Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] 07.03.2008 мати позивача [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Від цього шлюбу народилися: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, позивач є сестрою малолітніх [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. До дня її смерті позивач тісно спілкувалась з братами, між ними склалися близькі, довірливі стосунки. Із раннього віку вона піклувалась про братів, виховувала, займалася їх освітою та розвитком. Після смерті матері позивача відповідач відмовляє їй у можливості спілкування з братами, створюючи штучні перешкоди, а іноді й без жодної мотивації. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та просить усунути перешкоди у спілкуванні з її малолітніми братами: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановивши такий спосіб участі у вихованні та спілкуванні з братами: один раз на тиждень, з 10.00 год. суботи до 10.00 год. неділі, вона має право забирати братів для сумісного проведення часу за місцем проживання позивача, з правом братів залишатися в нічний час доби у сестри, та/або у закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей, без присутності батька дітей; під час шкільних канікул позивач має право забирати братів на три дні поспіль для сумісного проведення часу за місцем проживання позивача, з правом братів залишатися в нічний час доби у сестри, та/або у закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей, без присутності батька дітей; зобов`язати відповідача у випадку погіршення стану здоров`я братів чи зміну їх місця навчання (перебування) негайно повідомляти позивача. А також просила стягнути судовий збір з відповідача на свою користь. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст.ст. 280-281 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України та Законом України «Про охорону дитинства». Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 420 (а.с. 16) батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с. 17) вбачається, що [PERSON] 07.03.2008 зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила дівоче прізвище на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Згідно з Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с. 18,19) у подружжя Пахомових народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які є неповнорідними братами позивача. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 509 (а.с. 20) вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Малолітні діти залишилися проживати разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] у своєму позові посилається на те, що між нею та братами [PERSON] та [PERSON] склалися близькі, родинні стосунки, тому вона бажає брати участь у їх вихованні та особисто спілкуватися з ними. Проте, після смерті матері позивача, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні між ними, забороняючи братам відвідувати сестру та спілкуватися з нею, чим порушує її права. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З Преамбули та статті 5 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Статтею 259 СК України встановлено, що права та обов`язки, встановлені законом для братів та сестер, мають рідні (повнорідні, неповнорідні) брати та сестри. Брати та сестри, зокрема ті, які не проживають разом, мають право на спілкування. Мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню. Повнолітні особи мають право брати участь у вихованні своїх неповнолітніх братів та сестер, незалежно від місця їхнього проживання. З огляду на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та в стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками та контакт з іншими родичами. Вказана стаття закріплює право на спілкування в широкому розумінні, яке включає в себе не тільки особисті зустрічі, але й спілкування по телефону, поштою, електронною поштою та іншими засобами зв`язку. У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України»). З метою забезпечення прав та інтересів дитини орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Разом з цим, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Зі змісту висновку виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, від 19.11.2019 № 8/33-4297 вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним визначити наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітніх братів: [PERSON] та [PERSON] та спілкуванні з ними: 1) періодичність зустрічей: з 10.00 год суботи до 10.00 год неділі та під час шкільних канікул на три дні; 2) місце зустрічей: [ADDRESS] , та на нейтральній території. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] створила необхідні умови для спілкування з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актом обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , складеним 05.11.2019 спеціалістами служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради. Позивач працює продавцем непродовольчих товарів у ФОП « [PERSON] » та позитивно характеризується за місцем роботи. Як вбачається з письмових пояснень відповідача [PERSON] від 18.11.2019, що були надані Начальнику Служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, він не заперечує проти графіка спілкувань [PERSON] з малолітніми братами, який зазначено в позовній заяві. При визначенні способу участі позивача у вихованні дитини, суд враховує вік дітей, позицію відповідача, і за таких обставин, суд приходить до висновку, що слід усунути перешкоди позивачеві у спілкуванні з її малолітніми братами та визначити спосіб спілкування визначений позивачем у позовній заяві. У зв`язку з вищевикладеним, зважаючи на доведеність заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку, що позовна заява ґрунтується на законних підставах та підлягає задоволенню. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved