Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 24.02.2011 р.. Свою вимогу позивач обґрунтувала тим, що її батькам: [PERSON] та [PERSON], а також племіннику [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. За життя її батько [PERSON] залишив заповіт,яким все своє майно після своєї смерті залишив їй. Її мати [PERSON] також при житті склала заповіт, яким усе належне їй майно заповідала в рівних частинах їй та онуку [PERSON]. 29.07.2007 року померла її мати [PERSON]. Однак, ані вона, ані відповідач [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON]Г спадок за заповітом після її смерті не прийняли. У звязку з чим відповідно до вимог ч.2 ст. 1223 та ст. 1261 ЦК України право на спадщину отримали спадкоємці першої черги, якими в той час були : чоловік [PERSON] та двоє доньок вона і відповідач [PERSON]. Фактично спадщину прийняв лише її батько [PERSON], таким чином його частка стала складати 2/3 частини квартири [ADDRESS]. 24.02.2011 р. помер її батько [PERSON]. Після його смерті, вона у встановлений законом строк звернулась з відповідною заявою до нотаріальної контори, однак оформити спадщину не змогла. На даний час, відповідач по справі [PERSON], яка з 11.08.2008 року проживала в спірній квартирі, на час смерті батька [PERSON] була непрацездатною особою, пенсіонеркою за віком, у звязку з чим відповідно до ст.1241 ЦК України має право на обовязкову частину половину частки,яка б призначалась їй за законом. На підставі чого, на її думку її частка в порядку спадкування складає ? частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні в якості третьої особи було визнано [PERSON], який є співвласниками спірної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В свою чергу, відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою в якій просить визнати за ним, [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на той факт, що про існування заповіту від імені [PERSON],яким вона заповідала все належне їй майно в рівних частинах йому та [PERSON] йому відомо не було. У звязку з чим він своєчасно не звернувся до нотаріальної контори після смерті [PERSON],яка померла 29.07.2007 р. Таким чином, він вважає, що є спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом на 1/6 частину квартири [ADDRESS]. Позивач в судове засідання з»явилась. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснення надала аналогічно обставинам викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання з»явилась. Проти задоволення основного позову не заперечувала. Проти задоволення зустрічної позовної заяви також не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання з»явився. Проти задоволення основного позову заперечував. Посилаючись на те, що з урахуванням заповіту від імені [PERSON] позивачу [PERSON] повинно належати 1/3 частина квартири [ADDRESS]. . Зустрічну позовну заяву підтримав. Третя особа [PERSON] в судове засідання з»явився. Проти задоволення як основного позову та зустрічної позовної заяви заперечував частково. Суд вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. В задоволенні зустрічної позовної заяви за позовом [PERSON] вважає необхідним відмовити в повному обсязі. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.02.1997 р., реєстраційний № 4-97-88279 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. 07.07.2006 року [PERSON] склала заповіт який посвідчений держаним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстраційний №3-558, відповідно до якого [PERSON] на випадок її смерті все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй належало на день смерті заповідала в рівних частинах кожному : дочці [PERSON] та онуку [PERSON]. 29.07.2007 року [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про серії 1-ВЛ № 130565. Однак, в судовому засіданні позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зазначили, що з відповідними заявами до нотаріальної контори у встановлений законом строк після смерті [PERSON] вони не звертались. При цьому, відповідач [PERSON] в обґрунтування своїх вимог по зустрічному позову зазначає, що основною підставою того, що він не звернувся до нотаріальної контори після смерті [PERSON] став той факт, що йому не було відомо про існування заповіту від імені [PERSON] Однак, суд ставиться критично до даних пояснень, так як доказів зі сторони відповідача [PERSON] в обґрунтування даного факту надано не було. Його пояснення в даній частині спростовані пояснення позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], які зазначали, що порядок розподілу квартири обговорювався в їх родині з батьками [PERSON] та [PERSON] неодноразово. Прийняття спадщини відноситься до числа субєктивних прав спадкоємця, а не до його обовязків, адже згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Необхідною умовою здійснення спадкоємцями своїх прав є чітке законодавче регулювання процедури їх реалізації. Реалізація спадкових прав охоплює кілька етапів: а) відкриття спадщини; б) прийняття спадщини; в) поділ спадщини; г) оформлення свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконав обов»язкову процедуру для реалізації своїх прав на спадкове майно, шляхом не звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою у встановлений строк, питання про поновлення строку для прийняття спадщини не ставить, доказів в підтвердження поважності причини пропуску строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON],яка померла 29.07.2007 р. На підставі чого, виходячи з норм чинного законодавства спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, вважається таким, що спадщину не прийняв і правонаступником спадкодавця не є. На підставі чого, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до вимог ст. 1223 ч.2 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до норм чинного законодавства, існує два способи прийняття спадщини: 1) шляхом спільного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем; 2) шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Іншими словами, в даному випадку закон встановлює правову презумпцію прийняття спадщини тією особою, яка постійно проживала в одному житловому приміщенні разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спростувати таку презумпцію спадкодавець може шляхом звернення до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено і проти даного факту сторони не заперечують, що на момент смерті [PERSON] разом з нею в квартирі за адресою: [ADDRESS] мешкав її чоловік [PERSON], який фактично і прийняв спадщину. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого для її прийняття строку він не здійснив відмову від неї. Таким чином, суд робить висновок, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], яка померла 29.07.2007 року на підставі вимог ст. 1268 ч.3 ЦК України, з урахуванням того, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] на користь яких було складено заповіт від імені [PERSON], у встановлений законом строк не звернулись до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщину, у звязку з чим вважаються такими, що не прийняли спадщину і не є правонаступниками спадкодавця. В свою чергу 07.07.2006 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчений держаним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстраційний №3-559, відповідно до якого [PERSON]І . на випадок його смерті все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належало на день смерті заповідав дочці [PERSON]. 24.02.2011 р. [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 301965. Після його смерті відкрилась спадщина. В судовому засіданні встановлено, що крім позивача [PERSON] , спадкодавець [PERSON] має ще доньку [PERSON], яка на даний час досягла пенсійного віку і є непрацездатною особою. Відповідно до вимог ст. 1241 ч.1 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Непрацездатними вважаються жінки, що досягли 55 років та чоловіки 60 років; інваліди І,II,III груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. Спадкоємці інших черг навіть за відсутності спадкоємців першої черги, а також внуки та правнуки спадкодавця право на обовязкову частку не мають. У звязку з чим, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] і, на підставі вимог ст. 1241 ЦК України має обов»язкову частку в спадковому майні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що у встановлений законом строк, передбачений вимогами ст.1270 ЦК України протягом 6-ти місяців від дня відкриття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер24.02.2011 р. подала заява про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] виявила своє волевиявлення на прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], вій мені якого було залишено заповіт,яким все належне йому майно він заповідав позивачу [PERSON] З урахуванням викладеного, на підставі вимог ст.1235 ЦК України, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у звязку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, ст.ст.357,1221,1223,1226,1233,1234,1241,1261 ЦК України , суд ,-

Outcome: approved