Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 15692,50 грн та пені за невчасне виконання обов`язків зі сплати аліментів в розмірі 15732,73 грн, а всього 31425,23 грн; зміни розміру аліментів з 20.05.2021 року на утримання дітей встановивши ј частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину, починаючи з 22.04.2021 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за умовами договору від 03.09.2019 року діти проживають разом з позивачем, розмір аліментів на утримання дітей становить 1500 грн на кожну дитину щомісячно в безготівковій формі не пізніше 28 числа місяця, за який здійснюється оплата. Станом на листопад 2020 року у відповідача утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яку [PERSON] безпідставно вважає відсутньою та ототожнює з іншими, визначеними договором витратами. З дня укладення договору минуло півтори роки та на сьогодні визначена договором сума аліментів становить майже мінімальну встановлену законом, матеріальний стан відповідача покращився, а витрати на утримання дітей суттєво збільшилася. 12.07.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні докази наявності заборгованості зі сплати аліментів; відповідач виконує в повному обсязі умови договору, утримує дітей, сплачує аліменти, регулярно, систематично бере участь у додаткових витратах на дітей; станом на липень 2020 року загальна сума аліментів, яка мала бути сплачена становила 33000 грн, переплата складала 26775 грн, станом на квітень 2021 року переплата по аліментам складала 2775 грн; відповідачем забезпечується виплата дітям аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, здійснюється повна оплата додаткових витрат на дітей; правових підстав для збільшення розміру аліментів на дітей з урахуванням повного забезпечення дітей батьком, не має; твердження позивача про отримання винагороди відповідачем при виконанні обов`язків арбітражного керуючого у справах про банкрутство не в повній мірі відповідає дійсності. 13.07.2021 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву про стягнення з [PERSON] суми грошових коштів в розмірі 169552,08 грн, з яких: оплата додаткових витрат на двох дітей - 142879,38 грн, індексу інфляції 187475,83 грн, три відсотки річних - 7926,87 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за умовами договору визначено, що щомісяця мати сплачує 50% суми додаткових витрат на дітей, сплачених батьком. Батько дітей виконує в повному обсязі умови договору, утримує доньок, систематично бере участь у додаткових витратах на дітей, проте мати дітей не відшкодувала у добровільному порядку 50% суми, витрачених батьком на дітей. 02.08.2021 року [PERSON] подала відповідь на відзив, зазначила, що відповідач перекручує дійсні обставини справи, з наданих квитанції не вбачається, що продукти куплені саме для дітей; поділ спільного майна подружжя та обов`язок утримувати дітей жодним чином не пов`язані; з доводів відзиву вбачається, що дійсно витрати на утримання дітей в рази перевищують сплачувані та передбачені договором аліменти. Ухвалою суду від 04.08.2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на неповнолітніх дітей прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості з аліментів, пені та зміну розміру аліментів. 18.08.2021 року [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки батьком дітей самостійно прийнято рішення про здійснення відповідних витрат без узгодження з матір`ю; додаткові витрати на дітей може стягнути лише той з батьків, з ким проживає дитина; додані чеки не свідчать про придбання [PERSON] даного товару саме дітям та фактичну передачу такого товару дітям. 02.09.2021 року представником [PERSON] подано відповідь на відзив за зустрічним позовом з зазначенням, що договір про визначення місця проживання дітей, умов утримання та участі батьків у їх утриманні не був розірваний, визнаний недійсним, припинений, умови договору не змінювались, впродовж дії договору тягар сплати аліментів та інших витрат взяв на себе батько дітей, витрати на дітей здійснювались чітко за погодженням з матір`ю; витрати на дітей, 50% яких підлягають відшкодуванню, узгоджувались шляхом листування у вайбері, шляхом телефонних перемовин, шляхом листування у електронній пошті. 28.10.2021 року [PERSON] подано пояснення із зазначенням, що офіційного листування з боку батька про врегулювання питання про додаткові витрати на дітей до матері не надходило. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги первісної позовної заяви та заперечували у задоволенні зустрічної позовної заяви, відповідач його представник просили задовольнити зустрічну позовну заяву та відмовити у задоволенні первісного позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року (справа № 134/192/17). Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 23.09.2019 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір при визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні. За умовами договору діти будуть проживати разом з матір`ю. Згідно п.2.1.1 договору батько зобов`язаний щомісячно сплачувати матері кошти на утримання дітей (аліменти) в сумі 1500 грн на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Зазначені кошти повинні перераховуватись щомісячно в безготівковій формі на банківські платіжні карти матері або банківські платіжні карти, які відкриті на ім`я дітей не пізніше 28 числа місяця, за який здійснюється оплата. Якщо сума аліментів перераховується на платіжні картки матері, вона зобов`язана в той же день надати письмову розписку про отримання аліментів та відсутність претензій. За умовами п.2.2 договору батько має право за власним бажанням додатково надавати кошти на витрати, пов`язані з утримання. Згідно п.2.3.2 щомісяця мати сплачує 50% від сум, витрачених батьком, на утримання дітей (сплата за навчальний процес, спортивні секції, туристичні поїздки, одяг, іграшки, підручники тощо), якщо придбання даних речей та послуг погоджено з матір`ю завчано та підтверджено розрахунковими документами. У випадку самостійного прийняття батьком рішення щодо будь-яких витрат, мати звільняється від обов`язкового відшкодування коштів. Відшкодування витрат відбувається після надання батьком оригіналів розрахункових документів протягом 5 банківських днів в безготівковій формі на банківські платіжні карти батька. Якщо відшкодування витрат відбуваються на платіжні картки батька, він зобов`язаний у той же день надати письмову розписку про отримання відшкодування та відсутність претензій. До витрат не може бути віднесено витрати батька на придбання та обслуговування житла, в якому він мешкає або буде мешкати протягом усього часу, витрати на обслуговування та експлуатацію автотранспорту додаткове витрачання коштів на продукти (не стосується аліментів), відвідування ресторанів, барів, кафе, розважальних центрів, подій та будь-яких заходів стосовно особистого духовного та фізичного розвитку тощо. Сума витрат може надаватись матір`ю грошовими коштами, за домовленістю сторін, після надання батьком оригіналів розрахункових документів протягом 5 банківських днів, при цьому батько зобов`язаний у момент передачі коштів, надати письмову розписку про відшкодування витрат та відсутність претензій. Вирішуючи питання щодо зміни розміру аліментів, визначених умовами договору, суд враховує, що відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1,2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Так, відповідач має задовільний стан здоров`я, працездатний, інвалідності відсутні, не має тяжких захворювань (відсутні доказів, які могли б спростувати встановлені дані факти), інших осіб на утриманні не має. Виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що діти позивача проживають разом із нею, суд вважає вимоги позивача про зміну розміру аліментів з твердої грошової суми та частку від доходу відповідача на утримання дітей правомірними. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 ст.183 СК України передбачено, що розмір аліментів на одну дитину становить - одну чверть, на двох дітей - одну третину, на трьох і більше дітей - половину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Щодо тверджень позивача про зміни матеріального стану відповідача, а відтак необхідності збільшення розміру аліментів суд зазначає, що згідно наданих декларацій за 2019 рік сума чистового оподаткованого доходу складає 78788,90 грн, сума одержаного доходу складає 371312,50 грн, за 2020 рік сума одержаного доходу складає 937310,50 грн, також має у власності нерухоме та рухоме майно. Згідно довідки про доходи [PERSON] за період з 15.10.2020 року по 17.05.2021 рік працювала секретарем судового засідання та отримала за лютий 2021 року заробітну плату у розмірі 7469,88 грн, даних щодо розміру доходу за інший період часу суду не надано. Разом з тим, нормою ст.180 СК України визначено обов`язок обох батьків в утриманні дітей, а не лише відповідача або позивача. Враховуючи, що ч.1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, при цьому, відповідно до ч.5 ст.183 СК України, розмір аліментів на двох дітей - одну третину, а також беручи до уваги, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, встановленого прожиткового мінімуму на дітей, суд приходить до висновку в частині зміни розміру аліментів на утримання дітей, слід задовольнити частково та стягувати аліменти із відповідача на утримання дітей в примусовому порядку в розмірі 1/3 частині всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину оскільки позивачем не наведено обґрунтованості заявленого розміру аліментів у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, не наведено розрахунку щомісячних витрат та доказів їх здійснення. Щодо наявності у [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів, визначених договором, суд зазначає наступне. Так, [PERSON] зазначає, що заборгованість за сплати аліментів становить 15692,50 грн та складається: 2020 рік - листопад 2192,50 грн, грудень 3000 грн; 2021 рік - грудень 3000 грн, лютий 3000 грн, березень 1500 грн, квітень 300 грн. У судовому засіданні позивачем не заперечувалось отримання грошових коштів в рахунок сплати аліментів згідно наданих відповідачем копій квитанцій та розписок, а відтак відповідачем своєчасно виконані умови договору по сплаті аліментів у розмірі 1500 грн на дитину. Таким чином вимоги позивача про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені за невчасне виконання обов`язків необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Щодо періоду зміни розміру стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Дійсно, за змістом ч.1 та ч.2 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Разом з тим, сторонами умовами договору вже визначений розмір аліментів на утримання дитини та судом вирішується питання зміни розміру аліментів на утримання дітей. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, аліменти на утримання дітей у зміненому розмірі підлягають застосуванню з дня набрання рішенням законної сили, а не з дня подання позовної заяви. Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне. Як зазначено вище, умовами договору передбачено сплату матір`ю 50% від сум, витрачених батьком, на утримання дітей, якщо придбання даних речей та послуг погоджено з матір`ю завчано та підтверджено розрахунковими документами. У випадку самостійного прийняття батьком рішення щодо будь-яких витрат, мати звільняється від обов`язкового відшкодування коштів. Відповідачем за зустрічним позовом у судовому засіданні та відзиві на позовну заяву заперечується узгодження понесених позивачем за зустрічним позовом витрат. Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1,3,4 ст.83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У якості доказу узгодження понесених витрат [PERSON] подано копії квитанції та скріншоти листування у телефоні та електронною поштою. Як вбачається з тексту листування, сторонами лише обговорюються необхідність купівлі дітям одягу та взуття, проте жодного доказу, що мати дитини надала згоду на купівлю саме такої речі, саме за таку суму та саме на виконання умов п.2.3.2 договору від 23.09.2019 року суду не надано. При цьому умовами договору прямо визначено можливість батька самостійно приймати рішення щодо будь-яких витрат. Таким чином, зустрічні позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки доводи, викладені у позовній заяві, не підтверджені належними доказами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач звільнена від сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, з відповідача на користь держави підлягають до стягнення судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial