Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідачів мотивуючи свої вимоги наступним. На підставі свідоцтва про право власності на житло №206 від 27.09.1993 кварти\-ра № 70 в будинку № 1 по вул. Гоголя в м. Дніпропетровську на праві спільної сумісної власності належала позивачу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 20.11.2006 [PERSON] підробив договір купівлі-продажу, укла\-дений в простій письмовій формі, за умовами якого він, нібито, придбав у інших співвласників частини спірної квартири. Рішенням (заочним) Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2007 був визнаний дійсним вищевказаний договір купівлі-продажу спірної квартири, визна\-но за [PERSON] право власності на спірну квартиру. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2008 зазна\-чене заочне рішення від 02.07.2007 року було скасовано. 29 лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту відповідач-1) був укладений договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] про\-дав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] в м. Дніпропет\-ровську. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.01.2012 договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укла\-дений між [PERSON] та [PERSON], був визнаний недійсним в частині, що належить [PERSON] згідно Свідоцтва про право власності на житло №206 від 27.09.1993. Таким чином, на думку позивача, [PERSON] була позбавлена одноосібного права власності на спірну квартиру. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.01.2012 не було [PERSON] зареєстровано належним чином через те, що відповідачі переш\-коджають позивачу у вселенню у спірну квартиру, що є, в свою чергу, перешкодою для виго\-товлення технічного паспорта на квартиру, який вимагається для реєстрації права власності на нерухоме майно. 15 лютого 2013 року Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції видала [PERSON] Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 529380, про право власності [PERSON] на спірну квартиру. 03 квітня 2015 року відповідачка [PERSON] уклала з своїм чоловіком відповідачем [PERSON] договір про поділ майна подружжя, згідно якому останній набув права власності на 1/2 частину спірної квартири. Того ж дня [PERSON] уклала з своїм чоловіком відповідачем [PERSON] договір дарування, згідно якому подарувала [PERSON] 1/2 час\-тину спірної квартири. Таким чином, [PERSON] передала у власність [PERSON], а [PERSON] прийняв у власність спірну квартиру в цілому. Право власності на квартиру було зареєстровано Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції. Позивач вважає вищевказані Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.02.2015, договір про поділ майна подружжя та договір дарування 1/2 частки спір\-ної квартири, укладені 03 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON], недійсни\-ми та просить суд визнати їх такими та скасувати державну реєстрацію права власності. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовільнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив суду, що квартира була придбана у [PERSON] у встановленому законом порядку, гроші сплачені в повному обємі. Квартира була відремонтована за гроші його родини та вони мешкають в ній. Що стосується договорів дарування наголосив, що це їх особисті сімейні справи, до яких позивач не має жодного відношення. Відповідач [PERSON] та представник Державної реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, заяв про перенесення розгляду справи не надавали. Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа\~ \~ має\~ \~ право в порядку,\~ \~ встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється\~ \~\~ на\~ \~\~ всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що рішенням (заочним) Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2007 був визнаний дійсним вищевказаний договір купівлі-продажу спірної квартири, визна\-но за [PERSON] право власності на спірну квартиру (т.1, а.с. 61-62). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2008 зазна\-чене заочне рішення від 02.07.2007 було скасовано. 29 лютого 2008 року між [PERSON] та відповідачем 1 був укладений договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] про\-дав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] в м. Дніпропет\-ровську (т.1, а.с. 63). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.01.2012 договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укла\-дений між [PERSON] та [PERSON], був визнаний недійсним в частині, що належить позивачу згідно свідоцтва про право власності на житло №206 від 27.09.1993(т.1, а.с. 15-16). Таким чином, на думку суду, [PERSON] була позбавлена одноосібного права власності на спірну квартиру. 15 лютого 2013 року Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції видала [PERSON] Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 529380, про право власності [PERSON] на спірну квартиру. 03 квітня 2015 року відповідач [PERSON] уклала з своїм чоловіком відповідачем [PERSON] договір про поділ майна подружжя, згідно якому останній набув права власності на 1/2 частину спірної квартири. Договір посвідчений приватним нота\-ріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Право власності [PERSON], набутого на підставі зазначеного договору, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підстава- рішення державного реєстратора приват\-ного нотаріуса [PERSON], Дніпропетровський міський нотаріальний округ, про держав\-ну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 20500211 від 03.04.2015 (т.1, а.с. 19). 03 квітня 2015 року [PERSON] уклала з своїм чоловіком відповідачем [PERSON] договір дарування, згідно якому подарувала [PERSON] 1/2 час\-тину спірної квартири. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського мі\-ського нотаріального округу [PERSON] Право власності [PERSON], набутого на підставі зазначеного договору, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухо\-ме майно, підстава - рішення державного реєстратора приватного нотаріуса [PERSON], Дніпропетровський міський нотаріальний округ, про державну реєстрацію прав та їх обтя\-жень номер : 20507856 від 03.04.2015 (т.1, а.с. 20). Укладаючи оспорюваний договір про поділ майна подружжя [PERSON] діяла на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 529380, видано\-го 15 лютого 2013 року. На момент видачі оспорюваного свідоцтва [PERSON] не була одноосібним влас\-ником квартири оскільки, як зазначено раніше, рішенням апеляційного суду Дніпропетров\-ської області від 31.01.2012 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], був ви\-знаний недійсним в частині, що належить [PERSON] згідно свідо\-цтва про право власності на житло від 27.09.1993. Тобто, [PERSON] був співвласни\-ком спірної квартири, якому належало 1/4 частина квартири. Враховуючи даний факт, суд вважає, що свідоцтво має бути визнано недійсним в частині, що належить позивачу по справі. Так як свідоцтво, на підставі якого діяла [PERSON] укладаючи оспорюваний дого\-вір про поділ майна подружжя, підлягає визнанню недійсним в частині, що належить позивачу, то сам договіри про поділ май\-на подружжя та дарування частки від 03.04.2015 року, укладені між відповідачами [PERSON] та [PERSON], підлягають визнанню недійсними в частині, що є власністю позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підпри\-ємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодер\-жання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановле\-ні частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встанов\-лена законом, а одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Ко\-дексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати не\-обхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інте\-ресів може бути визнання правочину недійсним. Таким чином, всупереч вищевказаним нормам та рішенню апеляційного суду Дніпро\-петровської області від 30.01.2012 [PERSON] розпорядилася спірною квартирою в цілому. Тим самим вона порушила право власності [PERSON] на ? частину спірної квар\-тири та позбавила його можливості володіти, розпоряджатися та користуватися належною йому власністю. Разом із тим договір купівлі-продажу був залишений без змін в частині ? частки оспорюваного майна, а тому, на думку суду, відповідач [PERSON] мала право розпоряджатися цією частиною. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від осо\-би, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. З огляду на обставини справи та норми закону суд вважає за необхідне ви\-знати недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 529380, видане 15 лютого 2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції, на право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; визнати недійсним договір про поділ майна подружжя і договір дарування 1/2 частини квартири № 70 в б. 1 по вул. Гоголя в м. Дніпропетровську, які укладені 03 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], кожний в частині, що належить позивачеві та витребувати 1/4 частину квартири № 70 в б. 1 по вул. Гоголя в м. Дніпропет\-ровську із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON]. Відповідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування або визнання частково недійсним на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про це. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою, що підтверджується платіжним дорученням про сплату відповідної суми. На підставі викладеного,

Outcome: partial