Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON], відносно сина [PERSON], [INFO]. Позовна заява обґрунтовується тим, що 30.06.1990 року між сторонами було укладено шлюб. Від фактичних шлюбних відносин у них народився син [PERSON], [INFO]. В 2011 році шлюб між сторонами було розірвано. Вони проживають окремо. Син проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. З 2011 року відповідач припинив будь-які спілкування з дитиною. З цього часу він тільки двічі бачився з сином, по телефону не спілкується, з днем народження та іншими святами не вітає. За рішенням суду з відповідача було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 липня 2011 року і до досягнення сином повноліття. Відповідач сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 450 грн., але іншої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, участі у додаткових витратах на дитину відповідач не приймає, фізичним та духовним розвитком дитини не займається, здоров'ям та навчання дитини не цікавиться. Таким чином, відповідач ухиляється від виховання свого сина, у зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду з відповідним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла нотаріально посвідчена заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, з позовними вимогами згоден у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, однак від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO], батьком в свідоцтві про його народження зазначено відповідача [PERSON] (а.с.6). Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20 липня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10-11). Рішенням Мелітопольського міськраойнного суду від 29 листопада 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 липня 2011 року і до досягнення сином повноліття (а.с.12-14). Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 24 жовтня 2013 року №174/17 [PERSON] було визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON]: у будні дні - двічі на тиждень за домовленістю між батьками, у вихідні дні - за домовленістю між батьками, у будь-який інший час - за домовленістю між батьками (а.с.20). У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що батько [PERSON] участі у вихованні свого сина [PERSON] не приймає, його життям та навчанням не цікавиться, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток свого сина. Про вказані обставини свідчать довідка з місця проживання, довідка з місця навчання, характеристики на учня [PERSON], характеристика з місця проживання [PERSON] (а.с. 15-19). Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 450 грн., іншої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, участі у додаткових витратах на дитину відповідач не приймає. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 19 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Відповідно до пункту 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради 22 грудня 2016 року про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON], [INFO], [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, а тому відсутні підстави, щоб не підтримати позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав по відношенню до [PERSON] Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлено, що батько дитини [PERSON] систематично і навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своєї дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування, матеріально дитину належним чином не забезпечує. За таких обставин суд приходить до висновку, що є достатні підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved