Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути заборгованість за договором позики в сумі 146000 грн., 10% річних в сумі 14600 грн. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON] За життя останній, а саме 03 квітня 2014 року з її відома та згоди, надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 146000 грн. під 10% річних, з умовою повернення протягом 12 місяців, тобто до 03 квітня 2015 року, що було оформлено відповідною розпискою. Спадщину [PERSON] прийняла вона одна та отримала свідоцтво про право на спадщину. При цьому, відповідач, будучи обізнаним про смерть її чоловіка, та про те, що саме до неї перейшло право на отримання позичених ним грошей та відсотків за користування ними, борг у добровільному порядку повертати відмовляється, хоч строк його повернення вже пройшов. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглядати справу за її відсутністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки не відома. У судовому засіданні, що відбулося за часом раніше позовні вимоги не визнав, вказав, що гроші у борг не брав у [PERSON] і розписки не писав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з розпискою від 03 квітня 2014 року [PERSON] позичив 146000 грн. під 10% річних і зобов'язався протягом 12 місяців їх повернути. У кого саме він позичив зазначені грошові кошти у розписці не вказано (а.с. 5). Свідоцтво про смерть свідчить про те, що [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 8). Після смерті [PERSON] 14 квітня 2015 року заведено спадкову справу № 57337337 (а.с.16). З матеріалів вказаної справи вбачається, що його спадкоємцем як за законом так і за заповітом є його дружина [PERSON] Дочка спадкодавця [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини. А дочка [PERSON] пропустила встановлений строк для прийняття спадщини батька, надала нотаріусу заяву в якій вказала, що строк на прийняття спадщини поновлювати не буде. Не заперечує щоб свідоцтво про право на спадщину було видано [PERSON] Останньою отримано свідоцтва про право на спадщину [PERSON] (а.с. 57-129). За клопотанням відповідача, яке мотивоване тим, що розписки він не писав, судом 25 січня 2016 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. На вирішення експертизи було поставлено питання з метою з'ясування, ким підписано та виконано рукописний текст розписки. Відповідачу роз'яснено наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені статтею 146 ЦПК України (а.с. 21). 02 лютого 2016 року з НДЕКЦ УМВС України в Кіровоградській області надійшло клопотання в якому експерт зазначив, що для виконання експертизи необхідні вільні та експериментальні зразки почерку і підпису [PERSON], без їх надання експертизу провести буде неможливо (а.с. 24,25). Відповідача неодноразово було повідомлено про необхідність явки до суду для відібрання у нього експериментальних зразків почерку і підпису та надання ним документів з вільними його підписами та почерком. Однак, вказані виклики ним проігноровані (а.с. 31,34,). Таким чином, у зв'язку з ухиленням відповідача від надання необхідних для проведення експертизи документів, експертиза проведена не була (а.с. 42). Згідно з нормою ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст.ст. 1218, 1231 ЦК України ). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга ст.1220 ЦК України). Таким чином, позивач як спадкоємець померлого [PERSON] має право вимоги до його боржників. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалі Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13. Відповідно до ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи те, що відповідач за судовими викликами для відібрання у нього експериментальних зразків його почерку та підпису не з'явився, документів з вільними підписами та почерком також не надав, суд у силу ст. 146 ЦПК України визнає факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, доведеним, а саме те, що боргова розписка від 03 квітня 2014 року на суму 146000 грн. була написана та підписана особисто [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З приводу того, що в розписці немає даних про особу в якої були позичені [PERSON] грошові кошти суд зазначає. За правилом ч.ч. 2 та 3 ст. 545 ЦПК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Наявність боргового документу у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Доказів на спростування факту вчинення правочину як і доказів неправомірного заволодіння позивачем розпискою в судове засідання відповідачем не надано. Факт наявності у позивача розписки про отримання [PERSON] в борг 146000 грн. може свідчити лише про те, що грошові кошти він отримував у борг або ж у самої позивачки, або ж у її чоловіка, спадкоємцем якого вона є. Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Даних про укладення договору позики під впливом тиску у судовому засіданні не встановлено. відповідачем він не оспорювався і його недійсність рішенням суду не встановлена. Таким чином боргова розписка, вчинена [PERSON], відповідає вимогам закону і породжує правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки. За нормою ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені відповідними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторона відповідача належними і допустимими доказами відповідні обставини не довела, хоча саме на неї у разі наявності заперечень покладається обов'язок доводити протилежне. В свою чергу суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 146000 грн. та 10% від суми позики в розмірі 14600 грн. Разом з цим, ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру з 01 вересня 2015 року, складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Позивач, звернувшись з даним позовом до суду 08 грудня 2015 року сплатила судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп., тоді як мала сплатити 1606 грн. 00 коп. З огляду на зазначене, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути 487 грн. 20 коп. на користь позивача, а також 1118 грн. 80 коп. у дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved