Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати зареєстрований з відповідачем шлюб, в якому вони мають одну малолітню дитину, з підстав, визначених ст.112 СК України. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя, втрати почуття любов та порозуміння між подружжям, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просила розірвати шлюб. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 21.01.2021 р. матеріали вищевказаного позову передані для розгляду судді Рибалці Ю.В.. Провадження у справі відкрито ухвалою від 27.01.2021 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До початку судового засідання позивачка подала письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, позов задовольнити та розірвати шлюб. На позовних вимогах наполягає. До початку судового засідання відповідач подав письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутністю, проти розірвання шлюбу не заперечував, просив ухвалити відповідне рішення. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу Українии побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 жовтня 2016 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2476, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.10.2016 р., оригінал якого міститься в матеріалах справи. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами, станом на липень 2020 року, фактично припинені через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи та місця проживання дитини не має. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, виходячи з такого. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, зазначивши в позові про те, що заперечує проти примирення з відповідачем. Також під час перебування справи в провадженні суду позивач не висловив свого наміру на збереження сім`ї з відповідачем та подав на судове засідання заяву, в якій наполягав на розірванні шлюбу. Фактично, шлюбні відносини між сторонами припинені певний час більше двох років, дитина проживає з позивачем, а тому, враховуючи принцип добровільності шлюбу, надання строку на примирення буде суперечить принципам моралі та інтересам позивача. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 11 жовтня 2016 року № 2476, складеному Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. На підставі викладеного,

Outcome: approved