Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з затримкою видачі трудової книжки з вини відповідача в розмірі 18 657,60 гривень; стягнути з Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2013 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Голубівської сільської ради про поновлення на роботі відмовлено у зв'язку із закінченням строку трудового контракту, рішення Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 5-4/УІ від 16 березня 2011 року «Про дострокове розірвання контракту з керівником КП «Надія» та звільнення із роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України» визнано незаконним, стягнуто з Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 69611,92 гривень та моральну шкоду в розмірі 500,00 гривень. 25 липня 2013 року вона звернулася до Голубівської сільської ради Новомосковського району з письмовою заявою, до якої долучила трудову книжку, в якій просила скасувати в трудовій книжці запис № 26 про звільнення у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків і виконати інший запис щодо звільнення у зв'язку з закінченням строку дії контракту для можливості працевлаштування на іншій роботі. 20 листопада 2013 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2013 року було виконано, та в трудову книжку позивача внесено запис за № 27 про те, що «Запис № 26 недійсний» та запис № 28 «Звільнена 11 жовтня 2012 року за ч. 2 ст. 36 КЗпП України в зв'язку з закінченням строку трудового контракту». Трудову книжку повернуто позивачу 26 листопада 2013 року. Вказуючи на те, що відповідач незаконно утримував у себе трудову книжку позивача протягом семи місяців, тому була позбавлена реальної можливості працевлаштуватися в іншому місці. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача суд доходить до наступного. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2013 року з урахуванням ухвали від 24 квітня 2013 року, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2011 року скасовано, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Голубівської сільської ради про поновлення на роботі відмовлено у зв'язку із закінченням строку трудового контракту, рішення Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 5-4/УІ від 16 березня 2011 року «Про дострокове розірвання контракту з керівником КП «Надія» та звільнення із роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України» визнано незаконним, стягнуто з Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 69611,92 гривень та моральну шкоду в розмірі 500,00 гривень /а.с.7-9, 10/. 21 травня 2013 року видано виконавчі листи по справі про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 69611,92 гривень та моральної шкоди в розмірі 500,00 гривень /а.с.18, 19/. 25 липня 2013 року позивач звернулась до Голубівської сільської ради Новомосковського району з заявою про внесення змін до трудової книжки та про сплату заборгованості, до якої долучено трудову книжку, та просила скасувати у ній запис № 26 і виконати інший запис, а саме: «Звільнена у зв'язку з закінченням строку дії контракту», щоб дало останній можливість спокійно працевлаштуватися на іншу роботу та отримувати заробітну плату /а.с.11/. Листом відповідача від 23 серпня 2013 року за № 02-21/352, надано відповідь про звернення останнього до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Повідомлено, що сільською радою будуть прийняті відповідні дії після отримання відповіді /а.с.12/. 17 жовтня 2013 року позивачем подано заяву до відповідача з проханням скасувати запис № 26 у трудовій книжці та виконати інший запис, а саме: «Звільнена у зв'язку з закінченням строку дії контракту», та повернути трудову книжку з новим записом /а.с.14/. 14 листопада 2013 року за № 02-21/509, на письмове звернення позивача від 17 жовтня 2013 року відповідачем надано відповідь, що в рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2013 року по справі № 2-2837/11 не зазначено про скасування запису № 26, рекомендовано звернутися до суду за роз'ясненнями для проведення даного запису /а.с.15/. Відповіддю Новомосковської міжрайонної прокуратури від 02 жовтня 2013 року за № 75р-1267с-вих/13, позивача повідомлено, що питання про зміну дати та підстав її звільнення, як керівника КП «Надія» виноситься на розгляд сесії Голубівської сільської ради 20 листопада 2013 року. 20 листопада 2013 року відповідачем до трудової книжки позивача внесено запис за № 27 про визнання недійсним запису № 26, згідно якого останню звільнено у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, внесено запис № 28, згідно якого позивача звільнено 11 жовтня 2012 року за ч. 2 ст. 36 КЗпП України в зв'язку з закінченням строку трудового контракту. Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, Трудову книжку було повернуто [PERSON] на руки 26 листопада 2013 року секретарем Голубівської сільської ради [PERSON], про що позивач зробила власний напис про отримання трудової книжки в журналі обліку вихідної документації та поставила свій підпис. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. У відповідності до ч.3 ст.235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно ч.4 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» оскільки згідно зі ст. 235 КЗпП України оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Згідно п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження), а відповідно до ч. 5, 6 п. 4.1 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. В судовому засіданні позивач зазначила, що відповідачем їй видано трудову книжку із записом про звільнення у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків. З метою внесення виправлень до трудової книжки щодо причин звільнення позивач 25 липня 2013 року разом із позовною заявою надала трудову книжку відповідачу. Водночас, доказів того, що з моменту звернення до відповідача 25 липня 2013 року відповідач не надавав змоги позивачу отримати її трудову книжку без внесених виправлень суду не надано, як не надано доказів і того, що позивач намагалася влаштуватись на іншу роботу та їй було відмовлено. Фактично, з моменту отримання копії трудової книжки до 25 липня 2013 року, позивачу нічого не заважало здійснити спробу працевлаштуватися за трудовою книжкою і одночасно із цим подавати скарги, звернення, позовні заяви про вирішення трудового спору. Згідно п. 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників: у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Дана норма передбачає можливість внесення виправлень у трудову книжку вже підчас роботи працівника на новому місці роботи. До того ж, КЗпП України не передбачає такої підстави для відмови в прийнятті особи на роботу як неправильно внесені записи у трудову книжку Посилання на те, що відповідач протягом семимісячного строку належним чином не оформлював зміни в трудову книжку та порушив процедуру внесення в трудову книжку даних, пов'язаних із виправленням записів про звільнення, свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини, пов'язані із виправленням записів про звільнення, але не пов'язані із затримкою видачі трудової книжки. Внаслідок викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов`язаного із затримкою видачі трудової книжки задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди, то оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди, та завдану матеріальну шкоду відповідач пов`язує саме із незаконним звільненням, яке було предметом розгляду в цивільній справі №2-2837/11, тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди за затримку видачі трудової книжки задоволенню не підлягають. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed