Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернулась в суд з вказаним позовом. В позові посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час спільного сімейного життя вони придбали автомобіль [NUMBER], який є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Ринкова вартість автомобіля становить 308 000 грн. Спираючись на положення ст.ст.60, 70 СК України, просить стягнути з відповідача вартість Ѕ частини автомобіля, в якості компенсації її частки у праві спільної сумісної власності та припинити її право спільної сумісної власності на автомобіль. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2018 року відмовлено у забезпеченні позову. 31.01.2019 року до суду надійшов відзив на позов, відповідно якого відповідач позовних вимог не визнає, оскільки при розірванні шлюбу позивач не заявляла вимог про поділ майна, у звязку зі сплатою відповідачем фактичної компенсації її частки у спільній сумісній власності подружжя. Так, відповідач передав позивачу 6 000 дол.США в якості компенсації її частки в праві власності на автомобіль, проте, позивач відмовилась складати розписку з цього приводу. Відповідач вважав, що ними досягнуто згоди щодо поділу майна, тому продав [PERSON] за 20 000 грн. Вартість майна він оцінив, виходячи з технічного стану автомобіля на момент продажу. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони у справі з 27.04.2012 року перебували у шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.11.2016 року, яке набрало законної сили 15.11.2016 року. 25.05.2013 року за відповідачем було зареєстровано транспортний засіб Hyundai I30, 2013 року випуску, з обємом бензинового двигуна 1,396 л., як такий, що привезений з-за кордону по вантажній митній декларації. Факт придбання автомобіля Hyundai I30, 2013 року випуску, сторонами у шлюбі визнається відповідачем. Відповідно до наданого позивачем витягу з інтернет ресурсу auto.ria.com, середньо ринкова вартість автомобіля Hyundai I30, 2013 року випуску, з бензиновим двигуном складає 296 021,60 грн. Відповідач на спростування зазначеної позивачем ринкової вартості автомобіля власних доказів не надав, як і не надав доказів технічного стану автомобіля на момент його продажу. 09.11.2016 року відповідач [PERSON] продав автомобіль Hyundai I30, 2013 року випуску, д/н [NUMBER] [PERSON] за 20 000 грн. Відповідно до копії договору, наданої відповідачем, транспортний засіб перебуває у справному технічному стані. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо сплати позивачу компенсації її частки в праві спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль, оскільки доказів на підтвердження цього факту не надано. Судом також відхиляються як такі, що не ґрунтуються на законові, доводи відповідача щодо обовязку позивача заявити майнові вимоги при розгляді судом справи про розірвання шлюбу. Строк позовної давності позивачем не пропущений. У відповідності до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ч.1, 3 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч.1 ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У відповідності\~до ст.70\~СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності\~до ст.71\~СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом\~України . Отже, враховуючи норми сімейного законодавства України, частки [PERSON] та [PERSON] в спільній сумісні власності - спірному автомобілі, є рівними по Ѕ частині, оскільки будь якої домовленості чи шлюбного договору між ними не існує. У відповідності до ст.183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. У відповідності до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Оскільки майно набуте сторонами у шлюбі та відчужено відповідачем без відома та згоди позивача, позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Оскільки позивачем при розрахунку середньої ринкової ціни автомобіля взято до уваги вартість автомобіля Hyundai I30, 2013 року випуску, з дизельним двигуном, що є помилковим, суд задовольняє позовні вимоги частково. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову , з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1480 грн. 10 коп. На підстав вищевикладеного,

Outcome: partial