Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , зареєстровані за вказаною адресою але не проживають там з 2017 року. Особисті речі відповідачів в будинку відсутні. Реєстрація відповідачів позбавляє позивача можливості вільного володіння та користування належною їй власністю, тому просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала суду клопотання, щодо слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі повідомлені про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу їх реєстрації. Відповідачі відзиву на позов у встановлені судом строки не подали, причини неявки суду не повідомили, з заявою про розгляд справи у їх відсутність до суду не зверталися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 27.11.2017 року приватним нотаріусом Банковською Ю.В. р№ 1387. Крім власника будинку в ньому також зареєстровані відповідачі [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , які з 2017 року за місцем реєстрації не мешкають. Особистих речей відповідачів у будинку не має, оплату за комунальні послуги вона не робить. Договір про користування будинком між позивачем та відповідачами не укладався, вони не є членами родини позивача. Крім того, [PERSON] , яка є законним представником неповнолітнього [PERSON] , відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2020 року, визнана такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз`яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. Судом встановлено, що реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності на житловий будинок. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] , не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved