Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про захист прав споживача та визнання недійсним договору споживчого кредиту, в якому зазначив, що 12.12.2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №001-2900/840-0671, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в сумі 65 000,00 доларів США на споживчі цілі, а саме на придбання квартири. Також, 12.12.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, за яким позивачем було передано в іпотеку відповідачу квартиру [ADDRESS] Крім того, цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань позивачем за вказаним вище кредитним договором, між відповідачем та третьою особою [PERSON] було укладено договір поруки №001-2900/840-0671-Р/1. Позивач зазначає, що укладений кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та положенням нормативно-правового акту Національного банку України, а тому позивач вважає, що у зв'язку з порушенням чинного законодавства відбулось порушення його прав як споживача фінансових послуг, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним через його невідповідність чинному законодавству, а тому є всі підстави для задоволення його позовних вимог. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір №001-2900/840-0671 від 12.12.2007 року, укладений між ним та відповідачем. В судовому засіданні представник позивача, який є представником третьої особи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Крім того, в матеріалах справи містяться письмові заперечення представника відповідача, згідно яких представник зазначає, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому позивач незаконно посилається на порушення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168. За таких обставин, кредитний договір укладено в письмовій формі, сторонами досягнуто згоди з усіх питань, передбачених чинним законодавством України та пов'язаних з його виконанням, крім того, вказаний договір належним чином виконаний банком та виконувався позивачем. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 001-2900/840-0671 від 12.12.2007 року, відповідно до умов якого позивачу було кредит в сумі 65 000,00 доларів США зі сплатою 12,45% річних (а.с.4-6). Відповідно до п.5.3.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим Договором, використовувати кредит на цілі, визначені в п.1.3 цього Договору. Згідно п.5.3.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит в сумі, вказаній в п.1.1 цього Договору, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а також у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за цим Договором сплатити штрафні санкції та інші платежі, у строки та на умовах, що визначені цим Договором. Відповідач свої зобов'язання за спірним кредитним договором виконав в повному обсязі та надав позивачу на умовах, визначених укладеним між ними договором суму коштів. У відповідності до п.8.5 кредитного договору позичальник підтверджує, що до укладення ним кредитного договору, він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у кредитора, а саме: найменування та місцезнаходження кредитора - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути одержаний; мети. Для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у ому числі між зобов'язаннями позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування); орієнтовну сукупну вартість кредиту (з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту тощо). Однак, позивач свої зобов'язання за кредитними договорами не виконав. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, яз яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Згідно положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Також суд звертає увагу на те, що перед підписанням позивачем кредитного договору №001-2900/840-0671 від 12.12.2007 року, позивач був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування відповідно до п.8.5 спірного договору. Таким чином, позивач, підписавши спірний кредитний договір засвідчив те, що всі умови договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього в момент підписання, а після спливу більш ніж семи років, звернувся до суду із позовом про визнання його недійсним. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що вказаний вище кредитний договір є несправедливим до позивача, оскільки при підписанні договору позивач мав реальну можливість ознайомитись з його умовами і за умови непогодження з його положеннями - відмовитися від укладання такого договору. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що при підписанні вказаного договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на що посилається у своїй позовній заяві позивач. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed