Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому зазначив, що 23.08.2016 він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем. Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Згоди з приводу матеріального утримання дитини між сторонами не досягнуто. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, у зв`язку з чим просив розірвати шлюб, а також стягнути з відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, посилаючись на те, що відповідач не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини в добровільному порядку. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, позивач подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 23.08.2016 Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №561. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як убачається з пояснень позивача, почуття любові та поваги між сторонами зникли, тому збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, з урахуванням бажання позивача відновити дошлюбне прізвище підлягають задоволенню вимоги щодо відновлення дошлюбного прізвища позивача [PERSON] . Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає за необхідне відмітити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останнього полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.04.2019 та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved