Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнила та обґрунтовувала тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 52,2 кв.м, з яких житлова площа складає 26,1 кв.м, допоміжна - 19,5 кв.м, та площа літніх приміщень складає 6,6 кв.м, літня кухня площею 18,7 кв.м, сарай площею 8,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом є позивач та відповідач. Їх мати - [PERSON] померла [INFO] . Позивач звернулась до Першої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак в отриманні свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, в зв`язку з тим, що при реєстрації права власності на спадкове майно, а саме: 1/2 частки вищевказаного житлового будинку, спадкоємцем якої є [PERSON] , не були внесені господарчі побудови та будівлі житлового будинку, а також не вказані житлова та загальні площі. У зв`язку з неможливістю іншим чином захистити свої порушені права, позивач просить суд: визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими побудовами, а саме: житловий будинок загальною площею 52,2 кв.м, з яких житлова площа - 26,1 кв.м, допоміжна площа 19,5 кв.м та площа літніх приміщень складає 6,6 кв.м, літня кухня площею 18,7 кв.м, сарай площею 8,9 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого Четвертою криворізькою державною нотаріальною конторою 19 вересня 1959 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3902 та акту прийняття в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Центрально-Міської ради народних депутатів від 16.05.1980; визнати за позивачем, як спадкоємцем в порядку спадкування за законом першої черги, після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 52,2 кв.м, з яких житлова площа - 26,1 кв.м, допоміжна площа - 19,5 кв.м та площа літніх приміщень складає 6,6 кв.м, літня кухня площею 18,7 кв.м, сарай площею 8,9 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилась. Від представника позивача - адвоката Попова Є.В. надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник відповідача виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті радив судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути заяву за його відсутності, зазначивши, що при вирішенні позовних вимог покладається на думку суду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дослідивши матеріали даної справи, а також матеріали справи № 216/650/16-ц, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №217 (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 395977 (а.с. 6) вбачається, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому за життя нерухоме майно - житловий будинок з господарськими побудовами за адресою: [ADDRESS] . З заявами про прийняття спадщини після смерті померлого [PERSON] до Першої Криворізької державної нотаріальної контори звернулися 16.08.2011 позивач [PERSON] та 20.06.2012 відповідач [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи №549-2011 (а.с. 58, 65). Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 року (а.с. 40-41) визнано за [PERSON] , [INFO] , як спадкоємцем в порядку спадкування за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, а саме: житловий будинок загальною площею 53,284 кв.м., з яких основна частина - 45,747 к.вм., прибудова - 7,537 кв.м., сарай площею 19,329 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори від 02.12.2017 (а.с. 79) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на її ім`я за законом після смерті [INFO] [PERSON] , з тих підстав, що з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що реєстратором при реєстрації права власності на спадкове майно, а саме: 1/2 частки вищевказаного житлового будинку, спадкоємцем якої є [PERSON] , не були внесені господарчі побудови та будівлі житлового будинку, а також не вказані житлова та загальна площі, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 року в частині визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, а саме: житловий будинок загальною площею 53,284 кв.м, з яких основна частина - 45,747 кв.м, прибудова - 7,537 кв.м, сарай площею 19,329 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого Четвертою Криворізькою державною конторою 19.09.1959, згідно з рішенням виконкому Центрально-Міської районної ради депутатів трудящихся №24 від 29.07.1959 року та акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконкому Центрально-Міської районної Ради народних депутатів від 16.05.1980 року - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 року змінено в частині зазначення дати народження [PERSON] , зазначивши її [INFO] . Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 року змінено в частині технічних характеристик будинку [ADDRESS] , зазначивши його житлову площу 26,1 кв.м. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Так, згідно з договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого Четвертою Криворізькою державною конторою 19.09.1959, згідно з рішенням виконкому Центрально-Міської районної ради депутатів трудящихся №24 від 29.07.1959 року, та актом прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконкому Центрально-Міської районної Ради народних депутатів від 16.05.1980 та технічного паспорту (а.с. 84-86, 87-88, 7-9) [PERSON] належав житловий будинок загальною площею 52,2 кв.м, з яких житлова площа - 26,1 кв.м, допоміжна площа - 19,5 кв.м та площа літніх приміщень складає 6,6 кв.м, літня кухня площею 18,7 кв.м, сарай площею 8,9 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . З рішення виконкому Криворізької міської Ради депутатів і трудящих від 28.10.1975 р. №350 «Про впорядкування назв площ, вулиць та провулків у місті» вбачається, що адресу змінено з « [ADDRESS] ». Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайнім засобом захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок загальною площею 52,2 кв.м, з яких житлова площа - 26,1 кв.м, допоміжна площа - 19,5 кв.м та площа літніх приміщень складає 6,6 кв.м, літня кухня площею 18,7 кв.м, сарай площею 8,9 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , з підстав, не заборонених законом, позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою, а її право власності на спадкове майно, як спадкоємця, не визнається, суд вважає заявлені позовні вимоги щодо визнання за нею права власності на 1/2 частку спірного майна законними та обґрунтованими, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Така позиція узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена в листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Разом з цим, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів, судом не встановлено підстав для визнання за позивачем право власності на спірний житловий будинок з господарськими побудовами, на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого Четвертою криворізькою державною нотаріальною конторою 19 вересня 1959 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3902 та акту прийняття в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Центрально-Міської ради народних депутатів від 16.05.1980, оскільки відповідно до зазначених правовстановлюючих документів власником є [PERSON] . Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial