Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач звернувшись до суду із даним позовом, просить стягнути із відповідача [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2012 року по 01.05.2014 року включно в розмірі 69 958 (шістдесят дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім) гривень 00 копійок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач згідно рішення Рівненського міського суду від 27 березня 2012 року зобов'язаний сплачувати аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі по 450 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 01 березня 2012 року і до повноліття дітей. Проте відповідач платив аліменти не своєчасно та в значно меншому розмірі, а потім взагалі припинив їх виплату, в зв'язку з чим виникла заборгованість по аліментах, яка станом на 01.05.2014 року становить 15 300 гривень 00 копійок. Відповідно до ст. 196 ч.1 СК України при виникненні заборгованості з вини відповідача, який зобов'язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, позивач має право на стягнення з нього неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки відповідач допустив нічим невиправдану заборгованість по аліментах, то вона змушена звернутися з відповідним позовом до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила їх задоволити повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити та пояснив, що заборгованість по аліментах виникла не з його вини, оскільки вже більше двох років через свій стан здоров'я він не може влаштуватися на роботу, не отримує будь-якого доходу. На даний час живе у свого батька [PERSON] за його рахунок і саме батько частково сплачує аліменти в розмірі 300 гривень. Сплачувати аліменти у повному розмірі не має змоги у зв'язку із тяжким майновим становищем. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечила з аналогічних підстав. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив заперечення відповідача та вказав, що саме із свого доходу сплачує аліменти за сина [PERSON]. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 березня 2012 року, зобов'язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі по 450 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 01 березня 2012 року і до повноліття дітей. Відповідач не виконував належним чином свої аліментні зобов'язання, внаслідок чого у нього станом на 01.05.2014 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів, у розмірі 15 300 грн. 00 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості наданим Відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції. Згідно до представленого позивачем [PERSON] розрахунку розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 01 березня 2012 року по 01 травня 2014 року становить 69 958 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки розрахунок заборгованості проведений позивачем відповідно до ст. 196 СК України, він приймається судом до уваги. Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих положень Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, передбачена статтею 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованність утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. На підставі змісту зазначених норм та положень ст.ст. 214, 215 ЦПК, суд під час ухвалення рішення повинен встановити факт заборгованності за аліментами, вину платника в її виникненні, період часу, за який виникла ця заборгованність, час її погашення та період, на який було прострочено сплату аліментів з моменту виникнення до її погашення. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. У зв'язку з викладеним та зважаючи, що заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача, доказів протилежного ним не надано та в ході розгляду справи не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити, а саме стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 69 958 гривень. Позивач звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved