Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої в м. Луцьку по вул. Стефаника, 28, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та визнання за [PERSON] права спільної часткової власності в розмірі 35/100 частин земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої в м. Луцьку по вул. Стефаника, 28. Свій позов обґрунтовує тим, що 25 липня 2002 року між [PERSON], матірю позивача, та позивачем [PERSON] укладено договір дарування частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №1285. Відповідно до п. 1 вказаного договору [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 39/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських і побутових будівель та споруд, що знаходиться в м. Луцьку по вул. Стефаника, 28. В п. 2 договору зазначено, що цілий житловий цегляний будинок, має жилу площу 118,1 кв.м., загальна площа будинку 163,0 кв.м. Біля будинку на земельній ділянці розташовані такі господарські і побутові будівлі і споруди: погріб Б, вбиральня Г, огорожа 1-2, сарай В-1. В постійне користування обдарованої входить: кімната площею 27,5 кв.м., коридор площею 6,3 кв.м., кімната площею 12,4 кв.м., кухня площею 8,8 кв.м., коридор площею 6,4 кв.м., кімната площею 18,4 кв.м, погріб, сходи. 28.08.2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1532. Відповідно до п. 1 даного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] належні їй на праві власності 11/100 частин житлового будинку під номером 28 по вул. Стефаника в м. Луцьку в обмін на 15/100 частин цього ж будинку, що належить на праві власності громадянці [PERSON] Відповідно до вище вказаних договорів частка позивача в житловому будинку № 28 по вул. Стефаника в м. Луцьку становить 35/100 частин. 10 січня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №53. Відповідно до п. 1 вказаного договору [PERSON] передала безоплатно у власність, а обдарований [PERSON] прийняв безоплатно у власність 65/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 28, що знаходиться вул. Стефаника в м. Луцьку. Вказаний житловий будинок в м. Луцьку по вул. Стефаника, 28 знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого виконавчим комітетом Луцької міської ради 30.07.1998 року згідно рішення № 527 від 24.10.1997 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1922. 20 липня 2016 року [PERSON] померла, про що зроблено відповідний актовий запис № 1227 від 21.07.2016 року. Після смерті матері позивач дізналася, що в червні 2007 року [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться в м. Луцьку по вул. Стефаника, 28. Відповідно до ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Пункт г ст. 87 ЗК України передбачає, що право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. На час укладення договору дарування земельної ділянки (червень 2007 року) 35/100 частини житлового будинку в м. Луцьку, по вул. Стефаника, 28 належала позивачу на підставі договору дарування частини житлового будинку від 25.07.2002 року та договору міни від 28.08.2002 року. Відповідно, укладаючи договір дарування земельної ділянки в червні 2007 року з [PERSON], [PERSON] порушила права позивача як співвласника земельної ділянки та ст. 120 ЗК України, а тому, [PERSON] вважає, що договір дарування в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. Покликаючись на вищевикладене, просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,100 га розташованої в м. Луцьку по вул. Стефаника, 28, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та визнати за нею право спільної часткової власності в розмірі 35/100 частин земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої в м. Луцьку по вул. Стефаника, 28. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, свідка [PERSON], дослідивши документи справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Судом встановлено, що 25 липня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №1285 (а.с. 7). Відповідно до п. 1 вказаного договору [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 39/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських і побутових будівель та споруд, що знаходиться в м. Луцьку по вул. Стефаника, 28. В п. 2 договору зазначено, що цілий житловий цегляний будинок, має жилу площу 118,1 кв.м., загальна площа будинку 163,0 кв.м. Біля будинку на земельній ділянці розташовані такі господарські і побутові будівлі і споруди: погріб Б, вбиральня Г, огорожа 1-2, сарай В-1. В постійне користування обдарованої входить: кімната площею 27,5 кв.м., коридор площею 6,3 кв.м., кімната площею 12,4 кв.м., кухня площею 8,8 кв.м., коридор площею 6,4 кв.м., кімната площею 18,4 кв.м, погріб, сходи. 28.08.2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1532 (а.с. 9). Відповідно до п. 1 даного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] належні їй на праві власності 11/100 частин житлового будинку під номером 28 по вул. Стефаника в м. Луцьку в обмін на 15/100 частин цього ж будинку, що належить на праві власності громадянці [PERSON] Відповідно до вище вказаних договорів частка [PERSON] в житловому будинку № 28 по вул. Стефаника в м. Луцьку становить 35/100 частин. 10 січня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №53 (а.с. 10-11). Відповідно до п. 1 вказаного договору [PERSON] передала безоплатно у власність, а обдарований [PERSON] прийняв безоплатно у власність 65/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 28, що знаходиться вул. Стефаника в м. Луцьку. Вказаний житловий будинок в м. Луцьку по вул. Стефаника, 28 знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого виконавчим комітетом Луцької міської ради 30.07.1998 року згідно рішення № 527 від 24.10.1997 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1922 (а.с. 12). 20 липня 2016 року [PERSON] померла, про що зроблено відповідний актовий запис № 1227 від 21.07.2016 року. Відповідно до договору дарування земельної ділянки р/№ 2354, укладеного 18.06.2007 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], дарувальник [PERSON] передає, а обдаровуваний [PERSON] приймає безоплатно земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Стефаника, 28. Відповідно до ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. При спільній частковій власності на будівлю чи споруду до кожного з її співвласників переходить така сама доля у спільній власності на земельну ділянку, яку співвласник має у спільній власності на будівлю чи споруду. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Законом України «Про внесення змін та визнання таким, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Цивільного кодексу України» від 27.04.2007 року № 997-V, який набрав чинності 20.06.2007 року, частину 1 ст. 120 ЗК України викладено в наступній редакції: «До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування». Відповідно до розяснень, даних у підпункті «г» пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними, до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31.12.2003 року, згідно із ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК Законом України від 27.04.2007 року № 997-V згідно із ст. 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором, а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх. Відповідно до ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Таким чином, встановлено, що на час укладення договору дарування земельної ділянки 18 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON], 35/100 частини житлового будинку в м. Луцьку, по вул. Стефаника, 28 уже належала позивачу на підставі договору дарування частини житлового будинку від 25.07.2002 року та договору міни від 28.08.2002 року. Виходячи з вищенаведеного в сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України договір дарування земельної ділянки, укладений 18.06.2007 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] за р/№ 2354, підлягає визнанню недійсним в частині 35/100 земельної ділянки, що розташована в м. Луцьку по вул. Стефаника, 28. Та відповідно, слід визнати за позивачем право спільної часткової власності на 35/100 частин даної земельної ділянки. На стягненні судових витрат позивач не наполягає.

Outcome: partial