Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення суми. В обґрунтування своїх позивних вимог позивач посилається на те що, 26.09.2013 року вона уклала договір купівлі-продажу з [PERSON], згідно якого останній передав позивачу у власність квартиру [ADDRESS]. Продаж вказаної квартири було здійснено за 167853,00 грн., що еквівалентно 21000,00 долларів США. Згоду на укладення вказаного договору надала співвласниця квартири, а саме дружина продавця- [PERSON] В грудні 2013 року до Комінтернівського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 13 грудня 1999 р. № 3-799, за яким вона передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] та який в подальшому продав зазначену квартиру [PERSON], який в подальшому продав квартиру [PERSON] Також просила витребувати у [PERSON] вказану квартиру та визнати за нею право власності на квартиру. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23.09.2014 р. у справі № 641/13416/13-ц, визнано недійсним договір купівлі-продажу вищевказаної квартири від 13.12.1999 р. № 3-799, витребувано у [PERSON] вказану квартиру на користь [PERSON], та визнано право власності на вказану квартиру за [PERSON] Судове рішення набрало законної сили 23.09.2014 р. та було виконано -проведено державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру за [PERSON] Отже, у [PERSON] не виникало право роспоряджатись майном [PERSON] та укладати договір купівлі продажу з [PERSON] та який також у свою чергу не набув права власності і не мав права розпорядитись квартирою та укласти договір купівлі-продажу 26 вересня 2013 року з [PERSON] Таким чином, посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 26.09.2013 року між [PERSON] та нею та застосувати наслідки недійсності вказаного договору, стягнувши з відповідачів суму еквівалентну 21000,00 долларів США , за яку позивач придбала вказану квартиру у [PERSON] Позивачем та його представником до суду подана заява про розгляд справи без їх участі , позовні вимоги підтримали. Відповідачі в судове засідання не з'явились , про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили, письмових заперечень проти позову до суду не надали. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 26 вересня 2013 року позивач уклала договір купівлі-продажу з [PERSON], відповідно до п.1 якого, [PERSON] (продавець) передає [PERSON] (покупцю) у власність квартиру [ADDRESS]. ( а.с.8) Згідно до п. 4 вказаного договору, продаж квартири здійснено за 167 853,00 грн., що еквівалентно 21 000,00 доларів США. Проведення розрахунків підтверджується заявою продавця, справжність його підпису на якій засвідчується нотаріально. Право власності позивача на вказану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 26.09.2013 року, що підтверджується Витягом з відповідного реєстру за № 10038615 від 26.09.2013 року. ( а.с.9) На підтвердження отримання грошових коштів від [PERSON], [PERSON] надав позивачу заяву від 26 вересня 2013 року, якою підтвердив отримання грошей від позивача - вартість квартири по вказаному договору. Його підпис на вказаній заяві засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. ( а.с.11) Згоду на укладення вказаного договору (відчуження квартири) надала співвласниця, дружина продавця [PERSON] про що складено відповідну письмову заяву 26 вересня 2013 року, справжність підпису останньої на якій засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. 26 вересня 2013 року, та зареєстровано в реєстрі за № 4817. (а.с.10) Укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу.( а.с.20) Відповідно до наданих суду копій договорів кіпівлі- продажу квартири квартиру [ADDRESS] від 13.12.1999 року та від 17.09.2013 року встановлено, що вказана квартира належала [PERSON], яка здійнила її продаж та яка перейшла у власність [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу№ 3-799 від 13.12.1999 року. В свою чергу [PERSON] здійснив продаж вказаної квартири, продавши її [PERSON], що підтверджуєтья договором купівлі -продажу від 17.09.2013 року. Згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 23.09.2014 р. у справі № 641/13416/13-ц, визнано недійсним договір купівлі-продажу вищевказаної квартири від 13.12.1999 р. № 3-799 та витребувано у [PERSON] вказану квартиру на користь [PERSON], а такожа визнано право власності на вказану квартиру за [PERSON] Судове рішення набрало законної сили 23.09.2014 р. ( а.с.22-23) Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, враховуючи вказані обставини та положення ст. 216 ЦК України, право власності на вищевказану квартиру за недійсним договором від 13.12.1999 р. № 3-799 у [PERSON] не виникло, відповідно до чого він не вправі був розпоряджатись майном [PERSON], право розпорядження яким належить відповідно до ст.658 ЦК України виключно власнику, та укласти договір купівлі продажу з [PERSON] 17 вересня 2013 року, а [PERSON] також у свою чергу не набув права власності і не мав права розпорядитись квартирою та укладати договір купівлі-продажу 26 вересня 2013 року з [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Зважаючи, що зміст договору купівлі-продажу від 26 вересня 2013 року суперечить вимогам ст. 316, 317, 319, 321, 658 ЦК України, відповідно до яких лише власник вправі розпорядитись належним йому майном, і право власності захищається, тобто законом встановлено що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, вказані обставини є підставою для визнання недійсним такого договору. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.3 цієї статті, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Зважаючи що [PERSON] на час укладання спірного договору купівлі-продажу перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], діяв за згодою останньої та в інтересах сім'ї, кошти за вказаним договором були отримані ними у спільну сумісну власність подружжя. Відповідно до ст.541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За вищевказаних обставин та відповідно до положень ст.541, 543 ЦК України, у подружжя [PERSON] та [PERSON] виникло солідарне зобов'язання повернути позивачу отримані кошти за спірним договором. Відповідно до п.п. 2, 4 та 5 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав визначено, визнання судом правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення та примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ч. 2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до довідки ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» від 14.09.2017 р. офіційний курс НБУ доллара США до гривні станом на вказану дату становить 26,079643 грн. за 1 долар США. Зважаючи що ціна спірного договору була встановлена в розмірі еквівалентно до 21 000,00 доларів США, з відповідачів підлягає стягненню на користь [PERSON] 547 659,00 грн., що еквівалентна 21 000,00 доларів США . Питання про розподіл судових витрат між сторонами , суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved