Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача на її користь аліментів в розмірі 20% його заробітку (доходу), на утримання дочки [PERSON], [INFO], на час її навчання, починаючи з дня подання заяви. Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, а також повідомили: позивач - про підтримання позову, відповідач - про його визнання. За викладеними у заяві обставинами сторони перебували в шлюбі, за час якого 05 квітня 1997 року народилась дочка [PERSON] та 03 грудня 2004 року син [PERSON]. Відповідач є батьком дітей. Діти постійно проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Дочка досягла повноліття, але з 01 вересня 2014 року навчається на факультеті товарознавства і торговельного підприємства Харківського державного університету харчування та торгівлі на денній формі навчання та проживає у гуртожитку із щомісячною оплатою 330 грн. і потребує додаткової матеріальної допомоги. Відповідач обіцяв добровільно написати заяву за місцем своєї роботи про відрахування частини свого заробітку на утримання дочки, але своєї обіцянки не виконав. Суд виходить з того, що права та обовязки сторін регулюються ст. ст. 198-201 Сімейного кодексу України, згідно з якими, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, до способів виконання батьками обовязку утримувати дитину, який визначається за домовленістю між сторонами, обставин, які при цьому враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також враховується можливість утримання другим з батьків, дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою та сином. У судовому засіданні досліджені: копія паспорта позивача (а.с.2); копія паспорта [PERSON] (а.с.3); копія свідоцтва про народження [PERSON], 05 квітня 1997 року, батьками якої є [PERSON], [PERSON] (а.с.5); довідка про те, що [PERSON] навчається в Харківському державному університеті харчування та торгівлі на денній формі навчання на другому курсі (а.с.6,7); довідка видана [PERSON] про склад зареєстрованих у житловому приміщенні та забезпеченість житловою площею (а.с.8); копія картки реєстрації [PERSON] (а.с.9); копії чеків (а.с.10-15); копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьками якого є [PERSON], [PERSON] (а.с.16); довідка про доходи [PERSON] (а.с.17); довідка про доходи [PERSON] (а.с.18). Оскільки відповідач позов визнав, суд виходить з того, що таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до п.24 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про його задоволення, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без зясування і дослідження інших обставин справи. Витрати по сплаті судового збору, на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України, вважає правильним покласти на відповідача. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання цього рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved