Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до заяви від 04.02.2016 р., позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання синів в розмірі 1\\2 частини усіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред»явлення позову до досягнення синами повноліття. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що з 19 квітня 2008 р. по 24 лютого 2015 р. перебувала з відповідачем у шлюбі. Від даного шлюбу у них народилися сини [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Батько дітей, хоча й надає матеріальну допомогу, однак зазначених коштів на належне утримання дітей в повній мірі не вистачає, в зв'язку з чим позивач просить стягнути аліменти у судовому порядку. В ході розгляду справи позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила суд позов задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на утримання синів в розмірі 1\\2 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що допомога, яку надає батько, є недостатньою для утримання дітей і її розмір не повинен залежати від бажання відповідача. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив в повному обсязі. [PERSON] зазначив, що на день розгляду справи він є пенсіонером і єдиним джерелом його доходів є пенсія. Після розірвання шлюбу він щомісячно перераховує колишній дружині кошти на утримання синів у визначеній за усною домовленістю між ними сумі (1 300 гривень). Відповідач зазначив, що розмір аліментів, які просить стягнути позивач, не є обґрунтованим, оскільки згідно чинного законодавства утримання дітей є обов»язком обох батьків. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні достовірно встановлено, що з 19 квітня 2008 р. сторони перебували у шлюбі. 24 лютого 2015 р. шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу вони мають синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на час розгляду справи проживають з матір'ю. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними квитанціями, відповідач з березня 2015 року і на день розгляду справи надає добровільну матеріальну допомогу на утримання синів, шляхом перерахування на ім»я позивача грошових коштів щомісячно в середньому в розмірі 1300 гривень. Крім того, відповідач купує дітям предмети одягу, продукти харчування, про що позивачка не заперечувала в судовому засіданні, однак, на її думку, зазначеної допомоги недостатньо на утримання їхніх спільних дітей. Згідно довідки ГУ ПФУ в м.Києві №14\\3205 від 29.02.2016 р., наданої відповідачем, його пенсія за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року включно становить 33 178,20 гривень. Щомісячний розмір пенсії складає 5 529,70 гривень. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог заперечень. Позивачкою не надано суду доказів, що відповідач ухиляється від утримання своїх неповнолітніх синів, не надає їм допомогу, і згода із зазначеного питання не може бути досягнута. Також позивачкою не надано доказів, що розмір допомоги, яка добровільно надається відповідачем, недостатня для утримання дітей, оскільки будь-які докази, на підтвердження розміру щомісячних витрат на дітей, матеріали справи не містять. При вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення аліментів в судовому порядку суд враховує доходи позивача, які згідно довідки, наданої Інститутом державного управління у сфері цивільного захисту становить в середньому 6300 щомісяця. Крім того, суд враховує розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на момент розгляду справи. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки на момент розгляду справи ні її право , ні права неповнолітніх дітей не є порушеними щодо отримання від батька допомоги на утримання неповнолітніх дітей, яка надається в добровільному порядку і доказів щодо недостатності зазначеної допомоги суду не надано. На підставі ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у справі в зв»язку з відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed