Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом про визнання права власності на спадкове майно, в якому вказує, що матері [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (колишній колгоспний двір) в с.Хоростець, вул.Центральна, 368, Козівського району Тернопільської області. Право власності на будинок не оформлялося. [PERSON] була єдиним членом колгоспного двору. 16 серпня 2012 року [PERSON] склала заповіт, заповіла [PERSON] все належне майно. 30 квітня 2015 року [PERSON] померла. [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на будинок не оформлялось. Просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок (А) загальною площею 50,2\~м.кв., житловою площею 36,9\~м.кв., сарай (Б) площею 41,7\~м.кв., сарай (Г) площею 16,3\~м.кв. в с.Хоростець, вул.Центральна, 368, Козівського району, Тернопільської області. В судовому засіданні представник позивача згідно договору про надання правової допомоги від 01 березня 2016 року позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада в судове засідання подала відзив на позов, згідно якого не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON], просить справу розглядати за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, приймаючи до уваги відзив на позов відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (колишній колгоспний двір) в с.Хоростець, вул.Центральна, 368, Козівського району Тернопільської області, підтверджується довідкою Козівського РБТІ №55 від 31 липня 2015 року (а.с.5). Право власності на будинок не оформлялося. Згідно виписки з погосподарської книги станом на 15 квітня 1991 року №299 від 10 липня 2015 року, інших членів колгоспного двору крім [PERSON] не було (а.с.8). 16 серпня 2012 року [PERSON] склала заповіт, заповіла [PERSON] все належне майно (а.с.3). 30 квітня 2015 року [PERSON] померла, підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №182713 (а.с.2). Згідно довідки [PERSON] сільської ради №300 від 10 липня 2015 року із [PERSON] на час смерті ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.4). [PERSON] звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, підтверджується відмовою нотаріуса №97/01-16 від 29 лютого 2016 року (а.с.11). Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно п.6 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Оскільки визнання позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності слід задовольнити. На підставі викладеного

Outcome: approved