Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , 2010 року народження, [PERSON] та [PERSON] , 2011 року народження. Свої вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей позивач мотивує тим, що з вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.12.2013 року. Від вказаного шлюбу вони мають трьох малолітніх дітей: дочку - [PERSON] , 2010 року народження та синів - [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2011 року народження. Як зазначає позивач, на даний час відповідач проживає окремо, та відповідно не бере участі у вихованні та утриманні спільних дітей. У зв`язку з вищевикладеним позивач змушена звертатись з даним позовом до суду. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач працює, матеріально забезпечений, інших утриманців не має, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 3500,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. В судовому засіданні позивач:[PERSON] позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про день та час розгляду справи, що знаходиться в матеріалах справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі - позивач та відповідач є батьками трьох малолітніх дітей: дочки - [PERSON] , 2010 року народження та синів - [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2011 року народження. В судовому засіданні також встановлено, що малолітні діти сторін проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З 1 січня 2020 року у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму збільшено розмір аліментів на дитину. Згідно із Законом про Держбюджет на 2020 рік (стаття 7) з 1 січня 2020 року для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2218 грн. Як зазначалось вище відповідно до СК України (ч. 2 ст. 182) мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, з 1 січня мінімальний гарантований розмір аліментів становить: -для дітей віком до 6 років - 889,50 грн.; -для дітей віком від 6 до 18 років - 1109,00 грн. Як встановлено в судовому засіданні, малолітні діти сторін проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач є працездатним, працює, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання малолітніх дітей. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 2118,00 грн. на кожну дитину щомісячно, виходячи з законодавчо встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на час постановлення рішення. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дітей, а тому задовольняє позовні вимоги частково. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідач спроможний забезпечити сплату аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 3500,00 грн. на кожну дитину, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази в їх обґрунтування. Інші доводи та твердження позивача на висновки суду не впливають та підстави для стягнення аліментів у більшому розмірі не дають. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 25.02.2020 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідач та позивач є звільненими від сплати судового збору, то судові витрати відносяться за рахунок держави. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи правова допомога надавалась позивачу ТОВ «Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу» на підставі договору Т-855 від 14.02.2020 року. 19.05.2020 року у судовому засіданні позивач подала до суду акт про надання юридичних послуг та даний акт був долучений до матеріалів справи. Відповідно до вищевказаного договору правовий аналіз, заснований на матеріалах справи коштує 2349,00 грн., складання проекту позовної заяви до суду про стягнення аліментів коштує 3350,00 грн., складання проекту клопотання до суду про розгляд справи без участі позивача коштує 970,00 грн., складання проекту звернення до органу опіки та піклування коштує 1161,00 грн. При цьому в судовому засіданні позивач вказувала на ту обставину, що в межах даної справи ТОВ «Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу» не надавало їх послуг із складення проекту звернення до органу опіки та піклування та такі послуги нею не оплачувалися. Отже, вартість юридичних послуг наданих позивачу ТОВ «Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу» в межах даної справи становить 6669,00 грн. При цьому, згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку з вищевикладеними нормами та оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] частково задоволені судом, необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу саме у розмірі 3334,50 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial