Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон, зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі з жовтня 2008 року по грудень 2008 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. З народження по теперішній час діти проживають з нею. Відповідач з дітьми взагалі не спілкується, аліменти не сплачує та не надає ніякої матеріальної допомоги. Позивач має намір періодично виїжджати з дітьми до родичів до Російської Федерації, неодноразово просила відповідача надати дозвіл на виїзд дітей, однак він ухиляється надати нотаріально завірену згоду. Крім того, на сході України проходить антитерористична операція, з метою створення безпечних умов для життя дітей, вирішила тимчасово виїхати за межі України до Російської Федерації, до стабілізації політичної обстановки. Тому, в інтересах дітей просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітніх сина та дочки за кордон без згоди батька, а також дозвіл на оформлення проїзних документів дітей для виїзду за кордон без згоди батька. В судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач не повідомив суд про причини своєї неявки в судове засідання та не надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] доводяться батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8-9). Шлюбні відносини між сторонами припинені, діти проживають з матір'ю. З наданих до позову характеристик з Дошкільного навчального закладу №55 на дітей [PERSON] та [PERSON] [INFO] вбачається, що батько за весь час перебування дітей у дитячому садку жодного разу не приходив та у вихованні дітей участь не приймав (а.с.11-12). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дітей, внаслідок чого відносно нього відкрите кримінальне провадження по ст. 164 ч.1 КК України, сума заборгованості становить 21261 грн. 40 коп. (а.с.13-16). Судом також встановлено, що згоди на виїзд дітей за кордон відповідач добровільно не надає. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.ст. 141, 153, ч.3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 3 ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 4 статті 4 даного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Питання оформлення проїзного документа дитини регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду закордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення». Так. У п. 18 вказаних Правил передбачено оформлення документу на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки виїзд дітей за кордон відповідає інтересам та бажанням дітей, в той же час відповідач безпідставно відмовляється від нотаріального посвідчення оформлення проїзних документів, що з огляду на дані правовідносин порушує права та інтереси неповнолітніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved