Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою в інтересах малолітнього підопічного [PERSON] до Органу опіки та піклування Виконкому Калінінського району м.Донецька, який діє в інтересах недієздатної особи [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. На обґрунтування вимог позивач вказав, що [PERSON], [INFO] є дитиною позбавленою батьківського піклування оскільки його матір [PERSON] рішенням Калінінського районного суду м.Донецька від 12.11.2003 р. визнано недієздатною, а відомості про батька в свідоцтві про народження дитини записані згідно ст..135 СК України. Позивач визначений опікуном над малолітнім племінником. Оскільки у встановленому законом порядку опікун над недієздатною [PERSON] не призначений, опіку над нею здійснює орган опіки та піклування виконкому Калінінського р-ну м.Донецька. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання підопічного, [PERSON], [INFO] у розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO], його матір'ю є [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м.Донецька. Відомості про батька в свідоцтві про народження дитини записані за статтею 135 СК України, що підтверджено довідкою органу реєстрації актів цивільного стану. Рішенням Калінінського міського суду м.Донецька від 12.11.2003 р. [PERSON] визнано недієздатною. Судовим рішенням встановлено, що [PERSON] є інвалідом другої групи за загальним захворюванням і, внаслідок хронічного психічного захворювання - параноїдальна шизофренія, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Рішенням служби по справам дітей Калінінської районної ради м.Донецька № 14 від 16.12.2013 року малолітнього [PERSON] тимчасово передано в сім'ю позивача [PERSON], а також визначено, що дитина буде проживати за адресою: [ADDRESS] до прийняття рішення виконкому про передання [PERSON] під опіку або у державну установу. Рішенням виконавчого комітету Гірницької міської ради № 15/1 від 21.02.2014 р. [PERSON] призначено опікуном над малолітнім племінником, [PERSON], що позбавлений батьківського піклування. Згідно довідки ОСББ «Фаворит-1 м.Гірник», [PERSON] проживає разом з опікуном [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. До встановлення опіки і призначення опікуна над недієздатною [PERSON] опіку над цією особою здійснює орган опіки та піклування виконкому Калінінського району м.Донецька (стаття 65 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом (частина 1 статті 39 ЦПК). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або осба, щодо якої встановлено ці обставини (частина 3 статті 61 ЦПК). Перевіривши доводи позову, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з позиції відповідності їх вимогам щодо належності та допустимості, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Правовідносини з приводу виконання сімейних обов'язків, обов'язків батьків утримувати дитину та їх звільнення від такого обов'язку регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК). Зокрема, статтею 15 СК передбачено, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов'язок особистого немайнового характеру припиняється у зв'язку з неможливістю його виконання. Майновий обов'язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун (частина 2). Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов'язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина 3). Відповідно до статті 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК). Разом із цим в статті 188 СК законодавець визначив підстави звільнення батьків від обов'язку утримувати дитину, згідно якій батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитинку тільки за рішенням суду. Аналіз цієї норми свідчить про те, що перелік підстав, за яких батьки можуть бути звільненні від обов'язку утримувати дитину, і що приведеній в ній, не є вичерпним. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правова оцінка встановлених обставин дозволяє суду прийти переконання про наявність підстав звільнення недієздатної матері, [PERSON], від обов'язку утримувати малолітнього [PERSON], оскільки ця особа є інвалідом другої групи, хворіє на хронічне психічне захворювання - параноїдальну шизофренію та єдиним джерелом її існування є пенсія по інвалідності. Крім цього, при вирішенні даного спору суд враховує те, що над недієздатною [PERSON], у встановленому законом судовому порядку, опіку не встановлено і опікуна не призначено, що безумовно унеможливлює виконання майнового обов'язку в порядку, передбаченому частиною 2 статті 15 СК, і, свідчить не на користь позивача. З огляду на вимоги статті 67 ч.4 ЦК України, за якою опікун зобов'язаний вжити заходів щодо захисту цивільних прав і інтересів підопічного, суд звертає увагу позивача на те, що він може забезпечити захист права підопічної дитини на належний життєвий рівень у спосіб, визначений розділом V Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», що регулює правовідносини з приводу підстав призначення та розміру допомоги на дітей, над якими встановлено опіку, право на яку гарантоване державою. З огляду на це, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed