Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.11.2013, мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Оскільки спільне життя між ними не склалося, вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, проживають окремо, фактично їхня родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, позивач була змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 10.08.2018 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Представник позивач - [PERSON] у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позові. Також зазначив, що зі слів його довірительки сторони з кінця грудня 2017 року припинили підтримувати шлюбно-сімейні відносини. Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та зазначив суду, що у них з позивачем спільне життя не склалося, вони близько року не підтримують шлюбних відносин, з серпня 2018 року проживають окремо, а тому він не заперечує проти розірвання даного шлюбу в судовому порядку. При цьому, вказав на те, що наміру зберегти шлюб не має, строк на примирення їм не потрібен. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 27.11.2013 року було укладено шлюб, що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві (а/з №2550), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.10). Також сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення учасників справи, сторони близько року не підтримують подружніх відносин, проживають окремо один від одного, припинили ведення спільного господарства. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 352,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON] та підлягає відшкодуванню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме у розмірі 352,40 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved