Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь і на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, до закінчення її відпустки по догляду за дитиною, тобто до 30.01.2024 року, починаючи з моменту подачі цієї заяви. Посилається на те, що в період спільного проживання як чоловіка з жінкою без реєстрації шлюбу у них [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Станом на теперішній час вона з відповідачем проживають окремо від одного. Позивач залишилась проживати разом з дитиною за місцем реєстрації, а боржник залишився проживати за місцем своєї реєстрації. Як з моменту народження доньки, так і по теперішній час відповідач взагалі не надає матеріальну допомогу на її утримання у зв`язку із знаходженням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Весь цей час їй доводиться не тільки виховувати та утримувати їхню спільну дитину, хоча її коштів стало недостатньо для її гармонійного розвитку, а ще й самостійно дбати про своє утримання. Станом на теперішній час у неї дуже скрутне матеріальне становище, так як вона зараз сама і не має змоги працювати в зв`язку із знаходженням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Внаслідок чого змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, але в позовній заяві просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги позивача визнає частково. Надав відзив на позовну заяву і посилається на те, що в період спільного проживання без реєстрації шлюбу [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Він не погоджується з тим, що він є боржником, тому що кожного місяця надсилав та на даний час надсилає (як через поштове відділення, так і шляхом перерахунку на картку позивача) кошти в сумі, достатній як для належного, комфортного виховання дитини, так і для утримання матері дитини. Також купує необхідні речі побутового вжитку для дитини. Станом на теперішній час він з позивачем проживають окремо. Він проживає з батьками, які також приймають участь у вихованні дитини. Кожен місяць він приїжджає до позивача та їхньої дитини, перебуває з ними близько тижня, забезпечуючи тим самим всім необхідним. Дитина не залишилась проживати разом з позивачем, а проживає з позивачем, бабусею, дідусем та періодично з ним кожного місяця. Тому вважає твердження позивача про проживання дитини лише з нею є необґрунтованими.Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Покровської міської ради Дніпропетровської області, дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично дитина проживає по [ADDRESS] . За місцем реєстрації дитини ніхто не проживає. Тому вважає, що доказів того, де та з ким дитина фактично проживає, позивачем судуне надано, що суперечить нормам ч. 2 ст. 91 СК України, відповідно до якої жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.2-4 ст.ст. 84, 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Доказами фактичного проживання дитини з батьками є офіційний документ, отриманий від уповноваженого комітету. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В позовній заяві позивач вказує, що він має стабільний та достатній заробіток, можливість сплачувати аліменти на її утримання, однак добровільно сплачувати не бажає. Щодо можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, він дійсно офіційно працевлаштований, в зв`язку з чим отримує зарплату, проживає разом з батьками, які є пенсіонерами, в зв`язку з чим потребує та зазнає також матеріальних витрат, кожного місяця він приїжджає до дитини, привозячи необхідні речі, продукти харчування, подарунки дитині та позивачу. Проживає з дитиною близько тижня та здійснює перекази коштів позивачу. Тому вважає, що твердження позивача щодо того, що він має достатній заробіток, є бездоказовим та нічим не підтвердженим. Позивач не надав будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів основних двох критеріїв, за якими суд може прийняти об`єктивне законне рішення. [PERSON] вводить суд в оману, повідомляючи, що у відповідача немає стягнень з його заробітку по виконавчим документам, тим самим паралельно подає заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину, по якому рішення ще не прийняте. В зв`язку з чим невідомо, яку частку від його заробітку буде призначено для виплати аліментів на утримання дитини. Також вважає, що позивачем невірно сформовані позовні вимоги, зокрема, вказано про стягнення з нього на користь позивача щомісяця аліменти на її матеріальне утримання до закінчення декретної відпустки позивача по догляду за дитиною. Вказана позовна вимога суперечить нормам діючого законодавства, відповідно до якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.7). На даний час відповідач не надає позивачу матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дитиною 3-х років у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Згідно ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач являється працездатною особою, інших аліментних зобов`язань не має, відповідно суд вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трьох років у розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. З урахуванням ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн..

Outcome: partial