Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказала, що 25 грудня 2004 року вона з [PERSON] уклала шлюб, зареєстрований виконкомом Слов'яносербською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис №04. Від вказаного шлюбу вони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, проживають окремо, у теперішній час вони сумісне господарство не ведуть, тому, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судове засідання позивач не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, майновий спір відсутній, просить неповнолітніх дітей залишити проживати разом з нею, після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав через канцелярію суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, та просить їх задовольнити, не заперечує, щоб після розірвання шлюбу неповнолітні доньки проживали з матір'ю. Майнового спору немає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 25 грудня 2004 року виконкомом Слов'яносербською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис №04. Від спільного життя мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сумісне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені, тому позивач звернулась до суду з даним позовом. За змістом ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 65 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони не ведуть сумісного господарства, позивач не бажає зберегти шлюб та сім'ю, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», що підтверджується її заявою. На підставі ч.1 ст.160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи, що сторони дійшли згоди стосовно місця проживання дитини, суд вважає можливим залишити проживати малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з матір'ю. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Ухвалою судді від 07.09.2018 року, відповідно до ч.1 ст.136 ЦПК Ураїни, позивачці відстрочено сплату судового збору в сумі 704,80 грн. до ухвалення судового рішення по справі. В порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 704,80 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України на користь держави. Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе позов задовольнити, шлюб розірвати, що не протирічить ст.110, 112 СК України. На підставі ст.ст. 12, 81, 200, 206, 263, 265, 268ЦПК України, суд,-

Outcome: approved