Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12 березня 2005 року, від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З лютого 2017 року між сторонами припинені сімейно-шлюбні відносини. Вважає, що причиною припинення сімейно-шлюбних відносин є психологічна несумісність, різні погляди на подальше сімейне життя, відсутність порозуміння та втрата почуття кохання один до одного, вважає що подальше збереження сім`ї неможливе, спільне господарство не ведуть, наміру відновити сімейні стосунки не мають, спору про майно не має, у зв`язку із чим, просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з`явилась, про час розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просить розглянути справу у її відсутність, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просить розглянути справу у його відсутність, тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, сторони одружені з 12.03.2005 року (а.с.3), мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.4-5), сімейно-шлюбні стосунки між сторонами припинені з лютого 2017 року, суперечки про дітей та майно немає. Крім того, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що примирення не можливе, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 384,20 грн. Крім того, позивачу необхідно повернути 384,20 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved