Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача та третіх осіб, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], разом з її неповнолітніми дітьми - сином [PERSON], [INFO], та сином [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що у будинку за вказаною адресою зареєстрована відповідач з дітьми, які не мешкають за місцем реєстрації більше одного року. Оскільки збереження реєстрації відповідача з дітьми змушує її нести додаткові витрати по оплаті квартирної плати, вона звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, представник надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог позивача наполягають, в разі неявки в судове засідання відповідача просила винести заочне рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надала нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи за її відсутності, просила зняти її та дітей з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області Лобенко Т.Г. у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та висновок виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування про доцільність визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Третя особа [PERSON] у судове зсідання не з'явився, надав нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи за його відсутності, надав згоду на зняття його сина [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 03 березня 2002 року є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). У даному будинку зареєстровані: позивач [PERSON], її чоловік [PERSON], донька [PERSON], онуки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.14,37). Відповідач з дітьми не проживає за місцем реєстрації з 01.11.2013 року, що підтверджується актами про не проживання осіб за місцем реєстрації від 30.09.2017 року, 05.12.2017 року, 05.02.2018 року, складеними сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.17,18,19). Батьки онуків позивача - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти зняття з реєстрації місця проживання своїх дітей [PERSON] та [PERSON], що підтверджується заявою, засвідченою приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завада М.В. 02.11.2018 року, зареєстрованої в реєстрі за №2502, заявою та згодою посвідчені нотаріусом Яковлівського нотаріального округу Білгородської області Пузановою Л.М. 19.09.2018 року, зареєстровані в реєстрі №31/49-н/31-2018-7-222, №31/49-н/31-2018-7-220 (а.с.51,58,60). Згідно висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування №02-13-12/332 від 20.02.2019 року, на підставі поданих документів, матеріалів обстежень, бесід, враховуючи позицію батьків дітей та їх інтереси, виконавчий комітет не заперечує проти визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.62-63). Позивач, як власник житлового приміщення, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачами не укладала, ніяких обов'язків перед ними не має. Вона не чинила відповідачам перешкод у користуванні житловим приміщенням. Згідно ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Частиною 2 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Пунктами 18 і 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 року №207 передбачено, що реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідача. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» на ствердження вибуття на інше постійне місце проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, зокрема повідомлення про те у листах, розписках, переадресуванні кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих п.10 Постанови «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року, у справах щодо визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У зв'язку з вищенаведеним, суд вважає, що відповідач з дітьми не проживає за місцем реєстрації понад п'ять років без поважних причин, витрат по оплаті комунальних послуг та утриманню житла не здійснює, а тому вона втратила право на користування жилим приміщенням. Згідно ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Згідно ст.ст.13,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved