Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на її користь і на її утримання по 2000 грн. з відповідною індексацією на час її навчання, щомісяця, починаючи з моменту подачі цієї заяви і до закінчення терміну навчання по 01.07.2023 року. Посилається на те, що на даний час вона є студенткою Національного фармацевтичного університету в м. Харків зі строком навчання з 01.09.2019 року і по 01.07.2023 року. Вона навчається на денній контрактній формі навчання. Відповідно до укладеного контракту розмір річної оплати за навчання складає 17 100 грн. На час навчання проживає в гуртожитку м. Харків, розмір щомісячної оплати за проживання складає 500 грн. Окрім того, у неї є необхідні витрати на проживання: на харчування, предмети гігієни, канцелярські товари, одяг, взуття та інші необхідні витрати. Стипендії вона не отримує. Ніяких самостійних джерел доходу не має, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків на час навчання. Матір постійно надає їй таку матеріальну допомогу. Батько сплачував аліменти регулярно тільки до її повноліття. Після її повноліття батько вже не надає їй як раніше регулярної матеріальної допомоги. Кожного разу їй доводиться звертатися до нього та просити грошові кошти на проживання. Він надавав їй таку матеріальну допомогу, але тільки після її звернень та у незначному розмірі: по 100- 200 грн., і тільки один раз надав 1 тис. грн.. Батько є працездатною особою, він приватний підприємець, має відповідний дохід від своєї діяльності, має кошти на своє існування, тому може і надалі надавати їй регулярну матеріальну допомогу на час її навчання. Інших утриманців у нього немає, стягнення по виконавчим документам з нього не здійснюються. В зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. В останнє судове засідання не з`явилась, але надала заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову та надав відзив, згідно якого проти задоволення позовних вимог в розмірі 2000грн. заперечував, просить стягнути з нього аліменти на період навчання доньки у розмірі 1300 грн. щомісячно до закінчення навчання 01.07.2023 року. Посилається на те, що позивач, звертаючись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на час навчання в твердій грошовій сумі 2000 грн., в обґрунтування своїх позовних вимог не надала жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував вказані обставини, крім копії договору №дЛ-28 від 02.08.2019 року та копій квитанції про сплату за навчання. Тобто позивачка посилається на необхідні витрати оплата гуртожитку 500 грн., харчування, проїзд, предмети гігієни, канцелярські товари, одяг взуття - так необхідні їй під час навчання, при цьому находячись вдома з березня поточного року у зв`язку з дистанційним навчанням та введенням карантину Постановою КМУ №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS ІНФОРМАЦІЯ З CoV-2». Також відсутні витрати за проживання в гуртожитку. Більше того щодо вище зазначених витрат не надано жодного письмового доказу. Після того, як доньці - позивачці по справі виповнилось 18 років, він продовжує надавати їй матеріальну допомогу, навіть під час карантину, коли не працював його магазин майже два місяці: 07.02.2020р. - 995 грн.; 02.03.2020р. - 995 грн.; 27.03.2020р. - 980 грн.; 08.04.2020р. -1000 грн.; 08.05.2020р. - 500 грн.; 25.05.2020р.- 600 грн.; 06.06.2020р. - 300 грн.; 23.06.2020р. -1000 грн.; 15.07.2020р. - 500 грн. Також неодноразово надавались позивачці готівкові кошти, але як стверджує позивачка - це є незначні кошти. Жодного разу він не відмовив їй у фінансовій допомозі. На превеликий жаль, вона вважає це недостатнім. Навіть у той час, коли вона фактично не навчалась і використовувала надані їй кошти на власні потреби - не на навчання. Він завжди намагався підтримувати із рідною донькою нормальні родині відносини, піклувався про неї, але негативний вплив її матері (його колишньої дружини) врешті-решт зробив своє діло, донька віддалилась від нього, уникає будь-яких спілкувань (крім прохань надати гроші), постійно образливо висловлюється на адресу його теперішньої дружини та її доньки, яку він виховує і яка вважає його своїм татом. Донька почала висловлюватись на його адресу нецензурною лайкою, що для нього стало шоком, вона не розуміє в силу свого віку, що такою поведінкою втрачає зв`язок із рідним батьком. Він є приватним підприємством, і позивачка вірно вказує, що його дохід є мінливим, непостійним. Але аліменти він сплачує добровільно. На жаль, не може сплачувати суму, яку позивачка заявила у позовних вимогах, оскільки карантин продовжується, економічний стан в країні погіршився, курси валют зростають, що негативно впливає на розвиток його власного бізнесу. Також він має на утриманні ще одну дитину - доньку його дружини, якій також необхідна підтримка. Його дружина не отримує аліментів більше 10 років і позивачці про це відомо. Вважає, що на даний момент в достатньому розмірі сплачує аліменти, сплачувати більше не має можливості. В останнє судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги позивача визнає частково - щомісячні аліменти в сумі 1300грн.. Представник відповідача - Леонтенко Л.О. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача та просить стягнути аліменти з відповідача на користь позивача [PERSON] та на її утримання щомісячно по 1300грн. на час навчання. В останнє судове засідання не з`явилась, але надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності та задовольнити стягнення аліментів у розмірі 1300грн. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Як слідує з позовної заяви та встановлено в судовому, відповідач по справі - [PERSON] має доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.2). На даний час [PERSON] навчається в Національному фармацевтичному університеті м. Харків на денній формі навчання з 01 вересня 2019 року по 01 липня 2023 року. Вказана обставина підтверджується договором №дЛ-28 від 02.08.2019р. (а.с.4). Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аліментні зобов`язання між батьками і повнолітніми дітьми регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб стягнення аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Враховуючи правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми глави 16 СК України не встановлюють обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Судом встановлено, що [PERSON] зараз є повнолітньою, навчається на контрактній формі навчання, стипендію не отримує, ніяких самостійних джерел доходу не має, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків на час навчання, знаходиться на утриманні лише своєї матері, яка як і відповідач по справі э фізичною особою підприємцем, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач лише виплачував аліменти на утримання доньки за рішенням суду до її повноліття, є працездатною особо, він є приватним підприємцем, має відповідний дохід від своєї діяльності; суд враховує і те, що відповідач зараз перебуває у іншому шлюбі, від якого спільних дітей не має, а є дитина у дружини відповідача, працює і отримує значний дохід, в змозі виплачувати аліменти на утримання своєї доньки на час її навчання. Позивач також має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги від батька, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки на час її навчання або до досягнення нею 23 років в розмірі 1800грн.. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідач повинен довести, що його діями не було порушено його права або права позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження вiдповiдача про наявнiсть будь-яких матеріальних труднощів та неможливість сплати аліментів - є припущенням. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, спільних дітей від другого шлюбу не має, а тому повинен сумлінно працювати, щоб належним чином утримувати свою доньку. А тому заперечення відповідача, викладені ним у відзиві є недоведеними та безпідставними. Відповідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час. Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача і на утримання неповнолітньої доньки з 25 червня 2020 року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Зважаючи на викладене, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення. У відповідності з ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, не сплатив вказане, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial