Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 2200 грн., трьох процентів річних від простроченої суми 131,46 грн. та пені в розмірі 7997,00 грн. В позовній заяві покликається на те, що 25 липня 2016р. між нею та [PERSON] був укладений договір позики № 149/16, згідно з яким позивачка надала відповідачу позику в сумі 2200 грн., яку відповідач зобов'язувався повернути до 25.09.2016 р. Оскільки відповідач після закінчення строку договору не повернув позику 10 квітня 2017 року йому була надіслана претензія з проханням повернути суму позики, а також інфляційних витрат, пені та три проценти річних від простроченої суми. На сьогоднішній день відповідач не дав відповідь на претензію згідно чинного законодавства України та в добровільному порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання. Станом на 11 вересня 2018р. відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивачки: суму позики в розмірі 2200 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 131,46 грн., пеню в розмірі 7997 грн. Покликаючись на ст. 625 ЦК України, п.4.4 укладеного між сторонами договору, який передбачає, що позичальник при порушенні строку повернення позики повинен сплатити пеню в розмірі 0, 5% від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики, позивачка просить задовольнити позов. В судове засіданні позивачка не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судові засіданняпризначені по справі на 22.01.2019р., 20.02.2019р. не з'явився , про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджено поштовими рекомендованими повідомленнями при матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду від [PERSON] не надходило. Передбачених ч.1 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК). Судом встановлено, що 25 липня 2016 р. в письмовій формі був укладений договір позики № 149/16, за яким позикодавець приватний підприємець [PERSON] зобов'язувалась передати позичальнику - [PERSON] грошові кошти в розмірі 2200 грн. для покупки в магазині «Енергія» пральної машинки «Діджиталь». В договорі визначена дата повернення позики - до 25 вересня 2016 р., в п.3.3 визначено, що по настанні дати, вказаної в п.3.2 Договору, позичальник зобов'язується протягом 3 днів повернути суму позики. Відповідно до п.4.4. при порушенні позичальником строку повернення позики вказаного в п.4.3 цього Дговору, він повинен сплатити на поточний рахунок позикодавцю пеню в розмірі 0,5% від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики, при цьому пеня на проценти не нараховується. В договорі № 149/16 зазначено запропоновані дати та розміри погашення позики: 25.08.2014 р. - 1100 грн., 25.09.2014 р. - 1100 грн. остаточною датою повернення позики є 25 жовтня 2016 року, відповідач позику не погасив. Підтвердженням того, що позивачка дійсно передала позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 2200 грн. є Акт приймання-передачі позики від 25.07.2016р. Статтею 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину, а саме - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини). На час розгляду справи договір позики від 25.07.2016 р., укладений між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] є чинним, у судовому порядку недійсним не визнаний. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлений в договорі термін відповідач не повернув позику. Як зазначено в ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання та станом на 11 вересня 2018р. у відповідача заборгованість без позивачем становить 10328, 46 грн.: сума позики в розмірі 2200 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 131,46 грн., пеня в розмірі 7997 грн. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Нарахована позивачкою пеня в розмірі 7997 грн. значно перевищує розмір заборгованості відповідача перед позивачкою. Об'єктивно оцінюючи ситуацію, враховуючи співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення; суд приходить до переконання, що є підстави для зменшення розміру пені, нарахованої позивачем, до розміру заборгованості, тобто до 2200 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають до часткового задоволення, а саме: сума позики в розмірі 2200 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 131,46 грн., пеня в розмірі 2200 грн. , що становить загальну суму - 4531,46 грн. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 16, 204, 526, 527, 530, 546, 549, 551, 611, 612, 625,1046,1047,1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial