Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач звернулась до відповідача з позовною заявою, в якій просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] , з боку відповідача, шляхом визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та дана квартира належить їй згідно свідоцтва про право власності від 12 вересня 2003 року. Позивач вказує, що у зазначеній квартирі зареєстровані вона та її син - відповідач, який проживає за кордоном. У зв`язку з тим, що відповідач в квітні 2017 року переїхав до Росії, позивач втратила з ним зв`язок. Відповідач з квітня 2017 року не проживає за місцем своєї реєстрації, житлом не цікавиться, не сплачує комунальні послуги, також речей, які б належали відповідачу, у квартирі немає, його місце проживання позивачу не відоме, як і засоби зв`язку з ним. Таким чином, відповідач не проживає у належній позивачу квартирі з 2017 року, тобто більше трьох років, не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку, чим ущемляє права позивача, як власника житла. Враховуючи викладене, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи згоду позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить слухати справу без його участі. Вислухавши позивача, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Позивач є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7, 8, 24-25). За вищевказаною адресою відповідач зареєстрований з 11 березня 2005 року (а.с.6, 23). З акта КП «Жилсервіс-2» ДМР вбачається, що відповідач дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак з 01 квітня 2017 року він виїхав до Росії (а.с.16). Актом про не проживання від 24 червня 2020 року встановлено, що відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає з квітня 2018 року, його місцезнаходження невідоме (а.с.17). Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Частиною 3 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою позивача з 2001 року та достовірно знає, що вона завжди проживала одна, в квартирі позивача буває часто, але відповідача чи його речей жодного разу там не бачила. Допитана в судовому засідання в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача з 2002 року, в квартирі позивача буває часто, так як надавала їй медичні послуги, та знає, що вона завжди проживала одна, чоловічих речей чи відповідача там ніколи не бачила. Повідомила, що одного разу намагалися знайти відповідача, коли позивач перебувала в лікарні, але пошуки нічого не дали. Дослідженими в судовому засіданні доказами поважні причини відсутності відповідача за місцем реєстрації не встановлені. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад один рік без поважних причин, спроб вселитися не робив і ніхто не перешкоджав його проживанню або вселенню до неї, а тому вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законними та обґрунтованими. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 840,80 грн (а.с.1).

Outcome: approved