Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

позивач звернувся у суд з позовом до ЖБК «Молодіжний-12» про захист прав споживачів шляхом визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. Мотивував свої вимоги тим, що є власником квартири [ADDRESS], який перебуває на балансі ЖБК «Молодіжний-12». Зазначив, що на його адресу від відповідача почали надходити квитанції про сплату комунальних послуг, в яких додатковий обов'язковий платіж, яким є «Витрати ЖБК», був збільшений з 0,6 грн. до 5,00 грн. за 1 кв. м. На його звернення щодо обґрунтованості вказаного підвищення, відповідачем відповіді надано не було, через що ним були здійснені численні звернення за захистом своїх прав до Антимонопольного комітету України, Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, Прокуратури Голосіївського району м. Києва та Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації. І лише у липні 2014 року ЖБК «Молодіжний-12» була надано відповідь на адвокатський запит, в якій було зазначено про те, що збільшення «Витрат ЖБК» стосується лише власників квартир, які здають останні в оренду для суборенди під готельні номери. Тому, просив суд визнати неправомірними дії ЖБК «Молодіжний-12» щодо незаконного підвищення вартості спожитих послуг [PERSON] в частині нарахування витрат ЖБК «Молодіжний-12» та зобов'язати ЖБК «Молодіжний-12» зробити перерахунок вартості спожитих послуг в частині нарахування витрат ЖБК «Молодіжний-12», зменшивши вартість нарахованих витрат з 5,00 грн. за 1 кв. м до 0,6 грн. за 1 кв. м. Представник позивача надіслав до суду клопотання слухати справу у його відсутність за наявними матеріалами справи. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача надіслав до суду письмові заперечення проти позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Також просив суд вимогу позивача щодо визнання дій ЖБК «Молодіжний-12» неправомірними щодо підвищення вартості спожитих послуг залишити без розгляду на підставі п. 4 ст. 207 ЦПК України, оскільки спір між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді. В задоволенні решти позовних вимог просив суд відмовити через невідповідність позовної заяви вимогам ст. 119 ЦПК України та обрання позивачем способу захисту, непередбаченого ст. 16 ЦК України. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та є власником вказаної квартири. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про кооперацію» законодавство про кооперацію базується на нормах Конституції України і Цивільного кодексу України, інших нормативно-правових актів з питань кооперації. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про кооперацію» кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням. Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про кооперацію»). Згідно ст. 15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. Згідно ст. 16 вказаного Закону виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу. Виконавчий орган кооперативу: здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; укладає угоди між кооперативом та іншими особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу. Виконавчий орган може бути наділений іншими повноваженнями, визначеними вищим органом управління кооперативу або статутом кооперативу. Члени правління та голова кооперативу обираються загальними зборами членів кооперативу на строк, визначений статутом, але не більше ніж на п'ять років. Порядок обрання або відкликання членів правління та голови кооперативу, а також порядок проведення засідань правління кооперативу та прийняття ним рішень визначаються статутом кооперативу. Як вбачається з наданої суду ЖБК «Молодіжний-12» копії статуту кооперативу, складеного на підставах Примірного статуту ЖБК, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, й Житлового кодексу України та прийнятого на загальних зборах членів ЖБК «Молодіжний-12» 04 грудня 1997 року, ЖБК «Молодіжний-12» організований з метою забезпечення житлом членів кооперативу, членів їх сімей шляхом будівництва трьох житлових будинків на 256 квартир за власні кошти членів кооперативу, а також для наступної експлуатації та управління будинком. Згідно п. 52 Статуту правління ЖБК є виконавчим органом кооперативу, підзвітним загальним зборам членів кооперативу (зборам уповноважених). Правління кооперативу забезпечує дотримання кооперативом та його членами чинного законодавства з питань діяльності кооперативу. Правління обирається загальними зборами з числа членів кооперативу у кількості не менше 3 чоловік строком на два роки. Правління обирає зі свого складу голову та його заступників. Голова правління здійснює повсякденне керівництво діяльністю кооперативу, забезпечує виконання рішень загальних зборів членів кооперативу (зборів уповноважених) та правління. Згідно наявної в матеріалах справи копії протоколу звітно-виборчих зборів ЖБК «Молодіжний-12» від 12 жовтня 2011 року правління кооперативу обрано в складі в складі 9 осіб (п. 3 протоколу). Крім того, також судом встановлено, що також не заперечувалось сторонами, зокрема, стороною відповідача, що з [PERSON] витрати ЖБК стягуються з розрахунку 5.00 грн. за 1 кв. м, на що з боку останнього мали місце звернення до Антимонопольного комітету України, Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, Прокуратури Голосіївського району м. Києва та Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації. З матеріалів справи вбачається, що 11 липня 2014 року ЖБК «Молодіжний-12» надано відповідь на адвокатський запит представника позивача, в якій зазначено про те, що збільшення «Витрат ЖБК» стосується лише власників квартир, які здають останні в оренду для суборенди під готельні номери, які заселяються на оду, дві доби через посередництво п. Хилько Н.В. Як встановлено в ході розгляду справи підставою для визначення такого тарифу послугував протокол № 9 засідання правління ЖБК «Молодіжний - 12» від 14 березня 2012 року, згідно якого правління постановило на підставі ст. 137 ЖК України, ст. 8 Закону України «Про кооперацію», п. 25 статуту ЖБК «Молодіжний-12», затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, підняти тарифи витрат ЖБК квартирам, які здаються в оренду мешканцям, 3,00 грн./м кв. та квартирам, які здають квартири подобово або під офіс 5,00 грн./м кв. Вказане встановлено судовим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року, що в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Звернувшись до суду, позивач вказав на неправомірність вказаних дій ЖБК через відсутність правового обґрунтування такого підвищення та здійснення останнього з перевищенням повноважень правлінням ЖБК «Молодіжний-12», визначених статутом кооперативу. Так, згідно ст. 3 Закону України «Про кооперацію» метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Згідно ч. 1 ст. 25 зазначеного Закону дохід кооперативу формується з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних і прирівняних до них витрат та витрат на оплату праці найманих працівників. Згідно п. 22 Статуту ЖБК «Молодіжний-12» кошти ЖБК складаються з вступних внесків; пайових внесків; внесків на проведення капітального ремонту жилого будинку; внесків на експлуатацію жилого будинку та утримання прибудинкової території; інших надходжень. Внески на технічне обслуговування будинку і санітарне обслуговування допоміжних приміщень та прибудинкових територій проводяться в розмірах необхідних для покриття фактичних витрат кооперативу на ці потреби, пропорційно загальній площі квартир, займаємих власниками (п. 25 Статуту). За рішенням загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу можуть бути створені спеціальні фонди для цілей, відповідаючих задачам кооперативу (на благоустрій територій, культурно-виховну та спортивно-оздоровчу роботу серед членів та їх сімей, преміювання членів правління, ревізійної комісії та інших членів кооперативу) (п. 26 Статуту). Згідно п. 49 Статуту органами управління житлово-будівельного кооперативу є загальні збори членів кооперативу (збори уповноважених) та правління кооперативу. Загальні збори житлово-будівельного кооперативу є вищим органом кооперативу та, зокрема, приймають рішення про створення спеціальних фондів, встановлюють розміри та строк внесення членами кооперативу внесків у ці фонди, а також порядок їх витрат. Відповідно до п. 53 Статуту правління житлово-будівельного кооперативу, зокрема, забезпечує виконання кооперативом та його членами законодавства України, рішень та розпоряджень Київської міської державної адміністрації з питань діяльності кооперативу та Статуту кооперативу. Отже, аналіз зазначеного дає суду підстави для висновку про те, що «Витрати ЖБК» в даному випадку не є тарифами в розумінні положень постанови Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», та вважає, що перелік «Витрат ЖБК» встановлюється загальними зборами, які мають бути розраховані на певний період з калькуляційною одиницею 1 кв. м, оскільки ЖБК не є виконавцем житлово-комунальних послуг, а тому ЖБК не може мати тарифів, тим більше узгоджувати внески на утримання будинків та прибудинкових територій з ким-небудь, крім загальних зборів своїх членів. Проте, як вбачається з матеріалів справи, про що зазначено вище, правлінням ЖБК «Молодіжний-12» 14 березня 2012 року було проведено підняття тарифів «Витрат ЖБК» без посилання на рішення загальних зборів ЖБК на підставі ст. 137 ЖК України, ст. 8 Закону України «Про кооперацію», п. 25 статуту ЖБК «Молодіжний-12», затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, з огляду на факт того, що 30% квартир будинку [ADDRESS] використовуються в комерційних цілях (здаються в оренду мешканцям під офіс чи готель), а обслуговування будинку коштує значних фінансових витрат. Відповідачем не надано доказів наявності взаємозв'язку використання квартир власниками в комерційних цілях з положеннями п. 25 статуту ЖБК щодо періоду розрахунку та з огляду на калькуляційну одиницю - 1 кв. м., а так само відповідачем не доведено перед судом правомірність застосування «Витрат ЖБК» в розмірі 5,00 грн. за 1 кв. м., щодо безпосередньо позивача [PERSON] з огляду на те, що протоколом правління тарифи «Витрат ЖБК» до 5,00 грн. за 1 кв. м було застосовано до квартир, які здаються в оренду мешканцям. Належність квартири позивача до зазначеної категорії перед судом в розрізі положень ст. ст. 57-60 ЦПК України не доведено. Тому, суд приходить до висновку про те, що вказані дії ЖБК «Молодіжний-12» є неправомірними, права позивача - порушеними, а тому підлягають захисту у спосіб обраний позивачем. Суд не бере до уваги посилання відповідача на не вірно обраний позивачем спосіб захисту інтересів з огляду на те, що у відповідності до положень ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Також суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на необхідність залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ст. 207 ЦПК України за безпідставністю даного твердження. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов категоричного висновку про можливість задоволення позовних вимог повністю, вважаючи такі обґрунтованими та переконливо доведеними перед судом. Питання про судові втрати вирішити за правилами статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved