overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 29 серпня 2002 року уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сімї, актовий запис №1837. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем з тих причин, що спільне життя їх\~ не склалось, вони мають різні погляди на життя, подружніх стосунків та спільного господарства не ведуть з серпня 2011 року, на примирення не згодна. Позивач просить повернути їй дошлюбне прізвище. Позивач в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з'явився, позов визнав в повному обсязі. Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10\~та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до свідоцтва про одруження\~ серії 1-БК №211534, виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сімї , актовий запис №1837 між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, прізвище позивача зміно з\~ Гольченко на [PERSON] /а.с.4/. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Відповідно до\~ст. 112 СК України, п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11\~передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Під час розгляду справи встановлено, що шлюбні відносини між сторонами на час розгляду справи носять формальний характер, фактично припинені, і, на думку суду, існування сім'ї між ними в майбутньому неможливе. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач носила дошлюбне прізвище Гольченко, то суд вважає обґрунтованим вимогу позивача про іменування після розірвання шлюбу дошлюбним прізвищем Гольченко.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 30.01.2015 року вона придбала квартиру [ADDRESS] у [PERSON] та [PERSON]. Згідно договору купівлі-продажу квартири продавец забовязався до 21.02.2015 року знятись з реєстраційного обліку у вищезазначеній квартирі та зняти з реєстраційного обліку у будинку членів своєї сімї та інших осіб. Пізніше зясувалося, що у зазначеній квартирі залишився зареєстрованим [PERSON], не є членом сімї позивача, його місцезнаходження позивачу невідоме, особистих речей і документів відповідача в квартирі немає і взагалі квартирою не цікавиться. У звязку з тим, реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає власнику в повній мірі реалізовувати право власності, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №2 будинок №66 по вул. Лізи Чайкіної в м. Запоріжжі. Позивач до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач, повідомлений належним чином до суду двічі не зявився, у звязку з чим суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів (постановляє заочне рішення). Перевіривши докази, суд встановив певні юридичні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] (а.с.7-9). Згідно довідки МКП «Основаніє» №2691 від 27.08.2015 р. за вищезазначеною адресою до теперішнього часу зареєстрований [PERSON]О, [INFO] (а.с.12). У відповідності до ч.9 ст.110 ЦПК України позови до відповідача місце проживання якого невідоме предявляються за останнім відомим його місцем проживання. Останнє відоме місце проживання відповідача є м. Запоріжжя. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 71 ЖК України встановлює порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми особами, встановлюючи певні підстави для цього. [PERSON] наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин більш шістьох місяців, цей термін за заявою відсутнього може бути продовжений. Оскільки відповідач за вказаною адресою відсутній більш шістьох місяців та судові не надано доказів його відсутності з поважних причин, суд вважає, що він, згідно до ст.72 ЖК України втратив право користування жилим приміщенням у вищезазначеному будинку. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 30 жовтня 2013 року уклала шлюб з відповідачем. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем з тих причин, що спільне життя їх не склалось, вони мають різні погляди на життя.\~ Спільних дітей вони не мають. Відповідач в добровільному порядку\~ відмовляється\~ розірвати шлюб. Позивач зазначає, що вони із відповідачем спільного господарства не ведуть, сім`я збереженою бути не може. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмову заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності, а позовні вимоги визнав повністю. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ОК № 152022, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, 30 жовтня 2013 року зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №1518. Відповідно до\~ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Відповідно до\~ст. 112 СК України, п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11\~передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Під час розгляду справи встановлено, що шлюбні відносини між сторонами на час розгляду справи носять формальний характер, фактично припинені, і, на думку суду, існування сім'ї між ними в майбутньому неможливе. Згідно зі ст. 88 ЦПК України\~судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 30 липня 1993 р. між нею та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб. 13 березня 2015 р. шлюб у судовому порядку розірваний. Під час шлюбу сторонами придбано наступне майно: трикімнатна квартира [ADDRESS]; однокімнатна квартира [ADDRESS]; легковий автомобіль Toyota Camry 2,5 АТ, реєстраційний номер [NUMBER]; легковий автомобіль Toyota RAV 4, реєстраційний номер [NUMBER]. Загальна сума придбаного майна становить 2 607 454 грн. Після припинення шлюбу сторони самостійно визначили порядок користування автомобілями, однак залишилось невирішеним питання щодо розподілу квартир. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить суд поділити вказане майно, виділити їй трикімнатну квартиру, розташовану по [ADDRESS] та автомобіль Toyota RAV 4, реєстраційний номер [NUMBER]; виділити відповідачеві однокімнатну квартиру [ADDRESS] та легковий автомобіль Toyota Camry 2,5 АТ, реєстраційний номе. [NUMBER]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його присутності, проти задоволення позову не заперечує. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30 липня 1993 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАГС міськвиконкому міста Запоріжжя. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2015 р. шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 9) Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В судовому засіданні встановлено, що сторони під час зареєстрованого шлюбу за спільні кошти придбали майно: трикімнатну квартиру [ADDRESS], однокімнатну квартиру [ADDRESS], легковий автомобіль Toyota Camry 2,5 АТ, реєстраційний номер [NUMBER], легковий автомобіль Toyota RAV 4, реєстраційний номер [NUMBER], яке у відповідності зі ст. 60 СК України є спільною сумісної власністю подружжя. Згідно зі ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки сторони досягли згоди щодо поділу спільного майна подружжя, суд вважає за необхідне поділити вказане майно, виділивши [PERSON] квартиру [ADDRESS], легковий автомобіль Toyota RAV 4, реєстраційний номер [NUMBER]; [PERSON] - квартиру [ADDRESS], легковий автомобіль Toyota Camry 2,5 АТ, реєстраційний номер [NUMBER], визнавши за ними право власності на вказане майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 30 листопаду 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір позики в розмірі 5000 грн. без зазначення строку повернення зі сплатою 8% щомісячно до повернення всієї суми. Укладений договір позики підтверджується розпискою від 30 листопаду 2008 року. Позивач вважає, що відповідач зобов'язана йому сплачувати відповідно до проведеного ним розрахунку з урахуванням 3% річних від простроченої суми за період з 30.11.2008 року по 10.07.2014 року - 825 грн., з урахуванням індексі інфляції за даний період, що складає 40% - 2000 грн., всього в загальній сумі просить суд стягнути з відповідача на його користь 7825 грн. та понесені судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві підтримали в повному обсязі просять суд їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про слухання справи в її відсутність в суд не подавала. У зв'язку з повторною неявкою відповідачки в судове засідання суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України, справа підлягає розгляду в її відсутності із винесенням по справі заочного рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. По справі є в наявності достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що [INFO] помер її син - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на 47/100 частини жилого будинку [ADDRESS]. Вона є спадкоємцем за законом та прийняла спадщину, вступивши у фактичне володіння спадковим майном, оскільки з часу смерті спадкодавця доглядала будинок та користувалась земельною ділянкою, але не може реалізувати свої спадкові права, оскільки не має доказів фактичного володіння спадковим майном та відсутні правовстановлюючі документи. Відповідач спадщину не прийняла та на неї не претендує. Просила встановити факт прийняття спадщини та визнати за нею право власності на 47/100 частини спадкового будинку, як на спадщину за законом. Позивач в судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що позов визнає в повному обсязі, підтверджує факт прийняття спадщини позивачем. Дослідивши матеріали справи, суд встановив: що [INFO] помер син позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на 47/100 частини жилого будинку [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем за законом та прийняла спадщину, вступивши у фактичне володіння спадковим майном, оскільки з часу смерті спадкодавця доглядала будинок та користувалась земельною ділянкою, але не може реалізувати свої спадкові права, оскільки не має доказів фактичного володіння спадковим майном та відсутні правовстановлюючі документи. Відповідач спадщину не прийняла та на неї не претендує. Зазначені обставини визнанні відповідачем, підтверджені дослідженими судом доказами та вважаються судом доведеними в порядку ч.1 ст. 61 ЦПК України. Спірні правовідносини виникли з цивільних відносин та регулюються з цивільних відносин та регулюються ст.549 ч.1 ЦК України (в ред.1963 року) ст.ст.325,328,380 ЦК України. Згідно ст.549 ч.1 ЦК України (в ред.1963 року), вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку визнати право власності на спадкове майно. При цьому суд вважає, що спадкодавець був власником 47/100 частини жилого будинку [ADDRESS], згідно договору дарування, що підтверджується довідкою Бердичівського МБТІ. Виходячи з викладеного суд задовольняє позов, встановлює факт прийняття позивачем спадщини та визнає право власності на 47/100 частини жилого будинку [ADDRESS].. Враховуючи клопотання позивача суд понесені нею судові витрати при подачі позову на її користь з відповідача не стягує.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що [INFO] року померла тітка [PERSON], що проживала в с. Довжок, Новоселицького району. За своє життя тітка залишила на її користь заповіт, яким все своє майно що належало їй на день смерті заповіла їй, [PERSON]. Вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, отримавши свідоцтво на спадкове майно в частині земельної ділянки, але в частині житлового будинку нотаріус відмовив посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів після смерті [PERSON]. Позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок розташований по [ADDRESS] після смерті [INFO] року [PERSON]. В процесі розгляду справи по суті представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просить суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не з'явився але подав до суду заяву про визнання позову в повному обсязі з проханням справу розглянути у їх відсутність. Судом встановлено, що господарство розташоване по [ADDRESS] Новоселиць кого району, належало померлій [INFO] року [PERSON], яка заповітом від 22.05.2008 року все своє майно заповіла [PERSON].. Відповідно до ст..1223 ЦК України, правна спадкування мають особи визначені у заповіті а тому суд приймаючи до уваги, що вона своєчасно прийняла спадщину звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадку, відповідач визнає позов в повному обсязі що не суперечить закону і встановленим обставинам по справі, дійшов висновку, що позов слід задовольнити і визнати за позивачем право власності на житловий будинок літер А, сараї літер В,Г, літній кухні літер Б, вбиральні літер Д, огорожі №1-2, розташований по [ADDRESS] після смерті [INFO] року [PERSON]. На підставі ст. 392, 1223,1261,1268,1270 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що [PERSON], [INFO], є її онукою. Наталія навчається в «Житомирському вищому професійному училищі сервісу і дизайну». Вказуючи на те, що онука не має самостійного заробітку, водночас, відповідач може надавати матеріальну допомогу, просить стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання онуки, яка продовжує навчання, в розмірі ? частини доходів відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» з терміном навчання з 01.09.2011 року по 15.02.2015 року. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.04.2009 року відповідача позбавлено батьківських прав відносно доньки - [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд звертає увагу на положення ч. 2 ст. 166 СК України, яка є спеціальною за предметом врегулювання, у відповідності до якої особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Приймаючи до уваги, що згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, пред»явлення вимог про стягнення аліментів до виповнення 23 років у зв»язку з навчанням є таким, що не грунтується на вимогах законодавства. Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. [PERSON] із позовом про стягнення аліментів не зверталась. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що відповідачем з 03.08.2013 р. перебуває у шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу позивачці на утримання доньки не надає. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку відповідача. У судовому засіданні позивач відсутня, у своїй заяві просить суд розглянути справу у її відсутності, позов підтримує, не заперечує ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з»явився, хоча належним чином був сповіщений про судове засідання, про що свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив, з заявами, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не звернувся, заперечень на позов не надав. Виходячи з наведеного, матеріалів справи, з письмової згоди позивача і на підставі ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] з 03.08.2013 р. перебуває у шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу позивачці на утримання доньки не надає. Згідно ст..180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст..183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст..182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ст..191 СК України суд присуджує аліменти від дня пред»явлення позову. Вимоги позивача стосовно стягнення аліментів у розмірі 1\\4 частини обґрунтовані і законні, відповідачем не надано суду доказів і доводів, які б спростовували обґрунтованість вимог позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що батько дитини ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча зобов»язаний це робити, у зв»язку з чим вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Зазначаючи дані обставини, позивач, з урахуванням поданих в подальшому уточнень, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина до досягнення повноліття в розмірі 500,00 грн. щомісячно. В судове засідання позивач не з»вилась. Надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився. Надав заяву про можливість слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України при визнанні відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від виконання обов»язку щодо утримання свого неповнолітнього сина, не здійснює матеріальне забезпечення побутових потреб дитини. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З урахуванням викладеного, а також положень ст. 182 СК України, яка встановлює питання, які повинен врахувати суд при визначенні розміру аліментів, суд вважає необхідним стягувати аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 500,00 грн. щомісячно.

Outcome: approved