Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним договору поруки, в якому зазначає, що 15.01.2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490055245, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» надав [PERSON] кредит у розмірі 17623,76 доларів США, а [PERSON] зобовязався повернути ці кошти на умовах визначених договором. Свої зобовязання по договору [PERSON] не виконав, в результаті чого станом на 16.01.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом 6577,97 доларів США, що становить 52577,71 грн., за відсотками 4959,55 доларів США, що становить 39641,68 грн. Окрім цього ПАТ «Альфа-Банк» було нараховано пеню, яка на час звернення до суду 16.0,1.2014 року склала 40681,71 доларів США, що становить 325168,91 грн. В забезпечення виконання кредитного договору № 490055425 між ПАТ «Альфа-Банк» та позивачем було укладено договір поруки № 490055245-П, відповідно до умов якого позивач поручилась за виконання [PERSON] обовязків, які виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов кредитного договору, у разі не виконання чи неналежного виконання [PERSON] та [PERSON] будь-яких обовязків, встановлених кредитним договором, в тому числі затримання сплати кредиту та/або погашення процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, ПАТ «Альфа-Банк» вправі вимагати дострокового виконання зобовязання з повернення кредиту за договором. При оформленні кредиту на отримання кредитних коштів для придбання автомобілю [PERSON] необхідної умовою було укладання договору поруки з будь-якою повнолітньою дієздатною особою для забезпечення виконання кредитного договору, на що позивачка була згодна, оскільки співробітники ПАТ «Альфа-Банк» перед підписанням договору поруки пояснили, що укладання даного договору є «формальною» вимогою керівництва та не є проблемою для поручителя, адже після придбання автомобіля він одразу ж передається власником в заставу ПАТ «Альфа-Банк». Тому у разі, якщо [PERSON] перестане платити по кредитному договору, вартості заявленого автомобіля буде достатньо для погашення всієї заборгованості перед ПАТ «Альфа-Банк». Однак, [PERSON] після отримання кредиту жодного разу не виконав свого зобовязання по кредитному договору, а саме: він не зробив жодного платежу по кредитному договору та 03.04.2008 року передав транспортний засіб, який був предметом застави по кредитному договору громадянину [PERSON], який був співробітником служби безпеки банку, про що свідчить довіреність від 03.04.2008 року. Вищезазначені факти, у сукупності свідчать про те, що [PERSON] під час оформлення кредитного договору та отримання коштів не мав на меті наміру його в подальшому виконувати, а ПАТ «Альфа-Банк» в особі [PERSON], яка діяла на підставі довіреності не мали на меті застосувати до [PERSON] штрафні (фінансові) санкції. Більш того, відсутні будь-які докази звернення ПАТ «Альфа-Банк» вимогою до [PERSON] сплатити черговий платіж, та сплатити суму заборгованості та дострокового повернення кредиту. До того ж, з моменту підписання договору поруки позивачка не отримувала жодних листів, попереджень, вимог ані від ПАТ «Альфа-Банк», ані від [PERSON] На підставі вищевикладеного вважає, що при підписанні договору поруки її було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому договір поруки можливо визнати недійсним. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, доповнень до викладеного в позовній заяві не мала, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та [PERSON] 15.01.2008 року укладений кредитний договір № 490055245, відповідно до умов якого Банк надає [PERSON] кредитні кошти у розмірі 17\~623,76 доларів США, зі сплатою 14,5 % річних, з терміном остаточного повернення кредиту 15.01.2014 року (а. с. 5-11). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 2.3 (Базові умови кредитування) Кредитного договору № 490055245 від 15.01.2008 року банк надає позичальнику кредит у розмірі 17\~623,76 Доларів США з кінцевим строком повернення 15 січня 2014 року. Згідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. В забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 490055245 від 15.01.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») було укладено договір поруки № 490055245-П від 15 січня 2008 року, відповідно до якого, [PERSON] зобовязується відповідати перед Банком у тому ж обсязі, що і [PERSON], зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором (а. с. 14). Згідно п. 5.3 договору поруки № 490055245-П від 15 січня 2008 року цей договір вступає у силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою Банку і діє до повного виконання зобовязання Боржника за Основним договором. Що стосується визнання недійсним Договору поруки, то відповідно до\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1\~ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно зі\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3\~ст. 203 ЦК України, Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Особистий підпис [PERSON] свідчить про те, що вона погодилась на всі умови, визначені в договорі поруки (а. с. 124 зворотна сторона). Таким чином, [PERSON] при укладанні спірного кредитного договору та договору поруки погодилась зі всіма його умовами. Щодо визнання договору поруки недійсним шляхом введення в оману [PERSON] при його укладення, то слід зазначити, що обставини, щодо яких посилилась сторона правочину мають існувати на момент вчинення правочину. Відповідно до\~ст. 229 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оман, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що ПАТ «Альфа-Банк» в повному обсязі дотримав та виконав всі умови кредитування, що витікають з норм цивільного законодавства,\~що є підставою для відмови в задоволенні вимог позивача в частині визнання недійсним договору поруки через введення її в оману представником Банку. Що стосується ствердження позивача про введення її в оману [PERSON], у звязку з тим, що він не сплачував жодного платежу та передав заставне майно працівнику служби безпеки банку, суд зазначає наступне. Відповідно до довіреності від 03.04.2008 року, посвідченою ПН ХМНО [PERSON] [PERSON] уповноважим [PERSON] на експлуатацію та розпорядження (продаж, обмін, здача в оренду) належного йому автомобіля марки GWM SAFE SUN, реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 125) Слід зазначити, що згідно вимог\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Таким чином, в діях [PERSON] не вбачається жодних неправомірних та незаконних дій, наявність умислу ввести позивача в оману, оскільки позивачем не надано на підтвердження факту передачі власного майна автомобіля третій особі, жодних достатніх доказів, а відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України, де зазначено, що\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, [PERSON] діяв в межах діючого законодавства Окрім цього не наведено жодного доказу на підтвердження факту передання купленого [PERSON] автомобілю в заставу Банку, та факт того, що [PERSON] є співробітником Банку. Оскільки [PERSON] не доведено наявність умислу в діях відповідачів, істотність значення обставин, щодо яких її було введено в оману, і сам факт омани, суд вважає позовні вимоги про визнання недійсним договору поруки - необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed