Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона зареєстрована у даній квартирі, в якій за її особисті кошти було проведено ремонт, проте відповідач чинить їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, змінивши замки та не даючи можливості потрапити у квартиру, де знаходяться її особисті речі. Позивач до судового засідання не з`явилась, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляду справи за її відсутності. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності при цьому з позовними вимогами не погодився та просив суд долучити до матеріалів справи документи, які спростовують ствердження позивача. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, яке видано 21.08.2006 року Виконавчим комітетом ОМР. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2018 року [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , у звязку із не проживанням у зазначеній квартирі. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником житлового будинку, а також земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, позивачу на праві власності належить ј частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст.317-319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Жодних доказів на підтвердження викладених у позові обставин позивачкою не надано. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, позивачем не надано підтвердження жодної обставини, зазначеної у позові, та спростовані документами, наданими представником відповідача, у тому числі Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2018 року, яким [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, та відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витягом, у яких містяться дані про наявність у власності [PERSON] іншого нерухомого майна.

Outcome: dismissed