Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому вказує, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровано місце постійного проживання колишнього чоловіка позивачки - відповідача [PERSON] Відповідач систематично порушує правила співжиття, зловживає алкогольними напоями, застосовує фізичне насильство, через що позивачка двічі викликала співробітників міліції. Тому в своєму позові вона просить захистити її право особистої приватної власності на вказану квартиру, усунувши перешкоди в користуванні та розпорядженні шляхом виселення відповідача із цієї квартири. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що у вказаній квартирі проживають три особи - вона, відповідач та їх спільний син - інвалід. Відповідач руйнує майно, а саме зламав замок на вхідній двері, розбив скло у вікні. Також він постійно застосовує фізичне насильство до позивачки, знущається над нею та сином. Просила позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що насправді він жодним чином не порушує правил співжиття з колишньою дружиною та сином, з позивачкою він дійсно іноді свариться, але ці сварки зазвичай провокує сама позивачка, при цьому насильства ані до неї, ані до сина він ніколи не застосовував. Замок на вхідній двері він дійсно зламав тому, що не міг потрапити у квартиру, але потім одразу вставив новий. Скло у вікні він ніколи не розбивав. Просив в задоволенні позову відмовити, оскільки іншого житла він не має. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного. Суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та їх повнолітній син [PERSON] Позивач та відповідач розлучені на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 02.12.2014р. Вказані факти визнані сторонами по справі. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК УРСР, на яку посилається позивач як на підставу свого позову, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В якості доказу порушення відповідачем правил співжиття позивач надала до суду копію постанови Бердянського міськрайонного суду від 18.12.2014р., якою відповідач [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.173-2 КУпАП за те, що 28.11.2014р. вчинив сварку з дружиною [PERSON], під час якої висловлювався нецензурною лайкою. Але, по-перше, на цей час сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі, по-друге, вказаний доказ не свідчить про систематичне порушення правил співжиття в розумінні ст.116 ЖК УРСР, оскільки відсутня ознака систематичності. Будь-яких інших доказів, в тому числі псування відповідачем житлового приміщення або застосування ним насильства, до суду надано не було. За таких обставин, підстави для виселення відповідача з житлового приміщення, яке до того ж є його єдиним житлом, відсутні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed