Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину , що вона є співвласником 81/100 частин житлового будинку № 40 по вул. Качалова в м. Херсоні. Співвласником іншої частини яка складає 19/100 відповідно до рішення обласного суду Херсонської області від 01 березня 1993 року визнано відповідача. З 1993 року відповідач не проживає у вказаному житловому будинку, оскільки у звязку з поліпшенням житлових умов їй було надано відповідне житлове приміщення за іншою адресою. В період з 1993 року до теперішнього часу відповідач не доглядала за виділеною їй у власність частиною даного житлового будинку що призвело до її руйнування. Оскільки відповідач відмовляється не відмовляється від не існуючої на теперішній час частки у вказаному житловому будинку просила суд скасувати реєстрацію права власності відповідача на зруйновану частину житлового будинку № 40 по вул. Качалова в м. Херсоні. Визнати за нею право власності на вказане домоволодіння згідно технічної документації. Позивач та її представник , за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та просила суд задовольнити його посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та заяві поданій в порядку ст. 121 ЦПК України. Відповідач до судового засідання не зявилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином , відповідно до вимог ст. 74-76 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача та її представника , дослідивши матеріали справи та матеріали інвентарної справи №12773 суд встановив , що на підставі рішення обласного суду Херсонської області від 01 березня 1993 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності та виділено, відповідно 81/100 та 19/100 частин в жилому будинку № 40 по вул. Качалова в м. Херсоні. Вказане рішення суду було зареєстровано в Херсонському БТІ 16 липня 1993 року за заявою [PERSON] Як слідує з вказаного рішення , судом було встановлено що на підставі ордеру № 54 від 12 квітня 1991 року [PERSON] на склад родини з трьох чоловік надано кімнату № 98 жилою площею 18 м.кв. в сімейному гуртожитку ВО «Дніпро» розташованому за адресою м. Херсон вул. Комарова , 29 ,де вона з того часу фактично і проживала , що знайшло своє підтвердження під час судового розгляду в показах свідка [PERSON] Згідно до заяви [PERSON], поданої на імя начальника Херсонського БТІ від 09 квітня 2001 року та позначки техніка Херсонського БТІ ( а.і.с.88) , а також згідно до оціночного акту житлового будинку № 40 по вул. Качалова в м. Херсоні, складеного 20 грудня 1986 року ( а.і.с.89) , який відповідно до відмітки техніка погашено 25 травня 2001 року слідує що, при виході за вказаною адресою встановлено що , скласти довідку про виділ частки будинку [PERSON], яка виділена їй за рішенням суду , не надається можливим у звязку з тим що , від зазначеної частини в наявності лише фундамент. Зруйнована частина будинку площею 13.7 м.кв. , зруйнована частина сіней літ. «а» площею 12.1 м.кв. в наявності лише фундамент, що також співвідноситься з позначкою в технічному паспорті на зазначений жилий будинок , виданий 11 березня 1997 року начальником Херсонського ООБТІ. Зміст права власності, полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, що визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Положеннями ст.115 ЦК УРСР , яка була чинна на час постановлення рішення обласного суду Херсонської області від 01 березня 1993 року передбачалось що кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Та якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. Так як , даним рішенням суду, кожному зі співвласників було виділено його частку , спільна часткова власність сторін перетворилась в об'єкти самостійної власності кожного з них. Статтею 15 ЦК України визначено , що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Так, підстави припинення права власності встановлені ч.1 ст. 346 ЦК України , серед яких пунктом 4 визначено що , право власності припиняється в разі знищення майна. Беручи до уваги той факт , що відповідно до технічної документації на спірне домоволодіння , частка яка була виділена відповідачу знищена , порядок користування та розпорядження земельною ділянкою, який визначається відповідно до відповідних часток в домоволодінні, між співвласниками не визначений, що позбавляє позивача можливості належним чином користуватись та розпоряджатись даною земельною ділянкою , з урахуванням чого , суд вважає можливим захистити права позивача , шляхом припинення права власності відповідача на 19/100 частин домоволодіння № 40 по вул. Качалова в м. Херсоні та визнати за позивачем право власності на вказане домоволодіння в цілому. Положеннями ст. 26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено , що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також , у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Так як, позивачем в порядку ст. 60 ЦПК України , не надано доказів того що право власності відповідача зареєстровано в Державного реєстру прав, суд вважає що позовні в цій частині є необґрунтованими і такими що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial