Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею\~ право власності в порядку спадкування на 1/4\~ частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: сел. Павлиш, вул. Г.Калашника, буд. 6. Свій позов мотивує тим, що 03.05.1979 року батько позивача - [PERSON] одружився з матірю позивача - [PERSON], зареєстрований виконавчим комітетом Потоківської сільської ради Кременчуцького району за актовим записом № 8. 08.02.1980 року у них народилась донька, позивач - [PERSON]. Після її одруження, нею було взято прізвище чоловіка Бабіч. Під час шлюбу батьки за спільні кошти та спільною працею, придбали житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: с. Павлиш, Онуфріївського району Г.Калашника, 6, згідно договору купівлі-продажу від 10.04.1989 року, посвідченого Павлиською сільською радою. Згідно вказаного договору купівлі-продажу, покупцем будинку виступив відповідач - [PERSON]. Оскільки будинок потрібно було на когось зареєструвати, він був зареєстрований одноособово на відповідача, але придбаний під час шлюбу з матірю позивача. Отже, Будинок № 6 по вул. Г. Калашника у сел. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області, був придбаний батьками позивача під час шлюбу та був їх спільним майном, розпорядження яким повинно було відбуватись за спільною згодою подружжя. 29.05.2007 року між [PERSON] та позивачем - [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який посвідчений Онуфріївською державною нотаріальною конторою 29.05.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №: 1828. Однак нотаріус не мав права посвідчувати договір довічного утримання догляду, оскільки купувався будинок під час шлюбу з матірю позивача, а відтак її мати мала право власності на його ? частину. Крім того, в паспорті [PERSON] є відмітка про те, що 1979 року зареєстрований шлюб з [PERSON] і нотаріус повинен був встановити чи є у спірного будинку, який фактично відчужив відповідач самостійно, співвласники. Тобто, відчужувати (укладати договори довічного утримання) відповідач - [PERSON] міг лише свою частку (1/2 частину житлового будинку) і лише після її виділення, або нотаріусом, шляхом видачі свідоцтва про право на частку в спільному майні, або в судовому порядку. Жодних свідоцтв та рішень судів про поділ майна її батьків немає. Вищевказане доводить незаконність договору довічного утримання (догляду) від 29.05.2007 року укладеного між позивачем та [PERSON] Оскільки вказаний договір, на день звернення до суду з позовом, є розірваним, то підстав для визнання його недійсним в судовому порядку немає. Але, такі дії відповідача - [PERSON] та нотаріуса, призвели до грубого порушення прав позивача як спадкоємця майна її матері, і позбавили її житла, які підлягають поновленню в судовому порядку. 23.09.2014 року мати позивача померла. Заповіт вона, за життя, не складала. Позивач, як дочка померлої, була в першій черзі на спадкування за законом разом зі своїм батьком - відповідачем по справі. Оскільки, згідно довідки Павлиської сільської ради № 1472 від 01.08.2016 року, на момент смерті матері, позивач була зареєстрована та постійно проживала разом з матірю за адресою: с. Павлиш, вул. Г. Калашника, буд. 6, то вважається такою, що прийняла спадщину. Отже, виходячи з норм чинного законодавства, позивач має право на спадкування 1/2 частини майна її матері, а саме: 1/4 частини будинку № 6 по вул. Г. Калашника, в сел. Павлиш. Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11.08.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28.09.2016 року, вищевказаний договір довічного утримання від 29.05.2007 року, розірвано та поновлено право власності на житловий будинок № 6 по вул. Г. Калашника у сел. Павлиш, за [PERSON]. Оскільки договір довічного утримання був розірваний та позивач втратила право власності но нього, вона звернулась до Онуфріївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на спадкове майно, а саме: на 1/4 частину житлового будинку № 6 по вул. Г. Калашника у сел. Павлиш. Проте, нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 27.09.2016 року, у звязку з тим, що, за життя, її мати - [PERSON], не розділила будинок з її батьком - [PERSON], і будинок був зареєстрований лише на нього. Отже, єдиним засобом поновити порушене право власності позивача, є звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, а також надала пояснення згідно поданого нею позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні також позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволені, а також надав пояснення згідно раніше поданого заперечення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він є необґрунтованим та просив відмовити в його задоволені. Третя особа Онуфріївська державна нотаріальна контора до суду не направила свого представника, однак державним нотаріусом до суду було подано заперечення, в якому вона вказала, що 29.05.2007 року за реєстровим № 1828 Онуфріївською державною нотаріальною конторою був укладений договір довічного утримання між [PERSON] та позивачем по справі - [PERSON] щодо житлового будинку, розташованого в сел. Онуфріївка Кіровоградської області провул. Жовтневий, буд. 6. Посилання позивача на те, що державний нотаріус Онуфріївської державної нотаріальної контори посвідчив вищевказаний договір без згоди дружини власника - [PERSON] є надуманими. Спірний житловий будинок придбавався [PERSON] та його дружиною [PERSON] в зареєстрованому шлюбі та в спільну сумісну власність. Згідно п. 1.4 договору довічного утримання [PERSON] укладав вищевказаний договір за згодою дружини - [PERSON], про що свідчила її заява, справжність підпису на якій засвідчена Онуфріївською державною нотаріальною конторою 29 травня 2007 року за реєстром № 1827, оригінал заяви зберігається в справі. А також у вказаному заперечені державний нотаріус просила справу розглядати без її участі. Третя особа Павлиська селищна рада Онуфріївського району Кіровоградської області до суду не направили свого представника, однак була надана заява, в якій вона просила слухати справу без її участі, а також не заперечувала проти позовних вимог. Вислухавши в судовому засіданні позивача, представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 03.05.1979 року батько позивача [PERSON] уклав шлюб з матірю позивача [PERSON], який був зареєстрований виконавчим комітетом Потоківської сільської ради Кременчуцького району, за актовим записом №8, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища /а.с. 7/. 08.02.1980 року у них народилась донька, позивач - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с. 89/. Після її одруження позивачем було змінено прізвище на Бабіч /а.с. 91/. Під час шлюбу батьки за спільні кошти та спільною працею, придбали житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: сел. Павлиш, Онуфріївського району Кіровоградської області, згідно договору купівлі-продажу від 10.04.1989 року, посвідченого Павлиською сільською радою /а.с. 80/. Згідно вказаного договору купівлі-продажу, покупцем будинку є відповідач - [PERSON]. Оскільки будинок потрібно було на когось зареєструвати, він був зареєстрований одноособово на відповідача, але придбаний під час шлюбу з матірю позивача. 29.05.2007 року між [PERSON] та позивачем - [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який посвідчений Онуфріївською державною нотаріальною конторою 29.05.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №: 1828 /а.с. 8/. Згідно заяви посвідченої державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори від 29.05.2007 року вбачається, що мати позивача [PERSON] дала згоду чоловіку [PERSON] на укладення договору довічного утримання з гр. [PERSON] щодо житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: сел. Павлиш, Онуфріївського району Кіровоградської області по провул. Жовтневому, 6 /а.с. 86/. Крім того рішення виконавчого комітету Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області від 26.04.2007 року № 68 було надано дозвіл [PERSON] та його сімї на укладення договору довічного утримання щодо житлового будинку розташованого в сел. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області по вул. Генерала Калашника, 6 /а.с. 88/. Вказаний договір довічного утримання було розірвано рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11.08.2016 року, та залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28.09.2016 року, а також поновлено право власності на житловий будинок № 6 по вул. Г. Калашника у сел. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області за [PERSON] /а.с. 9-14/. 23.09.2014 року мати позивача [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с. 90/. Позивач, як дочка померлої, є спадкоємцем першої черги на спадкування за законом, разом зі своїм батьком - відповідачем по справі. Оскільки, згідно довідки Павлиської селищної ради № 1472 від 01.08.2016 року, на момент смерті матері, позивач була зареєстрована та постійно проживала разом з матірю за адресою: с. Павлиш, вул. Г.Калашника, буд. 6, то вважається такою, що прийняла спадщину /а.с. 18/. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Чинне законодавство визначає обовязок спадкоємця звернутись з заявою про прийняття спадщини протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, якщо спадкоємець не проживав разом зі спадкодавцем на момент смерті, а звернутись за видачею свідоцтва про право власності на спадкове майно, спадкоємець має право у будь-який час. Оскільки договір довічного утримання був розірваний та позивач втратила право власності но нього, вона звернулась до Онуфріївської державної нотаріальної контори, з заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на спадкове майно, а саме: на 1/4 частину житлового будинку № 6 по вул. Г. Калашника у сел. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області. Проте, нотаріусом було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 27.09.2016 року, у звязку з тим, що, за життя її мати - [PERSON], не розділила будинок з її батьком - [PERSON], і будинок був зареєстрований лише на нього, що підтверджується вказаною постановою /а.с. 19/. Порядок видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя встановлений главою 4 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до цієї Інструкції нотаріус на підставі спільної заяви подружжя видає одному або кожному з них свідоцтво про право власності на частку в спільному майні, набутому ними за час шлюбу (п. 126). При цьому, якщо до складу майна, на частку в якому видається свідоцтво, входить майно, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності подружжя, а щодо жилих будинків та іншого нерухомого майна (за винятком земельних ділянок) - також довідку- характеристику БТІ. Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно робиться відмітка на правовстановлюючому документі (п. 127). Згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сімю, який був чинний в 1989 році, (на момент придбання спірного будинку батьками позивача) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 28 КпШС визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За правилами частини 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже нормами ЦК України для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~ \~ \~ \~ До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Положеннями статей 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна в межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Згідно постанови Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-692 цс16 вирішуючи спори про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно, суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також зясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину. Відповідно до ст. ст. 15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За таких обставин позивач іншим шляхом, крім судового не може захистити свої спадкові права, тому позовні вимоги позивача щодо визнання за нею право власності\~ 1\\4 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved