривалими або тимчасовими, минущими по своїй природі обставинами, тому в законі передбачені різні варіанти, зокрема наперед або після їх фактичного понесення (одноразово, періодично або постійно). Так, фінансування майбутніх витрат наперед можливо при відсутності коштів для їх здійснення. Позивач обґрунтовуючи витрати на стоматологічне лікування надала чек в якому відсутні дані про те, що таке лікування мало місце саме дитини сторін, в свою чергу відповідач проти такого лікування дитини заперечував. Отже, враховуючи те, що інших доказів стоматологічного лікування дитини сторін, зокрема виписка з медичної карти тощо позивачем не надано, суд вважає, що наданий позивачем доказ на підтвердження вказаної обставини є неспроможнім та не підтверджує такі витрати. Разом з тим, суд вважає, що надані позивачем докази здійснення витрат на офтальмологічне лікування, оригінали яких досліджено судом, є належними, допустимим, достовірними та достатніми для підтвердження здійснення таких витрат. Так, позивач проживає разом з дитиною, слідкує за її станом здоров'я, помітивши проблеми позивач звернулась до лікаря за рекомендацією якого дитина пройшла відповідне лікування, що було оплачене позивачем, а також за цією ж рекомендацією придано лінзи для окуляр, та засіб для тренування порушень зору на що було витрачено 2544 грн. як додаткові витрати, половину яких в сумі 1272 грн., повинен нести відповідач. Доводи відповідача про те, що дані витрати не були необхідні суд вважає неспроможними, оскільки необхідність таких витрат підтверджується висновком лікаря. Що стосується доводів відповідача про те, що позивач необґрунтовано обрала лікування у певних коштовних місцях, суд також вважає їх неспроможними, оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження того, що понесені позивачем додаткові витрати могли бути меншими, позивач добросовісно намагалась узгодити з відповідачем відповідне питання, від чого останній самоусунувся. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач сумлінно, діючи в інтересах дитини на власний розсуд по мірі фінансових можливостей обрала як заклад для лікування так і придбання необхідних речей для дитини і відповідачем неспростовані обставини щодо необхідності лікування дитини та придбання їй речей за відповідною ціною. Разом з тим, з урахуванням зменшення розміру позову до 600 грн., у зв'язку з понесеними витратами відповідачем, проти чого сторони не заперечували, з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати в межах заявлених вимог, які повністю доведені в судовому засіданні і відповідачем не надано доказів, що такі витрати підлягають стягненню в іншому розмірі.

Outcome: approved