Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач, звернувшись з даним позовом до відповідача, просить суд визнати ним право власності на земельну ділянку площею 0,0036 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража, розташованої по [ADDRESS] , посилаючись на те, що 24 листопада 2007 року між ним по відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу гаража [ADDRESS] , згідно якого право власності на названий гараж виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього договору, яка була здійснена 21 грудня 2007 року. Відповідно до державного акту ЯЕ №578445 від 17 липня 2007 року відповідач [PERSON] являється власником земельної ділянки розміром 0,0036 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року (відповідно до ст.377 ЦК України) переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором, а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Таким чином, оскільки на даний час приміщення гаража належить йому, а земельна ділянка, на якій гараж знаходиться, належить відповідачу, то є підстави для звернення з відповідним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але письмово повідомила суд про розгляд справи без її участі, без застосування технічних засобів, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на земельну ділянку підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але письмово повідомив суд про визнання заявленого позову та про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24 листопада 2007 року між [PERSON] по відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу гаража [ADDRESS] , що підтверджується копією зазначеного договору. Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 грудня и2007 року видно, що [PERSON] являється власником гаража [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24 листопада 2007 року. Із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №578445 від 17 липня 2007 року вбачається, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,0036 га, розташованої по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража. Із ч.1 ст.377 ЦК України видно, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. В даному випадку, суд вважає, що оскільки позивач [PERSON] набув право власності на гараж, то відповідно він повинен набути право власності і на земельну ділянку, на якій цей гараж знаходиться, а тому його позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі\~ст.120\~Земельного кодексу\~України,\~ст.377\~ЦК України,\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №7\~від 16.04.2004\~року «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ»,\~

Outcome: approved