Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідачів та просила суд стягнути з останніх грошові кошти у розмірі 168820,48 грн., суму витрат на Звіт з визначення вартості матеріального збитку, нанесеного власнику колісного транспортного засобу від 09.08.2018 року №1226, у розмірі 2280,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. Вказані вимоги мотивовані тим, що постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2018 року, по справі №361/4732/18 відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. Чоловік позивача замовив Звіт з визначення вартості матеріального збитку, нанесеного власнику колісного транспортного засобу від 09.08.2018 року №1226, складеного ФОП [PERSON] . Вартість складання Звіту складає 2280,00 грн. Відповідно до вказаного Звіту вартість матеріального збитку нанесеного колісному транспортному засобу складає 268310,48 грн. Позивач у свою чергу звернулась з листом до ПрАТ «СК «ВУСО» з листом від 19.10.2018 року, про виплату страхового відшкодування в рамках страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. За результатами розгляду зави позивачу було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 99490,00 грн. Таким чином, вартість матеріального збитку нанесеного колісному транспортному засобу складає 268310,48 грн. - сума страхового відшкодування становить 99490,00 грн. Отже, різниця між вартістю матеріального збитку нанесеного власнику колісного транспортного засобу та сумою страхового відшкодування отриманого позивачем становить 168820,48 грн., яка і підлягає стягненню з відповідачів. Ухвалою суду від 06.12.2018 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача - адвокат Чернецька О.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з підстав викладених в ньому. Представник відповідачів - адвокат Твердохліб М.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Вислухавши представника позивача, представника відповідачів, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено наступні обставини. [PERSON] , 26.07.2018 року в с. Зазим`я, Броварського району, Київської області, керуючи транспортним засобом «DAEWOO LANOS», д.р.н. [NUMBER] , по вул. Юності при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Субатовського, не надав перевагу в русі та скоїв зіткнення з транспортним засобом «HONDA», д.р.н. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 16.11 ПДР, за щопередбачена відповідальністьза ст.124 КУпАП. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2018 року по справі №361/4732/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно до частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2018 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. Отже, з огляду на викладене вина відповідача у скоєній дорожньо транспортної пригоди є доведеною. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником транспортного засобу «DAEWOO LANOS», д.р.н. [NUMBER] є [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.09.2012 року вбачається, що після реєстрації шлюбу [PERSON]. було присвоєно прізвище чоловіка - « [PERSON] ». Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). У Законі України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини 1 статті 7 Закону). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно пункту 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі статтею 29, пункту 32.7 статті 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092). Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де: С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З - коефіцієнт фізичного зносу. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 року у справі № 910/22886/16. Тому, твердження позивача щодо шкоди завданої в результаті ДТП у розмірі відновлювального ремонту КТЗ без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірними. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). Такі висновки щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність було викладено Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відступивши від попередніх висновків, сформульованих Верховним Судом України. На час скоєння вказаної вище ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «DAEWOO LANOS», д.р.н. [NUMBER] [PERSON] була застрахована в АТ «ПРОСТО-Страхування» згідно полісу №АК/7808229 від 12.11.2017 року. Термін дії вказаного полісу з 13.11.2017 року по 12.11.2018 року включно. Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну життю становить 20000,00 грн., за шкоду заподіяну майну 100000,00 грн., франшиза 510,00 грн. Відповідно до Звіту №1226 від 09.08.2018 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, виконаного ФОП [PERSON] , вбачається, що вартість відновлювального ремонту КТЗ «HONDA АССОRD», д.р.н. [NUMBER] складає 268310,48 грн., вартість матеріального збитку з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ «HONDA АССОRD», д.р.н. [NUMBER] складає 121234,04 грн. Вартість складання вищевказаного Звіту складає суму у розмірі 2280,00 грн., що підтверджуються рахунком-фактура №СФ-0000924 від 09.08.2018 року та Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000924 від 09.08.2018 року. Відповідно до виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 22.10.2018 року по 22.10.2018 року на ім`я 22.10.2018 року позивача було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 99490,00 грн., на підставі її заяви від 19.10.2018 року. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Отже, за змістом цієї норми у взаємозв`язку із нормами ст. ст. 1166, 1187 ЦК України у разі, якщо потерпіла внаслідок ДТП особа відновила своє порушене право самостійно, зокрема шляхом відновлення власного автомобіля, то відшкодуванню підлягають реально понесені на таке відновлення витрати, доведення яких в силу приписів ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України покладається на позивача. В судовому засіданні представник відповідачів в судовому засіданні вказував на ще, що на час розгляду справи в суді автомобіль позивача був відновлений, що також не заперечувалось стороною позивача. При цьому, сторною позивача не було надано жодного належного доказу на підтвердження реально понесених матеріальних збитків на ремонт транспортного засобу «HONDA АССОRD», д.р.н. [NUMBER] . Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У даному випадку твердження позивача щодо шкоди завданої в результаті ДТП у розмірі відновлювального ремонту КТЗ без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірними. Доказів на підтвердження реально понесених витрат на відновлення автомобіля останньою суду не представлено. При цьому, встановлено, що вартість матеріального збитку з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ «HONDA АССОRD», д.р.н. [NUMBER] згідно Звіту №1226 від 09.08.2018 року, про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, виконаного ФОП [PERSON] складає 121234,04 грн. Оскільки вказана сума перевищує ліміт відповідальності страховика, який відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 100000,00 грн. (відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7808229, то з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути різницю між вартістю матеріального збитку з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ «HONDA АССОRD», д.р.н. [NUMBER] та сумою страхового відшкодування, отриманого позивачем, що становить 21744,04 грн. (121234,04 грн. - 99490,00 грн. = 21744,04 грн.). Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial