Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, який мотивує тим, що є власником житлового будинку по [ADDRESS], в якому зареєстровані він, його син [PERSON] та цивільна дружина сина - відповідачка в справі. У позові позивач посилається на те, що відповідач безпідставно зареєстрована в цьому будинку, постійно зникала з дому, перебувала у колі сумнівних компаній, зловживає спиртним, більше трьох місяців не проживає в будинку, комунальні послуги не сплачує, він як власник будинку має право володіти і розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, а також має право вимагати усунення перешкод в користуванні своїм житлом. Тому змушений звернутись до суду. У судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив, що є власником будинку по [ADDRESS], в якому зареєстрований, однак проживає в с.Мельники Старовижівського району. Відповідач була зареєстрована у спірному будинку на прохання сина [PERSON] як цивільна дружина останнього. У будинку по [ADDRESS], він рідко буває, а про те, що відповідачка в ньому не проживає йому відомо зі слів сусідів, з якого часу і чи взагалі вона там не проживає не знає, чи є в цьому будинку її речі він також не знає. У даний час він хоче виселити відповідачку з будинку, оскільки в майбутньому можливо захоче проживати в цьому будинку. Відповідач у судовому засіданні позову не визнала, пояснила, що є цивільною дружиною сина позивача, в спірному будинку вона проживає, зробила в частині будинку за свої кошти і власними силами ремонт, а саме: побілку кімнат; судові повістки, що надсилались їй за адресою: [ADDRESS], вона не змогла отримати, оскільки в цей час перебувала в своєї матері в Ковельському районі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS] /а.с.3/. Відповідач зареєстрована в спірному будинку /а.с. 5,6,31/. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 64 ЖК до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки як і наймач і члени його сім'ї. Доводи позивача про те, що відповідач зареєстрована у даному будинку безпідставно чи перестала бути членом сім'ї сина спростовуються його ж поясненнями в судовому засіданні про те, що він давав згоду на її реєстрацію як цивільної дружини свого сина. У разі виникнення спору між власником та членами його сім'ї суд повинен врахувати, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст. 405, 406 ЦК, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Посилаючись на ст.107 ЖК, позивач не надав суду доказів з якого моменту відповідач вибула на інше місце проживання та доказів її вибуття. З його пояснень він не знає чи взагалі відповідачка проживає в його будинку. Крім того, позивач посилається в позові і на те, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, однак не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, які б стали підставою для застосування вимог ст.116 ЖК, та не спростував пояснень відповідачки про те, що в спірному будинку вона проживає і не вибувала на інше місце проживання, інтересу до житла не втрачала, не надав доказів, що відповідач не проживає однією сім'єю з його сином. Позивач зазначає, що відповідачка чинить йому перешкоди в користуванні його власністю, а тому він має право на усунення цих перешкод, при цьому посилається в позові на вимоги ст. 391 ЦК. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.01.2009 р. позивач набув права власності на житловий будинок по [ADDRESS] 15.10.1992 р. /а.с.5/, а не в 2014 р., як він зазначає в позовній заяві. Відповідач зі згоди позивача була зареєстрована в будинку з 30.01.2014 р., мета приїзду - постійне проживання /а.с.9,31/ тобто після реєстрації відповідачки в будинку, власник цього будинку не змінювався. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи обставини справи та докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведені обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Outcome: dismissed