Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 83 кв.м., житловою площею 60.8кв.м, з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] в с.Поріччя Яворівського району Львівської області померла її матір [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповіла їй. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] серед іншого майна належить житловий будинок [ADDRESS] . Вона як спадкоємець за заповітом після смерті матері звернулась із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до приватного нотаріуса Кенцало Л.В. та останньою було заведено спадкову справу №6/2017. Однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом щодо вищевказаного житлового будинку їй було відмовлено з підстав відсутності документів, які посвідчують право власності на даний спадковий будинок. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 31.07.2017 року за нею було визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] з допоміжними будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] .Постановою Львівського апеляційного суду від 31.01.2019 року вказане рішення Яворівського районного суду Львівської області було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки на момент відкриття спадщини після смерті матері мав право на обов`язкову частку син спадкодавця [PERSON] , який у момент смерті був повнолітньою працездатною особою, постійно проживав та був зареєстрований в даному будинку, окрім цього в спірному будинку зареєстровані та постійно проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] , який не був залучений до участі в справі і права якого були порушені у зв`язку з визнанням за нею права власності на спірне нерухоме майно. Однак [PERSON] [INFO] помер, тобто за місяць після смерті спадкодавця [PERSON] , не прийнявши спадщини у вигляді обов`язкової частки. [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] з останньою постійно не проживав, а також не подав заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України до відповідача [PERSON] та третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не переходить право на спадкування обов`язкової частки їх батька [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] . Враховуючи відсутність реєстрації права власності на житловий будинок в порядку спадкування за спадкодавцем [PERSON] вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права шляхом оформлення спадщини в нотаріальному порядку, відповідач по справі [PERSON] безпідставно заперечує її право на спадкування за заповітом щодо спірного будинку, а відтак просить позов задовольнити. Ухвалою від 09.04.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 15.05.2019 року відповідачем [PERSON] скеровано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначає, що він від дня свого народження проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним зареєстровані та проживають його брати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, однак ні він, ні будь-хто інший не порушує її права, у позивача немає жодних підстав для звернення до суду із вказаним позовом про визнання права власності на будинок, в якому зареєстровані він та його брати, оскільки як спадкового майна в принципі за померлою бабцею немає. Окрім цього вказаний позов вже було вирішено в судовому порядку та в задоволенні якого було відмовлено, постанова Львівського апеляційного суду не оскаржувалась та набрала законної сили. У позові позивач не зазначає, що судом апеляційної інстанції встановлено, що довідка видана Нагачівською сільською радою №1548 від 20.07.2018 року не є належним та допустимим доказом в підтвердження наявності безспірного одноособового права володіння, користування та розпорядження згаданого будинку з врахуванням того, що померла була головою двору за згаданою адресою, а також в ньому зареєстровані та проживають інші особи, одним з яких є він, [PERSON] . Окрім цього за життя бабця [PERSON] не набула права власності на вказаний житловий будинок, оскільки у довідці Нагачівської сільської ради зазначено, що житловий будинок числиться за [PERSON] , однак не належить їй, станом на 29.12.2012 року житловий будинок на праві особистої власності не зареєстровано і свідоцтво про право власності не видавалось. Право власності на оспорюваний житловий будинок було зареєстровано вперше на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31.07.2018 року, що свідчить про той факт, що за [PERSON] не було зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок. Зважаючи на викладене, вважає, що у суду немає правових підстав визнавати право власності на спадкове майно за позивачем, яке за життя не належало [PERSON] , а відтак просить у задоволенні позову відмовити. 02.12.2019 року представником позивача на адресу суду було скеровано відповідь на відзив, в якому зазначає, що факт реєстрації та проживання у житловому будинку відповідача та третіх осіб не дає будь-яких правових підстав щодо набування права власності на нерухоме майно. Відсутність зареєстрованого права власності на спірне будинковолодіння за [PERSON] та заперечення такого права відповідачем зумовило необхідність звернення з відповідним позовом до суду. Оспорювана довідка була видана виконкомом Нагачівської сільської ради на підставі записів погосподарської книги, згідно яких головою господарства з адресою: [ADDRESS] , була вказана покійна [PERSON] і в даній погосподарській книзі зареєстрований спірний житловий будинок як об`єкт нерухомого майна, а тому покликання [PERSON] про те, що на день смерті [PERSON] житловий будинок не був зареєстрований відповідно до законодавства, а відтак не було набуто останньою право власності на нього, не відповідаєдійсним обставинам справи. Ухвалою суду від 03.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що батько та матір одружились, у 1968 році було збудовано спірний будинок батьком та матір`ю, в 1979 році батько помер, а мати залишилась одна з сином [PERSON] та невісткою, а тому позивач забрала матір до себе в с. Поріччя. 31 рік мати проживала з нею, вона за нею доглядала, мати склала на неї заповіт. У вказаному будинку залишились проживати брат [PERSON] зі своєю дружиною та їхній син [PERSON] . [PERSON] помер у 2017 році. Зазначила, що право власності на спірний житловий будинок не оформлено, а відповідач та треті особи проживали та проживають у спірному будинку і по факту проживання мають право оформити свою частку. Представник позивача - адвокат Варениця В.С. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав наведених у такому та просив такий задовольнити. Додатково зазначив, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] . До складу спадщини увійшли будинок та земельна частка (пай). Спірний житловий будинок був збудований [PERSON] та її чоловіком. На момент смерті чоловіка [PERSON] - [PERSON] ( [INFO] ) господарство рахувалось як робітничий двір. Згідно будинкової книги [PERSON] була головою двору. На будинок право власності оформлено не було. На час смерті [PERSON] відповідач [PERSON] не проживав з нею, а тому право спадкування по трансмісії до нього не переходить. Відповідач може претендували на ј після смерті батька. [PERSON] не проживала за адресою: [ADDRESS] більше 10 років, а можливо і більше 30 років. Представник відповідача - адвокат Мельник Р.С. в судовому засіданні позов заперечив в повному обсязі та просив у задоволенні такого відмовити, оскільки 31.07.2017 року рішенням суду було визнано право власності за [PERSON] . Позивач бажала отримати спадщину за заповітом, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, оскільки не було зареєстровано право власності після померлої [PERSON] . Відповідач звернувся до апеляційного суду із скаргою на рішення, оскаржував не з підстав спадкування по трансмісії, а тому, що даний будинок не було зареєстровано за [PERSON] та всі особи, які були зареєстровані за вказаною адресою мали право на приватизацію, а відтак позивач має право лише на 1/5 частину житлового будинку. Апеляційний суд звернув увагу на те, що довідка сільської ради не є належним доказом у справі, оскільки [PERSON] була головою двору, а [PERSON] не був залучений до розгляду справи. Ні [PERSON] , ні [PERSON] не проживали у спірному житловому будинку, не доглядали за ним, не здійснювали добудов. Добудову до спірного житлового будинку здійснювали батьки відповідача та його брати. Сама ж позивач з 2017 року і по даний час не бере участі в утриманні будинку. На даний час право власності не скасовано, хоча наявне рішення суду, що набрало законної сили. Враховуючи наведене, підстави для задоволення позову відсутні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її рідною сестрою, а відповідач - племінником. Пояснила, що її батько, матір, позивач та вона розібрали стару хату, у 1968 році на місці старої хати розпочали будівництво нового будинку, який завершили у 1974 році, після цього жодних добудов не було. Вважає, що опискою є те, що в будинковій книзі записано площу будинку 48кв.м., адже могло бути переписано із старих документів. Вказаний житловий будинок, 12 років тому матір заповіла доньці [PERSON] , оскільки її син [PERSON] з дружиною зловживали алкогольними напоями, мали 10 дітей, 4 з яких померло, іншим вона особисто допомагала і ці діти вижили. У 1968 році вона пішла за невістку, претензій на вказаний житловий будинок вона не має, оскільки позивач забрала матір до себе в с.Поріччя, доглядала її протягом 30 років, до самої смерті, ні брат [PERSON] , ні його сім`я жодного разу не приїжджали до [PERSON] .Ще за життя матір з пенсії оплачувала комунальні послуги за вказаний будинок. 13 років тому у будинку відрізали усі комунікації за неоплату, оскільки матір більше не оплачувала комунальні послуги. У 2015 році свідок самостійно оплатила заборгованість по комунальних послугах, щоб до будинку підключили світло та газ. Матір давала кошти брату [PERSON] , щоб той оплачував комунальні послуги, натомість той витрачав їх на алкоголь, згодом свідок оплачувала з пенсії брата та лише останні 4 роки відповідач самостійно оплачує комунальні послуги. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду. Третя особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Кенцало Л.В. в судове засідання не з`явилась, на адресу суду скерувала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, покази свідка та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що спірний житловий будинок [ADDRESS] було побудовано в період 1970-1975 роківта його інвентаризаційна вартість станом на 15.05.2017 року становила 196637 грн, що стверджується технічним паспортом на вказаний садибний житловий будинок. Як вбачається з погосподарської книги за 1991-1999 роки по с.Нагачів, що не заперечується сторонами, даний житловий будинок відносився до майна колгоспного двору, станом на 15.04.1991 року головою господарства була [PERSON] , членами були: її син [PERSON] , невістка [PERSON] , онук [PERSON] , онука [PERSON] , онук [PERSON] , онук [PERSON] . Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Так, згідно зі ст.ст.120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення ст.ст.17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 року №112/5, а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року №69, які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 року №48. Таким чином судом встановлено, що станом на 15.04.1991 року спірне будинковолодіння належало на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тобто вказані особи, зокрема [PERSON] , набули права власності по 1/7 частині спірного будинку як колишні члени колгоспного двору. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.01.2017 року, [PERSON] померла [INFO] .Після її смерті відкрилася спадщина по заповіту на належну їй 1/7 частину спірного будинковолодіння. Відповідно до заповіту, складеного 24.10.2008 року та посвідченого секретарем Нагачівської сільської ради Яворівського району Львівської області, зареєстровано в реєстрі за №719, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №47259843 від 29.03.2017 року, приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округуКенцало Л.В. 29.03.2017 року було заведено спадкову справу №60452396 після смерті [PERSON] . Згідно із довідкою №1548 від 20.07.2017 року, виданою виконкомом Нагачівської сільської ради Яворівського району Львівської області, житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , числиться за померлою [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до постанови приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Кенцало Л.В. від 21.07.2017 року, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , після померлої [PERSON] , оскільки відсутні документи, що посвідчуються право власності на даний житловий будинок. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 31.07.2017 року було визнано за [PERSON] як спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Постановою Львівського апеляційного суду від 31.01.2019 року рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31.07.2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні [PERSON] до Нагачівської сільської ради Яворівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування постанови суд зазначив, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] мав право на обов`язкову частку син спадкодавця [PERSON] , який на момент смерті спадкодавця був повнолітньою непрацездатною особою, постійно проживав і був зареєстрований в даному будинку. Також вказано, що в спірному будинку зареєстровані та постійно проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] , який не був залучений до участі в справі і права якого були порушені у зв`язку з визнанням за [PERSON] права власності на спірний будинок. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.02.2017 року, [PERSON] помер [INFO] . Згідно із відповіддю Яворівської державної нотаріальної контори №247/01-16 від 14.05.2021 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №64716068 від 14.05.2021 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в Яворівській державній нотаріальній конторі та в інших нотаріальних конторах не заводилась. Ознайомившись з матеріалами спадкової справи №6/2017 щодо майна померлої [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні - немає. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі неприйняття спадщини або в разі відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Частиною 3 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строк встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Положеннями ч.1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] є спадкоємицею на 1/7 частину спірного житлового будинку за заповітом після смерті [PERSON] від 24.10.2008 року, однак відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок унеможливлює належне оформлення спадкових прав, тому суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на 1/7 частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial