Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач звернувся з цим позовом до суду до [PERSON], в якому просить стягнути з нього на свою користь заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 24524,75 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 21245,27 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 2550,12 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 729,36 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що [PERSON]І, отримавши грошові кошти в сумі 52569,92 грн. за кредитним договором від 17 листопада 2010 року, не виконує належним чином зобовязання за ним, внаслідок чого станом на 16 квітня 2015 року утворилась заборгованість на вказану вище суму. В судове засіданні сторони не зявилися - від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона просить також стягнутим з відповідача витрати на сплату послуг за розміщення оголошення в газеті у розміри 64, 62 грн., була не проти розгляду справи в заочному порядку у випадку неявки до суду відповідача. - відповідач [PERSON] про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином: через оголошення в газеті « Урядовий курєр» від 18 вересня 2015 року № 172, але він не повідомив суд про причину своєї неявки, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, у звязку з чим ухвалою суду від 28 вересня 2015 року суд вирішив розглянути справу у заочному порядку. Згідно до ст.ст. 10,11,60 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином в строки встановлені договором або законом. У разі невиконання, або неналежного виконання зобовязань в односторонньому порядку, сторона винна в порушенні зобовязання повинна нести цивільну відповідальність відповідно умов договору або закону. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] 17 листопада 2010 року був дійсно укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 52569,92 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Заявою про видачу кредиту [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. В матеріалах справи відсутні докази про припинення дії договору, тому строк дії його не припинявся. Згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за користування кредитом та інше. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 16 листопада 2015 р. вбачається, що відповідач не належним чином виконував свої зобовязання стосовно повернення кредиту, що свідчить про порушення умов договору боржником. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі порушення позичальником умов кредитного договору, де встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами в разі прострочення повернення чергової частини боргу позикодавець вправі вимагати дострокового повернення позики, що залишилася зі сплатою процентів, а також вимагати розірвання цього договору. Застосовуючи наведену вище норму закону до спірних правовідносин, суд вважає обґрунтованими вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 21245,27 грн., та заборгованості по процентам за користування кредитом 2550,12 грн. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії за користування кредитом 729,36 грн., суд вважає необхідним зазначити таке. Положеннями ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач мешкає у населеному пункті, внесеному до переліку, на території якого проводиться антитерористична операція (див. розпорядження КМУ №1053 від 30 жовтня 2014 року) Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 14 квітня 2014 року позивачем відповідачу не нараховувалась заборгованість по комісії, тому нарахування її [PERSON] на суму 729,36 грн. після зазначеної дати є незаконним. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі з договорів. Згідно зі ст. 526 ЦК України\~\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~\~610 ЦК України\~\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна заява банку підлягає частковому задоволенню, оскільки сукупність добутих у суді доказів вірогідно підтверджує її законність і обґрунтованістьу частини стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 21245,27 грн., та заборгованості по процентам за користування кредитом 2550,12 грн., таким чином, враховуючи наведене, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача на загальну суму 23795,39 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, враховуючи, що позов позивача задоволений частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог 237,95 грн., та у повному обсязі витрати на розміщення оголошення в газеті про виклик відповідача в сумі 64,62 грн., усього 302,57 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial