Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги, мотивовані тим, що 07.09.2003 року Вінницьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану між сторонами зареєстровано шлюб, від якого у них народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти на даний час проживають разом із матір'ю та перебувають на повному її утриманні. Починаючи з 2009 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач зазначає, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, та потребує допомоги батька дітей, для їхнього утримання та виховання. З наявної у позивача інформації, [PERSON] працює, отримує дохід і може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дітей [PERSON], 01.10.2004 року та [PERSON], [INFO] щомісячно аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі визначеному позивачем. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Судом встановлено, що 07.09.2003 року Вінницьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 2012 (на 4 а.с.). Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-АМ № 232203 від 12.10.2004 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO] (на 5 а.с.). Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-АМ № 058352 від 24.01.2007 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO] (на 2 а.с.). Діти проживають разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач у свою чергу не надає належної матеріальної допомоги на утримання своїх дітей, у звязку з цим [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України,ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими. При розподілі судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь держави підлягає стягнення 704,80 грн в рахунок відшкодування судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved