Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просить стягнути з відповідача в свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], 29.06.2013р.н., в розмірі 1/4 від всіх видів його доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на свою користь аліменти за минулий час за 10 місяців на утримання малолітнього сина [PERSON], 29.06.2013р.н.; стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною 3 річного віку. В обгрунтування позову покликається на те, що за час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у них 29.06.2013 року народився син [PERSON], який проживає з нею та перебувають лише на її утриманні, а відповідач проживає окремо та починаючи з 31 грудня 2014 року не надає жодної матеріальної допомоги на утримання спільної дитини, хоча зобовязаний і може її надавати. Крім того, додатково просить стягувати з відповідача аліменти на власне утримання, з огляду на те, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, яке зумовлене постійним доглядом за сином, відтак позбавлена можливості постійно працювати, забезпечувати свої та сина потреби самостійно. Крім того, вказує що з моменту коли відповідач залишив сімю, а саме з 31.12.2014р., такий жодного разу не поцікавився станом здоровя та матеріальним становищем дитини, хоча був обізнаний про проблеми сина зі серцем і про необхідність його лікування, на протязі 10 місяців не надавав жодної матеріальної допомоги на їх утримання, попри те, що вона неодноразово вживала усіх можливих заходів щодо одержання аліментів з відповідача, що в свою чергу стало причиною перебування у складному фінансовому становищі, та у звязку з чим просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час. Оскільки, відповідач категорично ухиляється від виконання своїх батьківських (сімейних) обовязків, просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні викладеним у позові та просить такий повністю задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обовязок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них. За змістом ч.3 ст.181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Як вбачається із свідоцтв про народження серії 1-СГ № 374401 виданого 25.07.2013р. Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, відповідач [PERSON] являється батьком малолітнього [PERSON], 29.06.2013р.н., а відтак, зобовязаний утримувати його до досягнення ним повноліття. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований в Службі автомобільних доріг у Львівській області з 09.07.2014р. та на даний момент займає посаду інженера І категорії. Згідно довідки № САД 0000018 від 09.10.2015р. відповідач за період з 01.04.2015р. по 30.09.2015р. отримав дохід в сумі 33\~671,84 грн. (з них сума до виплати за вказаний період складає 26\~762,99 грн.). Згідно листа Управління пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області № 3825/02-57 від 10.11.2015р., відповідач [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію в разі втрати годувальника за померлого батька, як інвалід з дитинства в розмірі 1074,00 грн. Враховуючи відсутність даних в підтвердження виконання відповідачем обовязку по утриманню дитини, суд приходить до висновку, що з нього слід стягувати аліменти на його утримання до досягнення ним повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує вік дитини та потреби на її утримання, стан здоровя дитини, матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідача, який працює та отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати, стан його здоровя (інвалід ІІ групи вроджена вада серця), та приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача на утримання неповнолітнього сина слід щомісячно стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу подачі позову до суду, тобто з 08.07.2015р. і до досягнення ним повноліття Водночас, не підлягають задоволенню позовна вимога про стягнути з відповідача на користь позивача аліментів за минулий час за 10 місяців на утримання спільної дитини, з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.191 Сімейного Кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Згідно п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення Оскільки позивачем не надано суду жодних належних доказів того, що вона вжила усіх можливих заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час не обгрунтовані, а тому не підлягають задоволенню. Суд звертає увагу на те, що покликання позивача на звернення до відповідача з вимогою сплати аліментів в усній формі та за допомогою мобільного звязку, не може розцінюватись фактичним доказом по справі в силу положень ст.ст. 57, 58 ЦПК України. Окрім того, з пояснень позивача судом встановлено, що з 31.12.2014р. по травень 2015р. відповідач надав матеріальну допомогу на утримання сина у розмірі 2000грн., 1000грн. - благочинний внесок, купляв іграшки та продукти харчування. Не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання останньої, як дружини, з якою проживає дитина, в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною 3 річного віку, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку, у випадку її непрацездатності та/або потреби у матеріальній допомозі, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з довідки Будинкоуправління про місця проживання про склад сімї і прописку № 4044 від 01.07.2015р., позивач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] зареєстровані та постійно проживають за адресою: [INFO]. Також встановлено, що позивач [PERSON], за час розгляду справи, з 02.07.2015р. офіційно працевлаштувалась на посаду керівника відділення ПТ «Ломбард «ТОВ «Експрес гроші» та згідно довідки про доходи вих.№ 2 від 05.10.2015р. за період липень вересень 2015 року їй нарахована заробітна плата в сумі 4\~907,83 грн. Водночас, суд бере до уваги можливість чоловіка надавати таку матеріальну допомогу, з огляду на стан його здоровя та необхідність у постійному лікуванні. Зокрема, зі слів самого позивач, остання вказала, що її чоловік відповідач являється інвалідом ІІ групи загального захворювання, має вроджену ваду серця, а тому повинен систематично проходити затратні лікувальні процедури та реабілітацію. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час відсутні вагомі та безспірні підстави для стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на її утримання, як дружини, а тому в цій частині вимог також слід відмовити. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави, слід стягнути судовий збір в розмірі 487,20 грн., від сплати якого позивача звільнено при подачі такого позову до суду.

Outcome: partial