Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свою позовну вимогу мотивує тим, що 13 лютого 2015 року вона та відповідач зареєстрували шлюб, від якого подружжя має спільну дитину [PERSON], [INFO], що перебуває на утриманні позивача. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, а тому вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, просить шлюб розірвати. Крім того, оскільки вона не отримує жодних коштів на утримання сина від відповідача, просить стягнути з останнього на її користь на утримання спільної дитини аліменти в розмірі ? частини віх усіх видів доходу відповідача. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні надав суду пояснення, у яких зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує, а щодо сплати аліментів на утримання дитини, вважає що їх розмір завищений, оскільки має на утриманні іншу малолітню дитину від першого шлюбу. Крім того він є фізичною особою підприємцем, та має мінливий дохід, тому просив визначити розмір аліментів у твердій грошові сумі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши наявні докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 13 лютого 2015 року року, від якого подружжя має спільну дитину [PERSON], [INFO]. Під час подружнього проживання у сторін виявились різні характери, погляди на шлюб та сімю, шлюбні відносини фактично припинилися з грудня 2015 року і шлюб носить формальний характер. За таких обставин суд вважає, що сімя розпалась та зберегти її неможливо. Спір про поділ майна між сторонами відсутній. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини надає не регулярно. Відповідач здійснює підприємницьку діяльність, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Статтею 184 Сімейного Кодексу України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач має мінливий дохід, за його заявою суд вважає за доцільне визначити аліменти в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність сторін щодо обовязку утримання спільної дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, наявність на утриманні відповідача іншої неповнолітньої дитини від першого шлюбу. Тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 16 листопада 2016 року та до досягнення дитиною повноліття, а також допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial