Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 09.08.2013 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу вони мають дитину сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки між ними виникали численні непорозуміння, вони мають різні погляди на сімейне життя та обовязки, з 2017 року разом не проживають, шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені. Спільне господарство не ведеться, спору, щодо спільного майна не має. На даний час між позивачем та відповідачем взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які притаманні родині. Крім того, відповідач на теперішній час проживає з іншою жінкою, тому, вважає, що шлюб між позивачем та відповідачем є формальним, а тому його збереження суперечитиме інтересам сторін. Позивач зазначає, що примирення між нею та відповідачем неможливе. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Прокопенко». В судове засідання позивач не зявилась, про час розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до ст..ст.128,129 ЦПК України, надала суду заяву, в якій підтримала заявлені вимоги, не заперечує проти заочного розгляду справи, просить розглянути справу у її відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд згідно до ст.280 ЦПК України ухвалив заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, 09 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області був зареєстрований шлюб між громадянином [PERSON], [INFO] та громадянкою [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії І-НО №489212 виданого повторно 18 травня 2018 року (а.с.4), від шлюбу ж неповнолітня дитина [PERSON], 13.04.2016р. (а.с.9). Спільне господарство сторони не ведуть. Крім того, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що примирення не можливе. Згідно з ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved