Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 18.02.2013 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м.Донецьк, вул. Акмолінська, 14. Вона в межах встановленого строку звернулася до сьомої Донецької нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у звязку з чим було заведено спадкову справу № 1981/2013 від 27.06.2013 року, але отримати свідоцтво про право на спадщину не встигла та на теперішній час не має можливості це зробити, оскільки архів нотаріальної контори знаходиться на території, що не контрольована Україною. Оскільки спадкове нерухоме майно, знаходиться у м. Донецьку Донецької області, що на теперішній час є тимчасово окупованою територією України, позивач вважає, що дана справа підсудна Дзержинському міському суду Донецької області на підставі розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 27/0/38-14 від 02.09.2014 року. Тому просить визнати за нею право власності на зазначене майно в порядку спадкування в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача до суду не зявився, про час та місце розгляду справи був інформований. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. 18.02.2013 року помер батько позивачки [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м.Донецьк, вул. Акмолінська, 14. Позивачка в межах встановленого строку звернулася до сьомої Донецької нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у звязку з чим було заведено спадкову справу № 1981/2013 від 27.06.2013 року, але отримати свідоцтво про право на спадщину не встигла та на теперішній час не має можливості це зробити, оскільки архів нотаріальної контори знаходиться на території, що не контрольована Україною. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст. 1217 ЦК України) Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом норм\~статей 1268-1269 ЦК України\~порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця. Так, відповідно до частин 3, 4\~статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обовязком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. В той же час, згідно з\~Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно з п. 4.2 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та розяснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. В даному випадку спадкове майно розташоване на тимчасово окупованій території, яка на даний час не підконтрольна Україні, а саме в м. Донецьк Донецької області, спадкова справа була сьомою Донецькою державною нотаріальною конторою. Відповідно до\~Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» № 1632-VІІ від 12.08.2014 року, у разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення. Відповідно до\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. У справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Таким чином, з позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що матеріали спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], [INFO], який помер 18.02.2013 року, знаходяться на тимчасово окупованій території України, у звязку з чим позивач позбавлена можливості належним чином оформити свої спадкові права шляхом звернення до нотаріальної контори. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved