Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Павлоградський міський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просить суд визнати відповідача батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини від усіх його доходів. Позовна заява мотивована тим, що позивач з відповідачем перебували у близьких стосунках від яких [INFO] у них народився син - [PERSON] . При реєстрації дитини у відділі реєстрації актів цивільного стану відповідач не надав своїх документів внаслідок чого батька дитини було записано за правилами ч.1 ст.135 СК України. В зв`язку з вищевикладеним позивач звертається до суду. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлограду Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що при ухваленні судового рішення покладається на розсуд суду. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст.247, ч. 1 ст.280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В період часу з 2005 року до початку літа 2014 року [PERSON] та [PERSON] підтримували близькі стосунки. Після близьких відносин з відповідачем у [PERSON] народився [INFO] - [PERSON] , в графі батько зазначено - [PERSON] , в графі мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Павлоградський міський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання батьківства та стягнення аліментів було призначено судово-генетичну експертизу для вирішення питання батьківства [PERSON] . Однак, вказану ухвалу неможливо було виконати, оскільки відповідач [PERSON] не з`являвся до КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР». Згідно ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду . Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У зв`язку з неможливістю позивачем іншим способом захистити свої права та інтереси дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим і індивідуальним. Згідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний надавати позивачу аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29 липня 2019 року. Відповідно до вимог до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved