Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Просить визнати недостовірною інформацію поширену відповідачем в заяві від 23.01.2019 та стягнути моральну шкоду в розмірі 6000,00 грн. Зазначає, що працює на посаді директора ТОВ «Лугини хліб» в якому з січня 2018 року по грудень 2018 року працювала відповідач [PERSON] В лютому 2019 року [PERSON] звернулася з заявою на дії позивача до Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області. В заяві було зазначено про невиплату зарплати, складання позивачем відносно відповідача двох актів та відмови в офіційному працевлаштуванні. В подальшому на підставі заяви відповідача Лугинським ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області було проведено перевірку. Вказану інформацію вважає недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Така заява та її поширення порочать його честь, гідність та ділову репутацію, тому викладена в ній інформація підлягає спростуванню. Неправомірне поширення відповідачем широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно позивача у ТОВ «Лугини хліб» де проводилося службове розслідування, негативно впливає на його психо-емоційний стан (нервове напруження, стрес), на виконання посадових обов`язків, рівень поваги трудового колективу. Інформація, яку поширила відповідач, не підтверджується жодним доказом. Просив визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачем у заяві від 23.01.2019 до Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області та стягнути з останньої моральну шкоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовільнити з підстав зазначених в позові та з урахуванням відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали з підстав наведених у письмовому відзиві на позов. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виник спір про захист особистого немайнового права, що забезпечує соціальне буття фізичної особи право на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації, спростування недостовірної інформації. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої в Постанові Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року №1, у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. (п.16 ППВСУ) Відповідно до ст. ст. 275, 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Предметом доказування в даному спорі є: по-перше, факт поширення відповідачем негативної інформації, по-друге, недостовірність поширеної відповідачем інформації. Честь це суспільна оцінка моральних і духовних якостей людини, гідність це самооцінка людиною своїх моральних і духовних якостей, ділова репутація це набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Згідно із ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Крім цього, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції №1165 (1998) Парламентської Європи про право на недоторканність особистого життя (далі Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Позов про захист честі, гідності та ділової репутації може бути не задоволений з огляду на те, що дії і твердження відповідача мали характер оціночних суджень і вчинялись стосовно публічної особи (правова позиція ВССУ у справі №569/569/15-ц). Позивач, який обіймає посаду директора товариства, яке є приватним, являється публічною особою. Відповідач в лютому 2019 року, скориставшись гарантованим ст. 40 Конституції України правом на звернення до органів державної влади, звернулася зі скаргою до Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області на позивача, в якій вказала, що при звільнені її не виплачено заробітну плату, лише проведено виплату, як потерпілій від ЧАЕС та відмовлено в офіційному працевлаштуванні. Станом на 24.05.2019 матеріали службової перевірки за зверненням [PERSON] направлені Лугинським ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області для перевірки до ГУНП в Житомирській області. Крім того, відповідно до інформаційного листа Лугинської селищної ради Лугинського району Житомирської області №206 від 18.03.2019 за результатами інспекційної перевірки ТОВ «Лугини хліб» встановлено порушення щодо відповідача за ч. 1 ст. 47 і ст. 116 КЗпП України - порушення строків виплати належних звільненому працівникові сум у день звільнення. Після чого, 12.03.2019 було складено акт та припис про усунення виявлених порушень. Остаточний розрахунок з відповідачем проведено не в день звільнення 28.12.2018, а в січні 2019 року. Вказане звернення не містить будь-яких образливих, принизливих, брутальних чи непристойних висловів в адресу позивача. В них відповідач в коректній формі висловила свої судження щодо відношення позивача при її звільненні з роботи та відмови в офіційному працевлаштуванні, як особи, що не досягла пенсійного віку. Свої звернення відповідач адресувала до певних адресатів, які були уповноважені провести перевірку викладених фактів, та розраховувала на те, що саме ними буде проведена перевірка викладених нею доводів. Отже, суд дійшов висновку про те, що відповідач зміст заяви не поширювала, будь-яких дій, які призвели до такого поширення, не вчиняла, а реалізація особою свого права на звернення до певних органів та установ не може розцінюватись як поширення інформації. Крім цього, подана відповідачем заява не містять будь-яких висловів, які б могли сприйматись, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. В них відповідач виклала своє суб`єктивне ставлення до певних подій, які відбувались за час її працевлаштування. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що під час судового розгляду не встановлено, що відповідачем було поширено негативну інформацію відносно позивача, що викладена в зверненні від 23.01.2019 інформація є такою, що може вважатись недостовірною, негативною, що принижує честь, гідність та ділову репутацію особи, яка обіймає публічну посаду, тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, понесені позивачем судові витрати та витрати на правову допомогу стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed