Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 26\~500,00 гривень за договором позики, а також понесені судові витрати в сумі 551,20 гривень, зазначивши, що 05 липня 2011 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримала в борг 1000 доларів США та 4000 грн. та прийняла на себе зобовязання в передбачений розпискою термін повернути їй вищезазначену суму. Отримання [PERSON] вказаних коштів за умовами договору позики підтверджується розпискою. В передбачений та обумовлений за розпискою термін, зобовязання відповідачем не було виконане, лише 13 грудня 2015 року на часткове виконання зобовязання останньою було повернуто 2 500,00 гривень в рахунок загальної суми боргу. Станом на дату звернення до суду 100 доларів США еквівалентно 2 500,00 грн., а тому загальна сума боргу в гривнях складає 26\~500,00 гривень. На даний час кошти не повернуті, у звязку з чим вона змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання. На адресу суду повернувся конверт з повісткою про виклик до суду, на якому мається відмітка поштового відділення про повернення: «у звязку з закінченням терміну зберігання». Відповідно до п.4 ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 05 липня 2011 року [PERSON] на імя [PERSON] була надана розписка про отримання нею від останньої грошової суми у розмірі 1000,00 доларів CША та 4000,00 гривень, яку вона зобовязується повернути в повному обсязі не пізніше 25 серпня 2011 року (а.с.6). Таким чином, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно умов укладеного договору останньою датою повернення вищевказаних коштів є 25 серпня 2011 року. Відповідно до Постанови Верховного Суду України у справі № 6-63-цс 13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Отже, факт написання відповідачем власноручної розписки, оригінал якої знаходиться у позивача, є підтвердженням отримання відповідачем грошової суми, вказаної в розписці та за умовами ст. 545 ЦК України вказує на відсутність виконання грошового зобовязання відповідачем в повному обсязі. На часткове виконання зобовязання 13.12.2013 р. [PERSON] передала [PERSON] 2500,00 гривень, про що зазначено в розписці (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на день подання позовної заяви, а саме на 21.06.2016 року згідно відомостей НБУ України про офіційний курс гривні щодо іноземних валют - 100 доларів США еквівалентно 2490 гривень. Станом на день ухвалення судом рішення, а саме на 27.07.2016 року згідно відомостей НБУ України про офіційний курс гривні щодо іноземних валют - 100 доларів США еквівалентно 2478 гривень. Оскільки позивачка не заявляла вимогу про стягнення суми боргу еквіваленту 1\~000 доларам США станом саме на момент ухвалення рішення суду, тобто на 27.07.2016 року, суд приходить до висновку про стягнення суми боргу, яка вирахувана на момент подання позовної заяви, тобто на 21.06.2016 року Таким чином, непогашена сума боргу відповідача перед позивачем складає 26\~400,00 гривень (100 доларів США = 2 490,00 грн.; 1000 доларів США = 24\~900,00 грн.; 4\~000,00 грн. 2 500,00 грн. 1,500,00 грн.; 24\~900,00 грн. + 1\~500,00 гривень = 26 400,00 гривень). Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або особу, яка його порушила. Згідно ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Оскільки, [PERSON] 13.12.2013 року частково погасила суму боргу в розмірі 2\~500 грн., ці дії, вчинені нею, свідчать про визнання нею свого боргу та про переривання перебігу строку позовної давності, який з 13.12.2013 року почався заново. Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що у визначений договором строк грошові кошти позивачу повернуті так і не були, відповідач умови договору виконувала неналежним чином, що свідчить про порушення відповідачем взятих на себе зобовязань за договором позики, а тому є всі підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 26 400,00 гривень. Крім того, у звязку зі зверненням до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 гривень, а тому відповідно до ст.88 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial