Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування інформації, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона проходить службу в [INFO] (військова частина [NUMBER] ) на посаді начальника відділення охорони здоров`я з медичним пунктом (на 15 ліжок), військове звання - майор медичної служби. В Луганському прикордонному загоні проходив військову службу на посаді заступника коменданта ОБПК «Старобільськ» з матеріально-технічного забезпечення майор [PERSON] , який спільно з адвокатом Ковбасенко І.В. 04.08.2019 р. звернулися зі скаргою на незаконні дії посадових осіб [INFO] до Голови ДПСУ полковника [PERSON] . Виходячи зі змісту даної скарги, без надання відповідних підтверджуючих доказів, а ґрунтуючись виключно на словах третіх осіб, було надано інформацію про те, що 25.07.2019 року після проведення медичного огляду молодшим сержантом [PERSON] майора [PERSON] , [PERSON] доповів позивачеві по мобільному телефону про стан здоров`я останнього, на що буцімто отримав відповідь: «Навіщо ти взагалі дав йому лікарняний?! Дав би пігулку і все!». Також в даній скарзі були наведені наступні дані: «З урахуванням такого зухвалого відношення посадових осіб [INFO] до ввіреного їм Державою особового складу військовослужбовців, і це стосується офіцерів, а що тоді казати про солдат, які взагалі позбавлені жодного права оскаржити дій вищих посадових осіб. Які ось таким чином виконують, як вони собі вважають, свої службові обов`язки, забуваючи про клятву Гіппократа, якої присягає кожен працівник медичної установи, та повинен її свято виконувати, як військовослужбовець Присягу своєї державі. А ті, котрі свято виконують свої обов`язки, тих керівництво Луганського прикордонного загону притягає до дисциплінарної та адміністративної відповідальності, як це сталося с санітаром та іншими. Отак зараз виконують свої обов`язки в Луганському прикордонному загоні - мабуть позабули 1941-1945 роки, коли саме санітари брали на себе високу відповідальність, та завдяки саме їм , санітарам, ми з вами повинні бути вдячними за те, що наші батьки та діди були притягнуті пораненими з поля бою на дівочих плечах , саме санітарів. Ось так, як в далекому 1941 році, санітар взяв на себе велике зобов`язання по спасінню життя людини, а йому за це ще й догану... За урахуванням таких суттєвих обставин недбалого виконання своїх професійних обов`язків в Луганському прикордонному загоні, які ледь не привели військовослужбовця до загибелі, вбачаються ознаки кримінального правопорушення певних посадових осіб.... З урахуванням наведеного не можу не звернути вашу увагу, як на мою думку, непрофесійні дії начальника відділення охорони здоров`я Луганського прикордонного загону, які призвели до погіршення стану здоров`я військовослужбовця та його подальшої госпіталізації до лікувального закладу, і ледь не закінчилися трагічно». Позивач зазначає, що інформація щодо неї була поширена відповідачами вищестоячому керівництву військового формування, в якому позивач несе службу. Зазначена інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, оскільки 24.07.19 р., під час медичного огляду майора [PERSON] санітарним інструктором ОБПК «Старобільськ» молодшим сержантом [PERSON] було встановлено задовільний стан здоров`я військовослужбовця, нормальні показники пульсу та температури тіла і незначне підвищення артеріального тиску до 140/95, а не до показників 180/120 мм.рт.ст., як вказано в скарзі. В той же час йому було надано медичну допомогу (гіпотензивні препарати) та звільнення від виконання службових обов`язків, з подальшим перебуванням на амбулаторному лікуванні при МП підрозділу, згідно розпорядження коменданта ОПБК «Старобільськ» майора [PERSON] на прохання майора [PERSON] , а також видані ліки. Майор [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні при МП ОБПК «Старобільськ» з 24.07.19 р. по 28.07.19р. Під час перебування майора [PERSON] на лікуванні йому неодноразово телефонували медпрацівники прикордонного загону. Так, 24.07.2019 року, перебуваючи на вихідному дні, йому зателефонував фельдшер підрозділу сержант [PERSON] і на запитання, чи звертався той до лікарів з приводу свого самопочуття, отримав відповідь, що «йому ніколи бігати по лікарням». В цей день, незважаючи на скарги щодо поганого самопочуття та неможливості виконувати свої службові обов`язки, майор [PERSON] неодноразово відмовлявся від звернення до лікарні без поважних причин. Вранці 25.07.2019 року, у зв`язку з відсутністю зв`язку з майором [PERSON] та неявкою його на медогляд до МП підрозділу, позивачем була дана вказівка санінструктору ОБПК «Старобільськ» молодшому сержанту [PERSON] уточнити місце знаходження військовослужбовця, провести йому медичний огляд та доповісти позивачу про його результати. Молодший сержант [PERSON] знайшов майора [PERSON] вдома та провів його медогляд, за вимогою хворого - в присутності свідків. Під час огляду майор [PERSON] відмічав покращення самопочуття. Було встановлено незначне підвищення АТ (140/90 мм.рт.ст. та 135/85 мм.рт.ст.) та задовільний стан здоров`я. В той же день, за відсутності відповідей майора [PERSON] на телефонні дзвінки позивача, санінструктору було запропоновано направити військовослужбовця до лікарні, але майор [PERSON] відмовився від цього. Ввечері того ж дня, у зв`язку з неявкою до медичного пункту підрозділу майора [PERSON] , молодший сержант [PERSON] вимушений був знову провести йому медогляд за місцем проживання останнього. Було встановлено задовільний стан здоров`я та артеріальний тиск в межах норми (135/85 мм.рт.ст.). На повторну рекомендацію санінструктора [PERSON] щодо звернення військовослужбовця до лікарів, отримав відповідь від майора [PERSON] , що «його задовбали лікарні і якщо, під час лікування тут йому не стане краще, тоді він, можливо, звернеться до лікарні». На телефонний дзвінок позивача майор [PERSON] відповів пізніше, надав інформацію, що в нього підвищений тиск та поклав слухавку. Так як в подальшому на дзвінки позивача майор [PERSON] не відповідав, інформацію про стан його здоров`я позивач отримувала від медпрацівників ОБПК «Старобільськ». Рекомендації щодо звернення до лікарів майор [PERSON] не виконував. 26.07.2019 року молодший сержант [PERSON] , перед вибуттям на виїзд, знову провів медичний огляд майора [PERSON] , та встановив, що стан здоров`я останнього задовільний, відхилень в показниках артеріального тиску, температури тіла, пульсу відсутні, але у зв`язку зі скаргами на незначний головний біль, знову запропонував звернутися до лікарів та, вкотре, отримав відмову. Майор [PERSON] відмічав покращення самопочуття. У зв`язку з тим, що 27.07.19 р. та 29.07.19 р. медпрацівники ОБПК «Старобільськ» були в добових нарядах, у відрядженні та на виїзді за межі розташування підрозділу, а майор [PERSON] не з`явився до МП підрозділу, не відповідав на телефонні дзвінки медпрацівників, провести йому медичний огляд не виявилося можливим. Але якби військовослужбовець прийшов до МП підрозділу, медпрацівник під часу, відведеного йому на відпочинок, міг провести йому медогляд, але не вдома у хворого. Крім того, майор [PERSON] особисто не здійснював доповіді про стан свого здоров`я та не звертався до лікарів в будь-які медичні заклади. В той же час, 27.07.2019 року до позивача зателефонував майор [PERSON] та почав вимагати від позивача роз`яснень щодо, нібито, збору пояснень від його співслужбовців стосовно його незаконного вибуття на лікарняний. Після відмови надавати майору [PERSON] інформацію офіцер став погрожувати позивачеві неприємностями та кинув слухавку. З цього приводу позивачем було подано доповідну записку від 27.07.2019 року № 1143 на ім`я начальника прикордонного загону. Службове розслідування стосовно незаконного вибуття майора [PERSON] на лікарняний не проводилося. Зранку 28.07.2019 року, після добового наряду, санінструктор [PERSON] зателефонував майору [PERSON] , щоб запросити його на медичний огляд до МП підрозділу, але у зв`язку з відсутністю відповіді та неявкою останнього вибув на вихідний день. На дзвінки позивача майор [PERSON] не відповідав. На дзвінки позивача до Новопсковської лікарні щодо звернення майора [PERSON] за медичною допомогою позивач отримала відповідь про те, що звернень не було. 29.07.2019 р. від коменданта ОБПК «Старобільськ» майора [PERSON] до позивача надійшла інформація, що йому зателефонував майор [PERSON] і доповів, що під час слідування до управління прикордонного загону йому стало зле і він звернувся до Новопсковської лікарні та був госпіталізований до терапевтичного відділення з приводу підвищення артеріального тиску, після чого майор [PERSON] прибув до лікарні та встановив, що, дійсно, військовослужбовець знаходиться на стацлікуванні з підвищеним тиском. На дзвінок позивача майор [PERSON] підтвердив інформацію щодо його лікування в Новопсковській лікарні та поклав слухавку. На стаціонарному лікуванні в Новопсковській ЦРЛ майор [PERSON] знаходився з 29.07.2019 р. по 05.08.2019 р. 30.07.2019 року санінструктор ОБПК «Старобільськ» молодший сержант [PERSON] прибув до Новопсковської лікарні з метою відвідування майора [PERSON] , але той в цей час знаходився на обстеженні. Під час стаціонарного лікування майора [PERSON] з ним неодноразово спілкувався фельдшер ОБПК «Старобільськ» сержант [PERSON] щодо стану його здоров`я та потреб, та отримував відповіді, що стан його здоров`я покращується і він нічого не потребує. 04.08.2019 року, під час спілкування, майор [PERSON] надав йому інформацію, що його планують виписати 05.08.2019 р.. Після виписки майор [PERSON] залишив виписний епікриз та довідку про хворобу у підрозділі, але до медпрацівника не звертався. В виписному епікрізі серед рекомендацій було вказано, що [PERSON] рекомендується огляд лікаря-кардіолога в Луганській обласній лікарні в плановому порядку. Позивач вказує, що інформація, поширювана щодо неї відповідачами, по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє керівництву позивача про порушення нею загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, норм кримінального законодавства, та такою, що, на переконання позивача, порушує її немайнові права, по-друге, не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідачів. Поширення окресленої інформації порушує немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію позивача. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до позивача, що, в свою чергу, впливає на зниження цінності її особи. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши її честь, оскільки професія вчителя є соціально важливою, передбачає безперервний належний процес виховання дітей та взаємодії з ними. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо неї відповідачем завдано шкоди її немайновим інтересам, порушена її гідність, честь та ділова репутація. У зв`язку з чим просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену [PERSON] , [PERSON] 04.08.2019 року при поданні скарги до Голови ДПСУ; зобов`язати [PERSON] , [PERSON] спростувати поширену відносно позивача інформацію, шляхом переопрацювання тексту скарги, наданої 04.08.2019 р. на розгляд голови ДПСУ; стягнути з [PERSON] , [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 10000 грн. солідарно. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23.10.2019 р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. З метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі (а.с.32). 20.11.2019 р. до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач уточнив позовні вимоги, а саме просив суд: Визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену [PERSON] , [PERSON] 04.08.2019 року при поданні скарги до Голови ДПСУ; Зобов`язати спростувати інформацію, розповсюджену [PERSON] , [PERSON] 04.08.2019 року при поданні скарги до Голови ДПСУ; Стягнути з [PERSON] , [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 10000 грн. солідарно. (а.с.71) 15.01.2020 р. до суду від [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву, в яких [PERSON] пояснив,\~що зміст позовної заяви не відповідає дійсності, оскільки при зверненні відповідачів зі скаргами до адміністрації Держприкордонслужби України мала місце реалізація як законних прав громадянина України, визначеного Законом України Про звернення громадян, так і професійної діяльності адвоката, на звернення до до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України також мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності. Відповідно до ст. 9 Закону України Про звернення громадян забороняється переслідування громадян і членів їх сімей за подання звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, посадових осіб за критику у зверненні їх діяльності та рішень. В даному випадку позовну заяву [PERSON] відповідач [PERSON] розглядає саме як незаконне переслідування за критику посадових осіб Луганського прикордонного загону. Також вважає, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.04.2003 р. №8-рп/2003, викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. У разі, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Враховуючи, що позивачем в позовній заяві не наведено жодних фактів поширення відповідачами недостовірної інформації в розумінні постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та Закону України Про звернення громадян, [PERSON] вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. (а.с.89) 15.01.2020 р. до суду від відповідача адвоката Ковбасенко І.В. надійшов відзив на позовну заяву, де він зазначив, що визнає, що дійсно між ним як адвокатом та [PERSON] 05.07.2019 року був укладений договір-доручення про надання правової допомоги останньому, на підставі якого на протязі тривалого часу адвокат І.В. Ковбасенко надає юридичну допомогу та представляє інтереси [PERSON] що до його звільнення, підстав, які цьому передували, та з інших правових питань, які стосуються інтересів [PERSON] . Дійсно, відстоюючи права та інтереси довірителя, [PERSON] , як адвокат за особистим дорученням довірителя, звертався та звертається до різних установ з запитами, заявами та скаргами, з метою захисту законних прав та інтересів [PERSON] , гарантованих йому ст. 59 Конституції України. Згідно діючого в державі законодавства усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально- економічних, медико-санітарних \~ \~ \~ \~і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Із роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Таку ж позицію виклав Конституційний суд України в своєму рішенні від 10.04.2003 р. № 8-рп, справа № 1-9/2003 про поширення відомостей. Звернення громадянина до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. У своїй скарзі відповідач просив провести перевірку вказаних ним фактів, реалізувавши своє право на звернення. Зі змісту заяви вибачається, що відповідач звернувся до голови Державної прикордонної служби України із заявою про можливі неправомірні дії позивача, як до компетентного органу, який уповноважений провести таку перевірку. Як вбачається з листа голови Державної прикордонної службі України Сергія Дейнеко на ім`я [PERSON] (відповідача), Адміністрацією Державної прикордонної служби України було уважно розглянуто звернення [PERSON] з метою підтвердження або спростування викладеної у скарзі інформації, було надано доручення начальнику Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України провести перевірку. За результатами проведеної перевірки [PERSON] повідомили, що інформація щодо непрофесійних дій посадових осіб Луганського прикордонного загону найшла часткове підтвердження. У зв`язку з наведеним, просить суд відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. (а.с.99) Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22.01.2020 р. закрито підготовче засідання у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. (а.с.119) Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01.10.2020 р. за клопотанням представника позивача закрито провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування інформації, відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали. При цьому позивач пояснила, що медична допомога [PERSON] була надана, він оглядався фельдшером та нею (як лікарем), потреби у його госпіталізації не було. Негативних наслідків для неї від надходження скарги не настало. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. Пояснив, що [PERSON] звернувся із скаргою до голови ДПС України, реалізуючи своє конституційне право на звернення до компетентного органу, який має повноваження з розгляду скарг, оскільки вважав, що було порушено його право на отримання медичної допомоги, не маючи наміру викладати недостовірну інформацію відносно позивача або поширювати її. Дослідивши надані докази та оцінивши їх, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 04.08.2019 р. представник [PERSON] адвокат Ковбасенко І.В. дійсно звернувся до голови ДПС України зі скаргою на незаконні дії посадових осіб Луганського прикордонного загону (а.с.12-14). Як вбачається з відповіді голови ДПС України Дейнеко С.В., за результатами проведеної перевірки інформація щодо непрофесійних дій посадових осіб [INFO] частково підтвердилась. Так, окремими посадовими особами прикордонного загону було допущено порушення порядку надання звільнення від виконання службових обов`язків у відповідності до вимог ст. 257 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме: звільнення від виконання службових обов`язків [PERSON] надавалось на підставі довідки, виданої не лікарем (фельдшером), а санітарним інструктором оперативно-бойової прикордонної комендатури «Старобільськ», у зв`язку з чим, за результатами розслідування начальника Луганського прикордонного загону санітарного інструктора оперативно-бойової прикордонної комендатури «Старобільськ» притягнуто до дисциплінарної відповідальності. (а.с.108) Відповідно до ст. 1 Закону України Про звернення громадян, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності. Відповідно до ст. З Закону України Про звернення громадян під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально- культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. Згідно зі ст. З Закону України Про звернення громадян до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. Відповідно до ст. 9 Закону України Про звернення громадян забороняється переслідування громадян і членів їх сімей за подання звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, посадових осіб за критику у зверненні їх діяльності та рішень. Згідно із ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою ображає гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Оцінивши надані докази, суд вважає, що позивачем не доведено факту поширення відповідачем [PERSON] інформації, яка ображає (принижує) честь, гідність та ділову репутацію позивача. Так, позивач особисто пояснила суду, що ніяких негативних наслідків від подання [PERSON] даної скарги для неї особисто не настало, тобто її особисті немайнові права не були порушені. Крім того, зважаючи на відповідь голови ДПС [PERSON] про часткове підтвердження інформації, викладеної у скарзі [PERSON] , діючого в інтересах [PERSON] , суд вважає позовні вимоги не конкретизованими, оскільки навіть після їх уточнення залишилось не зрозумілим які саме вислови у скарзі не відповідають дійсності, ображають (принижують) честь, гідність і ділову репутацію позивача та потребують спростування. Враховуючи наведене, а також ту обставину, що в даному випадку мала місце реалізація відповідачем конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування інформації. Оскільки позовна вимог про відшкодування моральної шкоди є похідною від основної вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування інформації, у задоволенні якої відмовлено, підстави для її задоволення також відсутні. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються, відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed