Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, зняття з реєстрації місця проживання та усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач є власником житлового будинку №332 по вул. Пирогова у м.Вінниці, який належить їй на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 26.04.2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №85852045 від 26.04.2017 року. Відповідач зареєстрована та фактично проживає в будинку відповідача за вказаною адресою та не є його власником або співвласником. В будинок відповідач вселилась та проживала у ньому як дружина сина позивача [PERSON]. Проте, шлюбні відносини не склалися та вони розлучились, що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2012 року. Спільного побуту відповідач із сином позивача не веде, сімейних стосунків не підтримують, спільних інтересів не мають, а тому фактично є сторонніми людьми. Крім того, на думку позивача, ця обставина підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2015 року у цивільній справі №127/19619/15-ц. Кімнати у яких проживає відповідач потребують ремонту. Відповідач добровільно виселятися не бажає, через що між сторонами постійно виникають конфліктні ситуації. Позивач не має змоги зробити ремонт, переобладнати будинок та розпорядитись ним на власний розсуд, що створює позивачу перешкоди у користуванні своєю власністю. Тому позивач, вважаючи порушеними свої права, у позовних вимогах просить суд: визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом будинком №332 по вул. Пирогова у м. Вінниці; зняти відповідача з реєстрації місця проживання за вказаною адресою; усунути перешкоди позивачу у користуванні власністю шляхом виселення відповідача з вказаного будинку. Відповідач у заперечення позовних вимог подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином позивача - [PERSON] З серпня 1997 року за згодою батьків чоловіка та до теперішнього часу відповідач зареєстрована і проживає за вказаною вище адресою. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO], який з моменту народження зареєстрований та проживає за цією ж адресою. За рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2012 року шлюб було розірвано, однак відповідач продовжує проживати із сином за вказаною адресою. Протягом 1997-2012 років, перебуваючи в шлюбі з [PERSON], за згодою власників будинку, відповідач з чоловіком самочинно збудували прибудову до будинку, яка складається із трьох окремих приміщень, в яких відповідач продовжує проживати. Новозбудована частина будинку, яка складається із трьох приміщень під літерою «А2», в яких проживає відповідач із сином не належать позивачу на праві приватної власності, а тому відповідач вважає, що не порушує прав позивача щодо вільного розпорядження її власністю. У відзиві на позов відповідач, посилаючись на вимоги ст. 405 ЦК України, також зазначила, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Однак, позивач не надала доказів відсутності відповідача більше одного року в спірному житлі, а навпаки підтверджує факт її проживання у ньому. Також, на думку відповідача, необґрунтованими є посилання позивача на такі підстави для її виселення із спірного будинку, як систематичне порушення відповідачем правил співжиття, оскільки конфліктні ситуації створює сама позивач, намагаючись виселити відповідача із спірного житла. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити. Додатково суду пояснили, що відповідач ігнорує вимоги позивача щодо добровільного звільнення займаного приміщення та продовжує проживати у будинку позивача хоча має інше житло, а саме: частку у квартирі у м. Погребище Вінницької області, що підтверджується її декларацією про доходи за 2017 рік, яка розміщена на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції. Відповідач не здійснювала самочинного будівництва за вказаною адресою. Будівництво здійснювалось чоловіком позивача, а допомагав йому у цьому син. Приміщення, які займає відповідач, належать позивачу і цим їй створюються перешкоди, оскільки відповідач через це позбавлена можливості ними розпорядитись на власний розсуд. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі та просили суд відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПКУ України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку №332 по вул. Пирогова у м.Вінниці, який належить їй на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 26.04.2017 року (а.с. 13). Сторони визнають та не заперечують ті обставини, що відповідач зареєстрована та фактично проживає в будинку відповідача за вказаною адресою. В будинок відповідач вселилась та проживала у ньому з дозволу власника будинку чоловіка позивача [PERSON], протягом періоду часу з 1997 по 2012 роки, як дружина сина позивача [PERSON]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2012 року у цивільній справі №212/13290/2012 шлюб між сином позивача - [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Вказане рішення суду набуло законної сили 12.11.2012 року (а.с. 12). Поясненнями сторін та показами свідків [PERSON], [PERSON] підтверджуються ті обставини, що сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, оскільки проживають за вказаною адресою в окремих приміщеннях, які облаштовані окремими входами до них. Так, відповідач займає кімнату №1-3, в той час як позивач проживає у кімнаті №1-2, колишній чоловік відповідача - син позивача [PERSON] проживае у кімнаті №1-5 (а.с. 53). Відповідач ігнорує пропозиції позивача щодо звільнення займаного приміщення та оспорює її право щодо вільного розпорядження ним, стверджуючи, що це приміщення було збудоване самочинно і є її спільною власністю з її колишнім чоловіком сином позивача. Суд не приймає до уваги такі твердження відповідача

Outcome: partial