Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу зареєстрованого 14 листопада 1998 року Кегичівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис №65. Позовна заява обґрунтована тим, що з відповідачем позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 1998 року. Від шлюбу мають дітей: повнолітню [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не складається, не зійшлись характерами. Сім`я фактично розпалася, з 2019 року проживають окремо, стали чужими людьми, подружні стосунки не підтримують, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть. У кожного своє особисте життя. Вже більше року позивач проживає у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] у м. Чугуєві. На цей час позивач вагітна, батьком майбутньої дитини є саме [PERSON] з яким мають намір зареєструвати шлюб. Відповідач також проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. За таких обставин позивач вважає недоцільним подальше збереження шлюбу. Неповнолітня дитина постійно проживає з позивачем та і надалі проживатиме з нею., - Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 20 серпня 2021 року провадження у справі відкрито, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було надано час для подання заяв по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав заяву про визнання позову, просив шлюб розірвати, строк на примирення не надавати, справу розглянути без його участі, до позивача будь-яких претензій не має, надає згоду на проживання дитини [PERSON] з матір`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що сім`я розпалася повністю, не може бути збережена і позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 листопада 1998 року у Кегичівському районному відділі реєстрації актів громадянського стану Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 14 листопада 1998 року, актовий запис № 65. Від даного шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Сторони погодили, що дитина проживатиме з позивачем. Сімейне життя сторін не склалося, не зійшлись характерами, подружні стосунки не підтримують, проживають окремо, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Батьківство зачатої дитини позивача визнане [PERSON] , про що до суду надано заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. Згідно ч.3 ст. 110 СК України, чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи на даний час сторони фактично припинили шлюбні відносини та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, батьківство зачатої дитини визнане іншою особою, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Про наявність спору про розподіл майна, що є спільною власністю на цей час не заявлено. Сторони погодили, що дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Про зміну прізвища позивач не заявила, а тому суд залишає прізвище отримане при реєстрації шлюбу. Про розподіл судових витрат не заявлено.

Outcome: approved