Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом про визнання біржового договору міни квартири дійсним та визнання права власності. В обґрунтування вимог вказала, що 29.05.1998 разом з сином [PERSON] уклали договір міни, який зареєстрували на Товарній Біржі «Українська біржа нерухомості», та відповідно до якого набули право власності на квартиру [ADDRESS] в замін відчуження [PERSON] належної їм квартири [ADDRESS] . Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. [INFO] син помер, а так як договір не був нотаріально посвідчений це перешкоджає оформленню спадкових прав на квартиру, що стало причиною звернення до суду. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати угоду дійсною з одночасним визнанням за нею права власності на квартиру. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач та треті особи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідач відзиву на позовну заяву та треті особи письмових пояснень не надали. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третіх осіб, і ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.05.1998 позивач та її син [PERSON] уклали з [PERSON] договір міни про обмін належної їм на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] . Договір оформлено на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 02.06.1998 за реєстровим № 16891. Право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] також підтверджується довідкою Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 02.11.2018 № 1-1142, з якої вбачається, що договір міни квартири № 462/2 посвідчений на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» та зареєстрований в КП ММБТІ. Позивач пояснила, що має намір оформити спадкові права на належну їй та її сину квартиру, який помер [INFO] , але цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, яке не вимагалося законодавством на час його укладання. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 11.09.2018 Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір міни укладено 29.05.1998, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР). Згідно статті 241 ЦК УРСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Статтею 242 ЦК УРСР визначено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. З огляду на те, що на момент укладення договору міни сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, суд приходить до висновку, що вимоги в частині визнання договору дійсним підлягають задоволенню. В іншій частині вимог, приймаючи до уваги положення статей 15, 16 ЦК України, слід відмовити через відсутність спору, оскільки в суді підлягають захисту порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси. Крім того, відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У даному випадку, позивачем не доведено, що вона позбавлена можливості оформити спадкові права на майно, після смерті сина, оскільки суду не надано доказів відмови нотаріуса відмови позивачу права на спадщину.

Outcome: partial