Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 2008 року належала квартира № 22, розташована за адресою: м. Херсон, вул. Робоча, 203. [PERSON] на праві власності належав житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: м. Скадовськ, вул. Шевченко, 122. 11 червня 2015 року вона з [PERSON] уклала договір міни. Після вселення у вищевказаний будинок, виявилось, що будинок не приданий до проживання, потребує значних витрат на його ремонт та облаштування. Відповідач по справі приховала усі недоліки, чим порушила п. 1.7 договору міни. Було виявлено затоплення стічними водами погребу, прогнивши дошки підлоги, підлога покрита пліснявою внаслідок затоплення, руйнування стін, тріщини, руйнування штукатурки. У звязку з чим просила суд визнати недійсним договір міни, укладений 11.06.2015 року між нею та [PERSON] Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Третя особа в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення сторін, покази свідки, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни, який посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до умов договору [PERSON] зобовязалась передати належні їй житловий будинок та земельну ділянку за адресою: Херсонська обл., м. Скадовськ, вул. Шевченко, 122 в обмін на квартиру № 22, що розташована за адресою: м. Херсон, що належить [PERSON] На даний час умови договору виконанні. Згідно п. 1.7 договору міни майно , що міняється, знаходиться у стані, що є придатним для використання за цільовим призначенням - проживання. Недоліків майна, що міняється за цим договором, сторонами не виявлено. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є дочкою та зятем позивачки та разом проживали за адресою: [INFO]. Оскільки велика родина вирішили поміняти квартиру на будинок. При огляді будинку присутні не були, а про недоліки дізнались лише після переїзду (в погребі стояла вода, під лінолеумом гнилі дошки, також наявні ознаки косметичного ремонту). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сином відповідачки, обміном будинку займався він, оскільки його мати є особою похилого віку, будинок позивач оглядала, на які не будь недоліків на час огляду не вказувала. Дефектів в будинку не було, добрі умови для проживання, ремонтні роботи в останнє були проведені сім років назад, погреб не використовувався взагалі, оскільки там знаходилось будівельне сміття. Також зазначив, що підвищена вологість для даного регіону є нормою і позивачу це було відомо. Згідно зі ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України\~ істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно з ч.3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи, що обставинами справи не встановлено як навмисного введення позивача в оману, так і умислу в діях відповідача, а позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження обману, а проявила при укладені договору, недбалість, тому суд приходить до висновку що правові підстави для задоволення позову відсутні. На підставі ст. ст. 203, 215, 229, 230, 715 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: dismissed