Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати кредитний договір №zrz0GK01423501 від 22.11.2006 року укладений між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк» не дійсним з 22.11.2006 року, посилаючись на те, що при укладенні кредитного договору позивачу не була надана інформація про загальну вартість кредиту (відсутня згода сторін, щодо детального розпису загальної вартості кредиту для споживача у відсотковому та грошовому виразі), дати і розміри видачі частин кредиту, що видається у вигляді кредитної лінії, відсутня річна відсоткова ставка за кредитом. На думку позивача, банк уклав договір з використанням нечесної підприємницької практики, що є порушення законодавства про захист прав споживачів, внаслідок чого договір є недійсними. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, а представник відповідача заперечував щодо задоволення позову у повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.11.2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Житомирського центрального відділення філії «ЖРУ Приватбанк» було укладено кредитний договір №zrz0GK01423501 (надалі «договір»). За умовами договору банк зобов'язувався надати позичальнику 48 000, 00 дол. США (сорок вісім тисяч доларів 00 центів США) на купівлю житла та 8 640, 00 доларів США (вісім тисяч шістсот сорок доларів 00 центів США) на сплату страхових платежів у випадках та у порядку передбаченими п.п.2.1.3., 2.2.7 договору (п.1.1. договору). За користування кредитними коштами позичальник повинен сплатити 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0, 20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 кредитного договору та винагороду за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. кредитного договору (п.1.1 договору). З 22.11.2006 року по 21.11.2016 року позичальник повинна сплачувати за кредитним договором 630, 11 доларів США (шістсот тридцять доларів 11 центів США) - п. 1.1. Договору. В якості забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 22.11.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: м. Житомир, майдан Короленка, 3, кв. 33. У відповідності до ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги. 23.02.2007 року за №20.1.3.2/6-811-7056 Приватбанк повідомив [PERSON] про відступлення своїх прав за кредитним договором та договором іпотеки на користь «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс». Відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені 13.06.2013 року на підставі Договору викупу (відступлення) прав вимоги (реєстровий номер 611 612, виданий 13.10.2011 року). За договором викупу (відступлення) прав вимоги від 13.10.2011 року «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс» відступило свої права за спірним кредитним договором позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладання договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У відповідності з ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2)кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовану сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсотком ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача, тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) перевірки та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації, суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст. 15 і 23 Закону України «Про захист прав споживачів». Невиконання вищенаведеної норми закону суб'єктом господарювання прямо порушує право споживача на отримання повної та достовірної інформації про продукцію. Вищезазначені заходи визначені Законом та є обов'язковими для виконання позикодавцем. У свою чергу виконання зазначених умов забезпечує реалізацію права споживача на отримання повної та достовірної інформації про продукцію на підставі якої приймається у подальшому споживачем рішення, щодо отримання на запропонованих умовах кредиту або відмову від такого. Надання недостовірної, спотвореної інформації, щодо умов кредитування, приховування чи ненадання у повному обсязі інформації формують оманливе сприйняття у споживача запропонованої йому для споживання послуги та несуть негативні наслідки у майбутньому. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30.03.2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив у п. 14, що суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою ст. 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України). В силу закону обов'язковими (істотними) умовами кредитного договору є: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладання договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом. Судом встановлено, що в оскаржуваному договорі відсутня згода за всіма його істотними умовами, зокрема про дату видачі частин кредиту, який надається у вигляді кредитної лінії; розміри кожної його частини; загальний (підсумковий) розмір - сума кредиту, які є обов'язковими в силу ч. 4 ст. 11 Закону. Згідно з матеріалами справи, в даному випадку споживчий кредит видається частинами і в силу закону потрібно визначення дати і суми надання таких частин кредиту. Поетапно (частинами) можливо видати кредит за умови відкриття кредитної лінії, тобто надання кредиту у певні проміжки часу протягом дії кредитного договору. У п.1.1. договору зазначено, що кредит надається з 22.11.2006 по 22.11.2026, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 48000, 00 дол. США на купівлю житла, а також 8640,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та порядку передбачених договором, тобто кредит надається частинами у вигляді непоновлюваної кредитної лінії. Перший етап - при купівлі квартири. Частина кредиту на вказані цілі передбачена договором, але не зазначена дата видачі цієї частини кредиту, лише міститься посилання на те, що «кредитні кошти надаватимуться на строк з 22.11.2006 по 22.11.2026 року через касу готівкою», але дата та розміри видачі коштів не зазначені, а це у свою чергу впливає на нарахування відсотків, оскільки відсотки нараховуються не з часу підписання договору, а з часу фактичного отримання кредиту. При таких обставинах умови кредитного договору фактично не відповідають обставинам справи. Другий і наступні етапи - на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених договором (п.1.1.договору). Суми частини кредиту на цілі сплати страхових внесків, що зазначаються в кредитному договорі має включати в себе перелік щорічних внесків протягом всього строку користування кредитом. Враховуючи вказане, слід звернути увагу на передбачений кредитним договором розмір частини кредиту на такі цілі, які саме страхові платежі включає в себе ця частина кредиту - лише розмір щорічного страхового внеску чи загальний розмір всіх внесків, які мають бути сплачені протягом всього строку користування сплати кредитом. Це є розмір лише одного страхового внеску, що не відповідає вимогам Закону (п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»), оскільки в ньому відсутня умова про загальну «суму кредиту», тобто договір має передбачити підсумковий розмір кредиту - його частини на придбання житла і частини на сплату страхових внесків. Крім того, кредитний договір має встановлювати також умови видачі другої та наступних частин кредиту, враховуючи дати їх видачі. Судом встановлено, що на дату розгляду справи в суді позичальник в повному обсязі не отримав грошові кошти за спірним кредитним договором. Також в оскаржуваному договорі відсутня згода сторін щодо детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, яка є обов'язковою в силу ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не вказано річну відсоткову ставку, що є істотною умовою договору споживчого кредитування (ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). За таких обставин кредитний договір від 22.11.2006 №zrz0GK01423501 не може бути визнаний недійсним, оскільки зазначений правочин не є укладеним через відсутність всіх встановлених законом істотних умов, необхідних для його укладення. Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову про визнання кредитного договору недійсним.

Outcome: dismissed