Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач звернувся із позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який вчинено 20.08.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, яким стягнуто на користь Відповідача 109236,76 грн. Аргументуючи позовні вимоги Позивач зазначив, що відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою серед переліків документів для здійснення виконавчого напису нотаріуса передбачалось подання оригіналу кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У позовній заяві вказує, що виконавчий напис здійснено без дотримання вимог Закону України «Про нотаріат» та без первинних документів, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості. Разом із позовною Позивач подав клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису та про забезпечення доказів по справі. В судовому засіданні представник Позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з'явилась, про місце, дату та час розгляду справи сповіщена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що нотаріус діяв в межах чинного законодавства та виконавчий напис вчинено з додержанням вимог законодавства. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Перший Київський відділ Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області пояснень не надав, про місце, дату та час розгляду справи сповіщена належним чином, причини неявки суду не повідомила, пояснень щодо позовної заяви не надав. Ухвалою суду від 27.02.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 43). Ухвалою суду від 01.03.2018 задоволено клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівні (а.с. 44). Ухвалою суду від 01.03.2018 частково задоволено клопотання представника позивача про забезпечення доказів та витребувано у Відповідача справу за кредитним договором (а.с. 46-47). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вичинено виконавчий напис 20.08.2015, який зареєстрований в реєстрі під № 4400, яким стягнуто з Позивача на користь Відповідача заборгованість в загальному розмірі 110936,27 (сто десять тисяч дев'ятсот тридцять шість) гривень 27 копійок, яка складається з залишку основної заборгованості за кредитом - 8500, 51 грн, суми заборгованості по відсоткам - 33179,00 грн, пені у розмірі 62355,03 грн, штрафу в сумі 5201,73 грн та витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису, у розмірі 1700,00 грн. Строк, за яким провадиться стягнення, становить дев'ять років вісім місяців шість днів, а саме з 24.11.2005 по 30.07.2015. Виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору № DNH4KS93100015 від 24.11.2005. (а.с. 14). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з копії кредитної справи, наданої суду Відповідачем на виконання ухвали від 01.03.2018 про забезпечення доказів, Позивач 24.11.2005 підписав заяву № DNH4KS93100015 про надання споживчого кредиту на суму 7298,80. В заяві зазначено, що строк кредитування становить 24 місяці до 21.11.2007. (а.с. 123-124). Інших документів на підтвердження надання кредитних коштів Відповідачем не надано. Суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» 16 липня 1999 року N 996-XIV. Однак таких документів Відповідачем надано не було. Отже судом не встановлено наявність безспірності заборгованості Позивача перед Відповідачем на момент вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчих написів нотаріусами врегульовано главою 14 Закону України «Про нотаріат». Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Отже суд приходить до висновку про порушення прав Позивача внаслідок вчинення виконавчого напису з порушенням щодо перевірки вимог його безспірності та після спливу строку з дня виникнення права вимоги. Що стосується посилань представника Позивача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, якою визнано незаконною та нечинною Постанову КМУ №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» як підставу для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки законодавством України не передбачено права нотаріусів вчиняти виконавчі написи на кредитному договорі, суд зазначає, що вони не можуть бути визнані судом обґрунтованими для задоволення позову, оскільки враховуючи положення ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України ( в ред., чинній на час постановлення ухвали Вищим адміністративним судом України) та п.10.2 постанови Пленуму ВАСУ від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням. Посилання у поясненнях третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини\~Михайлівни на те, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обв'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку спростовується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05 липня 2017 року у справі 6-887цс17, згідно якої з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд відхиляє доводи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про те, що відрахування нотаріусом строку вчинення виконавчого напису може здійснюватись з дня, наступного за днем направлення кредитором боржнику останньої за хронологією вимоги, оскільки ані Відповідачем, ані третьою особою не доведено направлення Позивачеві відповідної вимоги Відповідачем, а також з підстав, зазначених вище. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. В ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, Позивачем наданий ордер серії ОД № 088645 від 19.02.2018 (а.с.40), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД № 002752 від 21.10.2015, виданого Радо адвокатів Одеської області (а.с.13). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 19-02/18 від 19.02.2018 Позивач сплатив адвокату [PERSON] 7000,00 грн (а.с.39). Договором про надання професійної правничої допомоги від 19.02.2018 встановлено гонорар адвокату, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка складає 700,00 грн на 1 годину (а.с. 10-11). Згідно з попереднім розрахунком погодинної оплати послуг (роботи) адвоката [PERSON] від 22.02.2018, адвокатом надано правову допомогу на загальну суму 7000,00 грн, що складається із витраченого часу адвокатом у кількості 10 годин (а.с. 12) Частиною 6 статті 137 ЦПК передбачено, що обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на Відповідача у разі задоволення позову. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору надання професійної правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, відсутність клопотань Відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та вважає за можливе стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved