Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач звернувся суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначив, що 28.10.2018 року близько о 17.05.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водія [PERSON] та за його участі. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.12.2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні вище зазначеної ДТП. Згідно висновку експерта сума матеріального збитку заподіяна йому в результаті ДТП склала 24661,86 грн., та за проведення судової експертизи ним було сплачено 2500,00 грн. Відповідач не розкаявся у своїй провині, вибачення не попросив, жодним чином не відшкодував йому завдану неправомірними діями шкоду, уникає будь-якого спілкування з цього приводу, окрім цього вважає, що діями відповідача йому завдана й моральна шкода. Тому, уточнивши свої позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 24661,86 грн., моральну шкоджу в розмірі 20000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн., витрати, пов`язанні з проведенням експертизи у розмірі 2500,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. Ухвалою від 01.04.2019 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Станом на 03.09.2019 року відповідач [PERSON] правом на відзив не скористався. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.12.2018 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Постанова суду набрала законної сили 09.01.2019 року (а.с. 7). В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди встановлена і не підлягає доказуванню, а тому суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що між винними діями [PERSON] водія автомобіля «ВАЗ21070» [NUMBER] та заподіянню шкоди [PERSON] , внаслідок пошкодження автомобіля «DAEWOO LANOS» д/н [NUMBER] , існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Згідно висновку експерта №106/19 від 11.05.2019 року по визначенню матеріального збитку вбачається, що сума матеріального збитку, яка заподіяна власнику автомобіля «DAEWOO LANOS 1.4і», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.10.2018 року, станом на момент проведення експертизи, склала 24661,86 грн. (а.с. 26-31, 32, 33, 34). Крім того, з розрахункової квитанції №000488 від 19.04.2019 року слідує, що вартість товарознавчого дослідження автомобіля «DAEWOO LANOS» д/н [NUMBER] становить 2500,00 грн. (а.с. 44). Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 2 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Спосіб відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, визначає суд за вибором потерпілого (ч. 1 ст. 1192 ЦК України) і може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Потерпілому як кредитору належить право вимоги як в деліктному так і договірному видах зобов`язань. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Слідує відмітити, що саме така правова позиції Верховного Суду України висловлена в постанові від 25.01.2016 року за результатами розгляду справи за № 6-2808цс15. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, позивачем [PERSON] правомірно заявлені позовні вимоги до відповідача [PERSON] щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому суд й стягує з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 24661,86 грн., та 2500,00 грн. витрат за проведення авто-товарознавчого дослідження автомобіля. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень, викладених в п. 5постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях, переживаннях, внаслідок ДТП, а також, витрат матеріального характеру, часу на відновлення пошкодженого авто, що негативно вплинуло на його психоемоційний стан, суд вважає доведеним. За таких обставин, підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди наявні, проте в розмір 20000,00 грн., суд вважає завищеним і таким, що не відповідає характеру та ступеню завданої моральної шкоди, а тому позовна вимога позивача про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме, в розмірі 2000,00 грн. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають частковому стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. враховуючи наступне. У п. п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем [PERSON] надано суду договір про надання правничої допомоги від 30.10.2018 року (а.с. 8) та квитанцію б/н від 23.01.2019 року про надання юридичних послуг та сплати суми в розмірі 7500,00 грн. (а.с. 9). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. Витрати за прийняття участі адвокатом у судових засіданнях по цивільній справі з питань відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП та здійснення заходів щодо проведення авто-товарознавчої експертизи в рамках даної справи в розмірі 2500,00 грн. стягненню не підлягають, оскільки розгляд даної цивільної справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, таким чином адвокат не приймав участь у судових засіданнях. З приводу заходів проведення експертизи, суду не надано докази, які саме заходи було проведено. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач [PERSON] знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, крім того відповідачем [PERSON] не було надано суду доказів, які спростовуються доводи позивача, тому, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а вілтак, суд також стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial