Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те що сторони втратили один до одного почуття, припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, проживають окремо, і зважаючи, що шлюб існує формально збереження останнього є недоцільно. Крім того, в період шлюбу у сторін народилась донька, проте після припинення шлюбно-сімених відносин відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Крім того, оскільки позивачу не відомо чи працює відповідач і розмір заробітної плати, просила стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивач та представник останньої позов підтримали просили задовольнити. Відповідач та представник останнього позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнали у повному обсязі, в частині стягнення аліментів на дитину частково в розмірі, що дорівнює прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач зазначив, що наразі останній не працює, має мінливий дохід, вимушений проживати у батьків пенсіонерів, яким також допомагати. Із значних підстав відповідач просив відмовити у стягненні аліментів на утримання дружини. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 08.11.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2948 /а.с. 6/. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] [INFO] /а.с. 7/. Спільне життя між сторонами не склалося із за різних поглядів на життя. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, протягом двох місяців не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, проживають окремо, примиритися не бажають. Згідно ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно та поновлена бути не може, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини. Спір про поділ майна на час розгляду справи відсутній. Відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання спільної дитини, офіційно не працює та має мінливий дохід, у зв'язку з чим позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Згідно довідок з єдиного державного реєстру фізичних осіб платників податків відповідач не є підприємцем і доходів не отримує /а.с. 42, 43/. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 184СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який підлягає індексації відповідно до закону. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що з урахуванням розміру прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком якої є дитина сторін в сумі 1426 грн. згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», який визнається відповідачем, буде обґрунтованим визначити розмір аліментів у сумі 1500 грн., оскільки такий прожитковий мінімум з грудня 2017 року становитиме 1492 грн., а різниця у сумах, що взнається відповідачем і визначеною судом не є значною і не становитиме серйозного обтяження для відповідача. Доводи позивача та надані докази на підтвердження витрат для стягнення аліментів 5000 грн., суд вважає недостатніми, оскільки позивачем не підтверджено, що відповідач здійснює значні витрати на місяць, які дозволяли б йому безперешкодно сплачувати таку суму. В свою чергу виходячи з принципу рівності батьків по утриманню дитини, позивачем не доведено, що остання витрачає на дитину 10000 грн. на місця, у зв'язку з чим просить стягувати половину такої суми. Суд вважає, що визначення суми аліментів в розмірі 1500 грн., буде справедливим по відношенню до обох сторін, оскільки наразі відповідач не працює, а державою виходячи з віку дитини, надається допомога позивачу у зв'язку з перебування у відпустці по догляду за дитиною. Таким чином, виходячи з принципу рівності батьків по отриманню, на сьогоднішній день оплата відповідачем у повному обсязі прожиткового мінімуму, з урахуванням його матеріального стану буде достатніми аліментними зобов'язаннями по відношенню до дитини. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, з урахуванням того, що позивач не працює, остання також має право на отримання аліментів для власного утримання. Згідно ч. ч. 1, 4, ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що відповідачем не доведено ту обставину, що на утриманні в останнього знаходяться батьки пенсійного віку /а.с .44-47/, оскільки спільне проживання вказаних осіб, недостатньо для підтвердження такої обставини. Так, батьки відповідача отримують пенсію, і відповідачем не надано доказів, що її розмір не забезпечує їм нормальний та достатній рівень життя, у зв'язку з чим відповідач вимушений їх утримувати. Так, відомості про незадовільний стан здоров'я батьків відповідача, що зумовило б витрати на лікування, інші витрати, які батьків відповідача не здатні самостійно нести, останнім також не надано. Суд вважає, що з урахуванням того, що позивач наразі позбавлена можливості самостійно забезпечувати власне утримання, через декретну відпустку, тривалість якої встановлена законом, допомога від держави направлена на утримання дитини, можливості відповідача працювати, слід покласти обов'язок на відповідача сплачувати аліменти на утримання позивач в розмірі половини прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб, визначений вище вказаним законом з грудня 2017 року, що хоча б частково допомагатиме позивачу у власному забезпеченні мінімальних потреб. Зважаючи на те, що дитина сторін проживає разом із позивачем, яка крім матеріальних витрат несе і моральне та інше навантаження, для забезпечення належних умов для життя та виховання дитини, якого наразі не несе відповідач, а тому останній має можливість вживати заходів та направити власні сили дляматеріального забезпечення позивача, яка наразі позбавлена такої можливості. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial