Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності та просить суд визначити розмір часток у праві спільної часткової власності на кв. [ADDRESS] , що належить їй, [PERSON] , її померлому чоловікові [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого 31 грудня 1999 року відділом приватизації житла Управління житлово-комунального господарства виконкому Полтавської міської ради 31 грудня 1999 року, встановивши, що частка кожного із співвласників становить 1/4. Як на підставу позову посилається на те, на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого 31 грудня 1999 року відділом приватизації житла Управління житлово-комунального господарства виконкому Полтавської міської ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Постановою нотаріуса Четвертої полтавської державної нотаріальної контори № 156/02-31 від 06.02.2019 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме щодо прийняття спадщини після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , через те, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус, крім інших обставин, обов`язковою встановлює склад спадкового майна, на яке має бути видане свідоцтво, проте у свідоцтві про право власності на житло зазначено, що спадкова квартира [ADDRESS] належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, тобто без визначення часток. Ухвалою суду від 18.02.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.03.2019 року було закрите підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 18.04.2019 року на адресу суду надійшли заяви від відповідачів, згідно яких останні не заперечують проти наведених позивачем обставин та правових підстав даного позову, просили справу розглядати без їх участі. 24.04.2019 року на адресу суду надійшла заява від позивача, згідно якої вона просила справу розглядати без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно дост.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено та підтверджено документально, що на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого 31 грудня 1999 року відділом приватизації житла Управління житлово-комунального господарства виконкому Полтавської міської ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Згідно з реєстровим написом право власності на зазначене житлове приміщення зареєстроване у Полтавському КП БТІ «Інвентаризатор» за № 11/15488 31 грудня 1999 року. [INFO] [PERSON] помер, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 05.11.2001 року видане Полтавським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавської обл.. Позивач [PERSON] звернулась до Четвертої полтавської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа № 101 за 2002 рік. [PERSON] та [PERSON] від належної їм частки у спадковому майні відмовились, про що подали відповідні заяви. Таким чином, згідно ст. 1261 , 1269 ЦК України позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після померлого чоловіка . 5 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулась до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, проте постановою № 156/02-31 від 6 лютого 2019 року їй було відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії. При цьому нотаріус зазначив, що у відповідності до п. п. 4. 14, п. 4 глави 10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус , крім інших обставин, обов`язково встановлює склад спадкового майна, на яке має бути видане свідоцтво. У правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності на житло- зазначено, що квартира [ADDRESS] належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, тобто частки кожного не визначені. Відповідно до ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368\~ЦК України передбачено, що\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.\~370\~ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. \~ \~ \~ \~ У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Визнання права власності на майно через звернення до суду не суперечить чинному законодавству. Проаналізувавши обставини справи та відповідні норми законодавства, які регулюють ці відносини, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно дост.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. На підставі викладеного

Outcome: approved