Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обгрунтовувала тим, що 16.09.2006 року між сторонами було укладено шлюб. За період шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Шлюбні відносини не склалися, у зв`язку з чим, з липня 2016 року сторони спільно не проживають та не ведуть господарство. З моменту фактичного припинення відносин відповідач матеріально допомагає з утриманням дитини, але його допомога носить добровільний характер і він може її в будь-який час припинити. При цьому, відповідач працює, має стабільний заробіток, стягнень по виконавчим документам з нього не здійснюється. \~\~\~\~\~\~ У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Надав суду заяву, згідно з якою просив розглядати справу за його відсутності, вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що уточнений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 15 (а.с. 7) 16 вересня 2006 року сторони зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №7 (а.с. 6), [INFO] в них народився син [PERSON] , батьком якого записаний відповідач по справі. Дитина на теперішній час мешкає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Спільне життя у подружжя не склалося, причиною припинення шлюбних відносин виявилися різні погляди на сімейні відносини та обов`язки. Шлюбні відносини остаточно припинені, сторони проживають окремо, подальше їх збереження неможливе, спільне господарство не ведеться з липня 2016 року. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі\~ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Також, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.Таким чином, само по собі зрозумілим є те, що право особи на шлюб і право відкрито повідомляти про такій вибір охороняються Конвенцією, зокрема статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя)». Суд вважає, що оскільки сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення між ними неможливе, враховуючи, що спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя не має, тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог стосовно стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України\~визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення\~\~нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. \~У відповідності до положень\~ ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною особою, наявність на утриманні інших неповнолітніх осіб та непрацездатних батьків не встановлено, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у вигляді\~ 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення донькою повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов`язання щодо утримання. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 640,00 грн..

Outcome: approved