Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про відшкодування збитків у порядку регресу. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 31.07.2015 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та [PERSON] було укладено договір страхування № 39428, відповідно до умов якого страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою її автомобіля [NUMBER]. 22.03.2016 року в м.Києві по Броварському проспекту відбулася дорожно-транспортна пригода за участю застрахованного автомобіля та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 18.04.2016 року останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вартість відновлювального ремонту, що настав у зв`язку із пошкодженням застрахованого автомобіля склала 106187 грн. 77 коп. Згідно рахунку-фактури, вартість відновлення пошкодження транспортного засобу складає 99751 грн. 18 коп. На підставі сформованого страхового акту, заяви на виплату страхового відшкодування потерпілої особи та на виконання умов договору страхування, страховик платіжними дорученнями №№ 4604 від 18.04.2016 р., 4610 від 20.04.2016 р., 4639 від 26.04.2016 р., та 4644 від 27.04.2016 р., перерахував потерпілій особі страхове відшкодування в сумі 99\~751 грн. 18 коп. Тому просить стягнути з відповідача у порядку регресу вищезазначену суму. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю його автомобіля та застрахованого автомобіля [PERSON] були заподіяні збитки автомобілю останньої. Погоджувався із сплатою 87\~631 грн. 18 коп., які були фактично перераховані страховою компанією в рахунок ремонту автомобіля [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнавав частково. Стверджував, що фактичний розмір страхового відшкодування, який було виплачено страхувальнику і який підлягає стягненню із відповідача становить 87631 грн. 18 коп. В подальшому позовні вимоги не визнав та пояснив, що до позивача не перейшло право регресної вимоги до відповідача, а виникло право вимоги саме в порядку суброгації. Відтак, позов про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу задоволенню не підлягає. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного висновку, виходячи із слідуючого. Судом встановлено, що 22.03.2016 року по в м. Києві по Броварському проспекту відбулася дорожно-транспортна пригода за участю застрахованного автомобіля [NUMBER] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання матеріальних збитків. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2016 року у справі №755/5629/16-п, [PERSON] визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. 00 коп (а.с. 8). 31.07.2015 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та [PERSON] було укладено договір страхування № 39428, який є договором добровільного страхування наземного транспортного засобу і відповідно до якого страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням знищенням чи втратою її автомобіля [NUMBER]. (а.с. 3, 70-74). Після дорожньо - транспортної пригоди [PERSON] скориставшись правом вибору - або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страховика, з яким укладено договір, звернулась з заявою до страховика ПрАТ « Європейський страховий альянс» про виплату страхового відшкодування. ( а.с. 6). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування -\~\~це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Такими законами, зокрема є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України « про страхування». Відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача ( перехід) права вимоги від страхувальника ( вигодо набувача) до страховика. Нового зобовязання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий ( страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобовязанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обовязків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобовязання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обовязок з відшкодування шкоди не виконала. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-112 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Зважаючи на викладене та на ту обставину, що позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки [PERSON], суд вважає, що саме положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України « Про страхування» регулюють спірні правовідносини між сторонами, а не положення ст. 1191 ЦК України. З матеріалів справи, зокрема з рахунку-фактури № РФ-14727 від 29.03.2016 року вбачається, що страхове відшкодування становить 99751 гривню 18 копійок, але позивачем в справі було перераховано ФОП «Рибачук» А.С. за ремонт автомобіля, згідно копій платіжних доручень № 4939 від 26 квітня 2016 року, № 4644 від 27 квітня 2016 року, №4604 від 18 квітня 2016 року та № 4010 від 20 квітня 2016 року - 87631 грн. 18 коп. (а.с. 29.30). 12120 гривень 00 коп., зараховано в якості несплачених часток страхового платежу за договором страхування та додаткової угоди № 1 до даного договору від 30.10.2015 року згідно якої було визначено строки сплати [PERSON] страхових платежів, відповідно до якого перша частина платежу підлягала сплаті до 20.08.2016 року, друга до 01.12.2015 року, третя до 01.02.2016 року та четверта до 01.05.2016 року. У зв`язку із настанням страхового випадку остання частину страхового платежу, яка становить 12120 грн. 00 коп. не сплатила. Відповідно до ч.1 ст 10 Закону України «Про страхування» страховим платежем є плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування. З вищевикладеного вбачається, що виплата страхового платежу покладається виключно на страхувальника, тобто на [PERSON] Отже, враховуючи вищевикладене та вимоги ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України « Про страхування» суд приходить до висновку, що до ПрАТ « Європейський страховий альянс», який виплатив страхове відшкодування за даним договором страхування у межах фактичних витрат, а саме в сумі 87631,18 гривень переходить право вимоги, яке [PERSON], одержавши страхове відшкодування має до [PERSON]Отже у порядку суброгації страховик може вимагати із завдавала шкоди лише ту суму , яку він сам виплатив страхувальнику. Тому є всі підстави для стягнення виплаченої вищезазначеної суми в порядку суброгації з відповідача. Суд не може взяти до уваги вимогу позивача про стягнення із відповідача суми несплаченого страхового платежу у розмірі 12\~220 грн., оскільки з суми страхового відшкодування вирахуваний несплачений чергових страхових платіж страхувальника, строк сплати якого не настав, згідно з п.7.10.10. Договору. Оскільки, позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, підлягають стягненню із відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог і становлять 1317 грн. 36 коп.

Outcome: partial