Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 25 листопада 2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 травня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу з відповідачем [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , яка після розірвання шлюбу продовжує проживати з матір`ю. Оскільки, спільна дочка сторін [PERSON] на даний час проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, при цьому відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, є матеріально забезпеченою особою, хоча офіційно ніде не працює, має нерегулярні, але значні прибутки, та на його утриманні немає інших осіб, тому позивачем і подано до суду позов про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте згідно письмової заяви її представника адвоката Зарічної Л.А., просили розгляд справи проводити без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явився, згідно відзиву просив розгляд справи проводити без його участі. Заявлені позовні вимоги визнав частково в частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1200 грн., посилаючись на обставини викладені у відзиві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно копії Свідоцтва про народження від 20 червня 2012 року, [PERSON] народилася [INFO] та її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 травня 2019 року у провадженні №2/742/483/19 (єдиний унікальний №742/616/19), шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції 25 листопада 2011 року, розірвано. Рішення набрало законної сили 18 червня 2019 року (а.с.7). Як вбачається з копії довідки відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради від 25 вересня 2019 року за №3433, місце проживання [PERSON] , 2012 року народження, зареєстровано за адресою місця реєстрації її матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.6, зворот). Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1,2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). При цьому, ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України). При цьому, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст.82 ЦПК України). За таких обставин, оскільки судом встановлено, що спільна дочка сторін [PERSON] , [INFO] є неповнолітньою та проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні; відповідач є працездатною особою молодого віку,на його утриманні немає інших осіб, при цьому, підтвердив, що має нерегулярні (мінливі) доходи, та щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі меншому ніж заявила позивач, а саме в розмірі 1200 грн. не заперечував, тому суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі саме в розмірі 1900 грн. щомісячно, з наступною індексацією суми відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial