Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до суду і просить визнати недостовірною інформацію, поширену Переяслав-Хмельницькою міжрайонною прокуратурою, в особі прокурора Білоуса Ю.В. та ТРК «Альта» про те, що «[PERSON] висунув вимогу щодо передачі йому грошових коштів у сумі сто пять з половиною тисяч гривень, які він намагався отримати через свою довірену особу»; зобовязати відповідачів спростувати таку недостовірну інформацію шляхом повідомлення в той самий ефірний час, а також стягнути із Переяслав-Хмельницької міжрайонної прокуратури на його користь моральну шкоду в розмірі 01 грн. 00 коп. та стягнути з обох відповідачів на його користь понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять позов задовольнити. Позовні вимоги не змінювали, не уточнювали та не доповнювали. Переяслав-Хмельницький міжрайонний прокурор Київської області Білоус Ю.В., як представник Переяслав-Хмельницької міжрайонної прокуратури Київської області заявлені вимоги не визнав, про що зазначив у письмовому запереченні та оголосив його в судовому засіданні. Представник ТРК «Альта» позовні вимоги не визнав, зазначивши, що телерадіокомпанія у випуску новин від 10.06.2015 виклала короткий сюжетний зміст інтервю з прокурором. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши надані сторонами докази по справі судом було встановлено наступне. 10.06.2015 в ефірі телеканалу «Альта» в інформаційній програмі «Огляд новин» було подано сюжет інтервю Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора. В фрагменті цього інтервю, що було переглянуто в судовому засіданні, та справжність якого жодною із сторін не оспорюється, Переяслав-Хмельницький міжрайонний прокурор Білоус Ю.В., серед іншого, поширив таку інформацію: «[PERSON] висунув вимогу щодо передачі йому грошових коштів у сумі сто пять з половиною тисяч гривень, які він намагався отримати через свою довірену особу». Позивачу судом було розяснено зміст ст. 10 ЦПК України, що суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Заявлена в такій редакції позовна вимога позивачем уточнена, змінена чи доповнена не була. Позивач, зясувавши та узгодивши свою правову позицію із своїм представником (адвокатом) категорично заявив про підтримання заявлених позовних вимог саме в такій редакції. Відповідно до принципу диспозитивності, що закріплений в ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином суд виходить з того, що надає оцінку наданим сторонами доказам по справі в межах заявлених вимог. Факт поширення оспорюваних позивачем відомостей підтверджується поданими доказами і не оспорюється сторонами. Позивач не пропустив строку звернення до суду з даним позовом, предявивши його 06.07.2015. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожен має право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації, що порочить його честь і гідність. Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, в яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати за судом спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Зобовязаними субєктами зазначених правовідносин є особи, які незалежно від наявності їхньої вини, поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, які порочать честь і гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам особи про яку такі відомості поширені. Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. №1, що тлумачаться судом, як узагальнення судової практики, відповідачем у справі є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України позивач має право на відповідь, а також на спростування поширеної відносно нього недостовірної інформації. Моментом виникнення права на спростування є поширення інформації у телеефірі серед глядачів телеканалу «Альта» 10 червня 2015 року. В силу ст. 3 ЦК України задекларовано неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини. Для визначення норм законодавства, які мають регулювати відносини між сторонами по справі, суд виходить із змісту ст. 9 Конституції України та ст.ст. 4, 10 ЦК України, які передбачають застосування судом чинних міжнародних договорів, згода на обовязковість, яких надана Верховною [PERSON] України, які є частиною національного законодавства України. 09 листопада 1995 року Україна підписала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і перший та другий протоколи до неї (Рим, 1950), яка була ратифікована Верховною [PERSON] України 17 липня 1997 року і вступила в силу з моменту передачі ратифікаційних грамот Генеральному Секретареві Ради Європи 11 вересня 1997 року та було прийнято Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.06 р. Статтею 8 цієї Конвенції передбачено право поваги до приватного і сімейного життя. Право на повагу до приватного життя є правом на приватність, правом жити так, як кожен того бажає, і бути захищеним від оприлюднення фактів приватного життя. Позивач, обіймаючи посаду начальника комунального підприємства «Переяслав-Хмельницьке виробниче управління комунального господарства», в розрізі положень цієї Конвенції, а також Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.04 р. на 872-му засіданні [PERSON] [PERSON] Європи, а також рекомендацій, що містяться у Резолюції 1165 ПАРЄ про право на недоторканість приватного життя не набув статусу публічної особи (фігури). Отже, висловлювання, що допущені у телесюжеті стосуються позивача не як публічної, а як приватної (пересічної) особи. Вимога поваги до приватного життя автоматично обмежується в тій мірі, в якій окрема особа сама ставить своє особисте життя у залежність від громадського життя або інших інтересів, які забезпечуються захистом. Як встановлено в судовому засіданні, за пять днів до виходу телесюжету в ефір, 05.06.2015, позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України. Таке повідомлення було вчинено заступником начальника СВ Переяслав-Хмельницького МВ ГУ МВС України в Київській області, майором міліції [PERSON] та погоджено старшим прокурором Переяслав-Хмельницької міжрайонної прокуратури [PERSON] і вручено позивачу цього ж дня. Серед іншого, це повідомлення містить дані (посилання) про те, що позивач висунув незаконну вимогу щодо передачі йому грошових коштів в сумі 105,5 тисяч гривень за виконання певних робіт через свою довірену особу. Відповідно до постанови про зміну та визначення групи прокурорів, який здійснюватиме повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 42015110240000017 від 05.06.2015 Переяслав-Хмельницький міжрайонний прокурор Білоус Ю.В. є керівником такої групи прокурорів. Тобто, інформація про хід досудового розслідування в даному кримінальному провадженні була відома йому по службі. Аналогічна інформація міститься також у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 06.06.2015 відносно позивача. Така ж інформація була поширена і набула розголосу 08.06.2015 при розгляді вищевказаного клопотання слідчим суддею Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду. Із поданих прокурором доказів вбачається, що інформація про затримання, підстави затримання та підозру у вчиненні кримінального правопорушення відносно позивача була також розповсюджена третіми особами в мережі Інтернет в період з 05.06.2015 до моменту виходу в ефір сюжету з оспорюваною позивачем тезою в програмі «Огляд новин» на ТРК «Альта». На момент виникнення правовідносин між сторонами (10.06.2015) частина третя статті 277 ЦК України, яка передбачала, що «Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.» була виключена із структури статті 277 ЦК України. Тобто, сторони в даній справі мають рівні права та обовязки щодо доведеності всіх обставин на які вони посилаються. Якщо позивач вважає поширену інформацію недостовірною, він має довести такий факт недостовірності, а спростування недостовірної інформації здійснюється відповідачами, які її поширили. Судом встановлений факт певної інформації відносно позивача відповідачами в телеефірі 10.06.2015. На противагу цьому жодним належним та допустимим доказом позивач не довів, що поширена про нього інформація є недостовірною. Прокурор, як представник відповідача в справі, навпаки довів правомірність свого посилання не певні факти відносно позивача на підставі письмових доказів: повідомлення про підозру від 05.06.2015 у вчиненні кримінального правопорушення. Таке повідомлення про підозру було вчинено не ним, а відповідною службовою особою в межах кримінального провадження відповідно до вимог КПК України. Суд констатує, що на час розгляду даного цивільно-правового спору в суді, кримінальне провадження за підозрою позивача у вчиненні кримінального правопорушення знаходиться на стадії досудового розслідування. Відповідно до ст. 3 КПК України досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності. Повідомлення про підозру, за змістом ст. ст. 3, 277 КПК України це початок такої стадії кримінального провадження як притягнення до кримінальної відповідальності. Тобто факти, встановлені в ході досудового розслідування в кримінальному провадженні, а також докази, що зібрані в ході його проведення оцінюються слідчим чи прокурором при вирішенні питання про закриття кримінального провадження чи складення і направлення обвинувального акта до суду, а судом при розгляді кримінального провадження по суті в судовому засіданні. Відповідно до ч. 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобам масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Таким правом позивач може скористатися. З огляду на те, що позивачем не доведено факту поширення відносно нього інформації, яка є недостовірною; відсутністю доказів які б спростовували поширену відповідачами інформацію; наявністю даних з офіційних джерел про певну інформацію щодо позивача у відповідачів суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі в звязку з недоведеністю позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 32 Конституції України, ст. ст. 23, 277 ЦК України, згідно ст. ст. 10,11,60,61,88,212,215 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed