Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що з 1962 року є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Рішенням Горщиківської сільської ради Коростенського району Житомирської області їй та іншому співвласнику житлового будинку [PERSON] безоплатно у спільну часткову власність передано земельну ділянку в розмірі 0,25 га кадастровий номер 1822381201:01:001:0107 для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Будівництво будинку проводилось у 1962 році, вона є забудовником. В реєстрації права власності на будинок відповідачем відмовлено з тих підстав, що на момент будівництва їй було 12 років. Просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з вищезазначених підстав та просив їх задовольнити. Позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, подавши письмову заяву. Відповідач надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, проти позовних вимог не заперечив, відзиву не подав. Треті особи подали заяви про згоду з позовними вимогами. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін на підставі поданих доказів. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо невизнання права власності позивача на частину житлового будинку, який регулюється положеннями ст.392 ЦК України, згідно яких власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач є власником 1/2 частини земельної ділянки розміром 0,25 га кадастровий номер 1822381201:01:001:0107 для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Відповідно до запису погосподарської книги №6 Горщиківської сільської ради за 2016-2020 роки житловий будинок [ADDRESS] рахується за [PERSON] . Згідно довідки Коростенського МБТІ від 12.06.2018 року №185 власником 1/2 частини вказаного житлового будинку є третя особа [PERSON] , право власності якої набуто на підставі судового рішення. Відповідач відмовив в реєстрації права позивача на спірне нерухоме майно, мотивуючи відмову тим, що на час побудови в 1962 року вона не являлась забудовником, оскільки народилась у 1950 році. Вказане свідчить про те, що відповідачем, який виконує функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, право позивача та таке майно не визнається. Згідно частини 2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації; якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від їх державної реєстрації. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що право позивача не визнається відповідачем, що перешкоджає їй в реалізації її права на державну реєстрацію нерухомого майна, що відповідно до ст.392 ЦК України надає їй право та підтвердження такого права в судовому порядку. Враховуючи, що позивачем підтверджено право власності на нерухоме майно, яке не визнається відповідачем, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved