Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. У позовній заяві зазначила, що з 18 червня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 червня 2017 року розірвано. У даному шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] . Кошти на доньку відповідач пересилає не регулярно, а останнім часом взагалі перестав здійснювати грошові перекази. Позивачу відомо, що відповідач працює офіційно та отримує заробітну плату в розмірі 15 000 грн. щомісячно. У зв`язку із народженням дитини від іншого шлюбу позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Її дохід становить соціальна допомога на дитину. Тому коштів не вистачає. За наведених обставин просила суд стягувати з відповідача аліменти на дочку [PERSON] у розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву відповідач позов визнав частково. Просив суд визначити аліменти в розмірі 1/5 частини від його заробітку. У відзиві вказав, що добровільно надає кошти на утримання дочки. Вважає, що запропонований позивачем розмір аліментів є завищеним, так як його оклад з початку року становить 6 200 грн. Довший час у нього існували проблеми з отриманням заробітної плати. У нього на утриманні також знаходиться дитина від нового шлюбу, у якої спостерігаються проблеми зі здоров`ям. Його теперішня дружина знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною. Його батьку з 2007 року встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання. У зв`язку із чим він змушений надавати йому допомогу. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з мотивів наведених у ньому. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2008 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 червня 2017 року розірвано (а.с.8, 9). В період шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Від нового шлюбу у позивача народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.12). [PERSON] на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, що підтверджується копією наказу ТзОВ «Лезгро» від 04 лютого 2019 року (а.с.11) [PERSON] також є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого до відзиву долучив копію свідоцтва про народження. Малолітньому [PERSON] встановлено діагноз «Вроджена аплазія шкіри тім`яної ділянки голови», що підтверджується копією виписки із медичної картки стаціонарного хворого. У зв`язку із хворобою дитині призначено лікування. Дружина відповідача також знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку із чим також потребує допомоги зі сторони відповідача. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач обрала спосіб присудження аліментів у частці від заробітку, тому можливість стягнення аліментів у відмінний спосіб (твердій грошовій сумі) позбавлена правових підстав. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує потреби дитини щодо належного утримання, рівень доходів сторін, наявність у сторін дітей від інших шлюбів, стан здоров`я сина відповідача, знаходження позивача та дружини відповідача у відпустках по догляду за дітьми, обставину добровільного надання коштів на дочку відповідачем. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В процесі розгляду справи позивачем не доведено належними доказами, що розмір аліментів повинен становити 1/3 від усіх видів доходів відповідача. У зв`язку із наявністю у відповідача інших утриманців, запропонований позивачем розмір аліментів суд вважає завищеним. Натомість відповідачем не доведено вартість лікування його сина, а також не зазначено розміру понесених витрат на допомогу непрацездатному батьку. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду - 12 березня 2020 року. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Тому з відповідача слід стягнути 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору на користь держави. На підставі ст. 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial