Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з наведеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що в шлюбі з відповідачем у них народилась донька [PERSON] [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області шлюб між сторонами розірвано, малолітню дитину - [PERSON] [INFO], залишено проживати з матірю. 31.03.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції видано [PERSON] свідоцтво про розірвання шлюбу. Позивач отримала запрошення від Римо-католицької парафії Матері [PERSON] 32-005 Нєполоміце від 20.03.2005 року для підготовки в Івано-Франківську Всесвітніх [PERSON], що повинні відбутися в Кракові. Проте, батько дитини добровільної згоди для виїзду за кордон не надає, що суперечить її інтересам. За вказаних обставин просить суд надати дозвіл надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька [PERSON] на період з 01.07.2015 року по 01.07.2018 року . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Додатково суду пояснила, що дитина проживає разом із нею на підставі рішення суду, яке просила долучити до матеріалів справи. Позивач має намір здійснювати щороку тимчасові поїздки з дитиною за межі України для оздоровлення та розвитку останньої. Зазначила, що упродовж двох останніх років батько дитини зовсім не цікавиться життям та інтересами доньки. Гарантує, що забезпечить повернення із-за кордону дитини в її супроводі в Україну, а перебування дитини за кордоном не перевищуватиме 30 календарних днів упродовж року. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні пояснила, що органом опіки і піклування вживалися заходи для виклику батька з метою зясування його позиції щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, однак пояснень від батька дитини щодо спору орган так і не отримав. Не заперечила щодо тимчасового виїзду дитини за кордон на літній період, оскільки це відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її оздоровленню та всесторонньому розвитку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення та конвертами, що повернулися у звязку із закінченням терміну зберігання, які містяться в матеріалах справи, будь-яких заяв від нього не надходило. З урахуванням положень ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виїзду неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька у супроводі матері. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є колишнім подружжям. Шлюб їх розірвано на підставі рішення суду від 05.04.2006 року, копію якого надано в судовому засіданні позивачем та долучено до матеріалів справи. Після розірвання шлюбу малолітню дитину [PERSON], [INFO], залишено на проживанні з матірю. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 31.03.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №181 від 31.03.2009 року (а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-НМ №196192 від 03 березня 2004 року, що видане відділом РАЦС Івано-Франківського МУЮ (а.с. 7) сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO] Метою виїзду позивача та дитини за кордон є тимчасовий виїзд дитини до країн Євросоюзу з метою всестороннього розвитку дитини та її оздоровлення. Як вбачається із запрошення Римо-католицької парафії Матері [PERSON] Розаріїю Нєполоміце від 20.03.2005 року, парафія Матері [PERSON] Нєполоміце просить видати безкоштовні багаторазові шенгенські візи на три роки та зобовязується забезпечити проживання та харчування особам, зазначеним у додатку, у тому числі [PERSON], [INFO]. Всесвітніх [PERSON] повинні відбутися в Кракові у 2016 році, а молитовноорганізаційні зустрічі плануються на 2015, 2016 та 2017 роки. (а.с. 8-9). Відповідно до ч.1, ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, що уповноважені ними. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і вїзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до п.п.2,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57 визначено, що виїзд за межі України громадян , які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню. На виконання ст.7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини , їх тимчасового затримання та вилучення (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 №380). Пунктом 17 вказаних Правил передбачено, що відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. Також відповідно до абз.6 п.5 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що затверджено постановою Верховної Ради України №719-V від 23.02.2007 , друга пята сторінки паспорта громадянина України для виїзду за кордон призначені для особливих відміток, зокрема, для внесення відомостей про дітей, які виїжджають за кордон разом з предявником паспорта без відповідних документів, даних про місце проживання (за клопотанням громадянина може бути зазначено номер телефону, групу крові та резус-фактор). Таким чином, системний аналіз чинного законодавства щодо порядку виїзду дитини за кордон свідчить про те, що для виїзду за кордон дитини у супроводі одного з батьків необхідна нотаріально засвідчена згода іншого з батьків, у такому разі виготовлення окремого проїзного документа для дитини не передбачено, а виїзд здійснюється на підставі відмітки у паспорті громадянина України для виїзду за кордон про дітей, що виїжджають за кордон разом з предявником паспорта. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Будь-яких правових норм щодо необхідності отримання згоди другого з батьків на виготовлення візи для виїзду неповнолітньої дитини за кордон у супроводі іншого з батьків, а також можливості надання у судовому порядку дозволу на виготовлення візи у разі відсутності такої згоди другого з батьків в аналізованих нормах чинного законодавства України не міститься. Жодних аргументів щодо необхідності отримання дозволу суду на виготовлення візи не наведено і позивачем ні в позовній заяві, ні під час розгляду справи по суті. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідач [PERSON] добровільно не надає згоди на виїзд неповнолітньої дитини за кордон. Позиція відповідача в спірних правовідносинах судом розцінюється такою, що не відповідає інтересам дитини. Тому такий дозвіл слід надати позивачу. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Як вбачається із копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, виданого на імя [PERSON], [INFO] серії ЕR646203, на сторінці для особливих відміток внесено відомості про дитину [PERSON], [INFO] (а.с.- 19). Позивач просить надати їй надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька упродовж трьох років, в той же час у судовому засіданні вказує про достатній період перебуванням дитини за кордоном - 30 календарних днів. Враховуючи те, що [PERSON], [INFO], є дитиною шкільного віку, а тому потребує забезпечення права на отримання, то суд вважає за можливе надати дозвіл на виїзд дитини за межі України виключно у період шкільних канікул, що не створить істотних перешкод в отриманні дитиною освіти чи суттєво обмежить право на її отримання. Термін подорожі за межі України тривалістю до 30 днів є достатнім для повноцінного відпочинку, оздоровлення та всестороннього розвитку дитини і ніяким чином не обмежить відповідача як батька в правах щодо дитини, так як виїзд за кордон має тимчасовий характер, та не стосується питання визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як установлено під час розгляду справи, позивач має намір на виїзд з малолітньою дитиною у країну Польща, та/або Республіку Болгарія, та/або Федеративну Республіку Німеччина, та/або Угорську Республіку, та/або Словацьку Республіку, та/або Чеську Республіку, та/або Італійську Республіку та будь-яких інших країн Шенгенської угоди, на періоди з 01.07.2015 року по 01.07.2018 року тривалістю перебування дитини за кордоном не більше 30 календарних днів, згоду на такий виїзд батько дитини відмовився надати, що суперечить інтересам дитини. За таких обставин суд вважає за доцільне надати дозвіл на виїзд [PERSON] в країну Польща, та/або Республіку Болгарія, та/або Федеративну Республіку Німеччина, та/або Угорську Республіку, та/або Словацьку Республіку, та/або Чеську Республіку, та/або Італійську Республіку та будь-яких інших країн Шенгенської угоди, на періоди з 01.07.2015 року по 01.07.2018 року тривалістю перебування дитини за кордоном не більше 30 календарних днів впродовж кожного року в період шкільних канікул, в супроводі матері [PERSON] без згоди батька [PERSON] З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. На підставі вищенаведеного, відповідно ст.ст. 2, 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, п.п.2,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, п.п. 17, 18, 19 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджених постановою Кабінету Міністрів № 231 від 31.03.1995 року, ч.ч.1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, ч.1, ч.3 ст. 313 ЦК України, ст. 60 ЦПК України,

Outcome: partial