Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що надала відповідачу в борг грошові кошти в сумі 65000 доларів США, що підтверджується виданою відповідачем розпискою про отримання вказаної суми. На неодноразові звернення про повернення боргу відповідачем борг повернуто не було. 27.08.2014 року відповідачеві було направлено письмову вимогу про повернення боргу за розпискою, однак відповідач умови договору не виконала, після отримання вимоги про повернення боргу позику не повернула. Просила стягнути на її користь з відповідача 1693237,00 гривень боргу та понесені судові витрати. Відповідачем подано зустрічний позов про визнання розписки від 01.01.1999 року недійсною, оскільки вона не відповідає вимогам закону, бо на момент укладання угоди іноземна валюта не могла використовуватись як предмет позики. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, зустрічний позов не визнав. Пояснив, що відповідачем власноруч була написана розписка про отримання у позивача в борг 65000 доларів США. В розписці не була зазначена дата повернення боргу. Після того, як відповідач на усні звернення позивача про повернення коштів борг не повернула, позивач в серпні 2014 року направила їй письмову вимогу про повернення коштів. Зазначені в розписці кошти були передані відповідачеві частинами чоловіком позивача до написання розписки. Коли ж загальна сума позики склала 65000 доларів США, то відповідач написала розписку про їх отримання. В своїх письмових поясненнях відповідач визнала факт отримання позики, однак зазначала, що кошти отримувала в гривнях. Представник відповідача позов не визнав, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що розписка дійсно написана відповідачем, однак ніяких коштів від позивача вона не отримувала, оскільки з позивачем взагалі не була знайома. Текст розписки не містить істотних умов такого договору як позика, а саме: в ньому не зазначена грошова одиниця, в якій передавались кошти, тому розписка має бути визнана недійсною. Факт передання коштів не мав місця, а розписка була складена лише формально, щоб приховати інші правовідносини. Вислухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання умов договору позики, який регулюється положеннями глав 3,32 ЦК України (в ред. закону 1963 р.), які діяли на момент виникнення спірних правовідносин. 01.01.1999 року сторони уклали договір позики, за яким відповідач отримала від позивача грошові кошти, еквівалентні 65000 умовних одиниць - доларів, що підтверджено змістом написаної відповідачем розписки (російською мовою: я, [PERSON], взяла в долг у [PERSON] деньги, равные 65000 у.е. (шестьдесят пять тысяч условных единиц) в дол., 01.01.1999 г.). Відповідач не заперечує факт написання розписки, однак оспорює її дійсність з тих підстав, що в ній зазначена неіснуюча грошова одиниця. На час судового розгляду позика відповідачем не повернута. Свідок [PERSON] (чоловік позивача) показав, що на прохання відповідача неодноразово позичав їй спільні з позивачем кошти. Коли сума позики досягла 65000 доларів США, а відповідач їх не повертала, просила відстрочити їх повернення, то нею 01.01.1999 року його дружині добровільно була дана розписка про отримання вказаної суми в борг. На неодноразові звернення про необхідність повернення боргу відповідач не реагувала, тому дружина звернулась до суду. Відповідно до положень статті 374 ЦК України (в ред. закону 1963 р.), яка діяла на момент укладення спірного договору, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Договір позики на суму понад п'ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі (ст.375 ЦК України (в ред. закону 1963 р.); в тих випадках, коли договір позики повинен бути укладений у письмовій формі заперечення його за безгрошовістю шляхом свідоцьких показань не допускається, за винятком випадків кримінально карних дій (ст.376,ч.2 ЦК України (в ред. закону 1963 р.). Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Представлена позивачем розписка про отримання відповідачем позики містить дані щодо особи позикодавця ([PERSON]), особи позичальника ([PERSON]), часу отримання позики (01.01.1999 року), розміру отриманої позики (гроші, еквівалентні 65000 у.о.- доларів), тому є письмовим документом, що підтверджує факт укладення договору позики, його умови, посвідчує факт отримання відповідачем позики саме у позивача. Зроблені судом висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України (справи №6-1967цс15, №6-50цс16). Відповідно до законоавства, яке діяло на час укладення спірного договору (ст.161,165 ЦК України (в ред. закону 1963 р.), зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання. Строк виконання договору сторонами зазначений не був, письмова вимога про виконання договору відповідачеві була направлена 27.08.2014 року, відповідач факт отримання такої вимоги не заперечив. Відповідно до вимог ст.169 ЦК України (в ред. закону 1963 р.) грошові зобов'язання повинні бути виражені і підлягають оплаті в національній валюті. Вираження і оплата грошових зобов'язань в іноземній валюті допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі №6-29цс12 (постанова від 30.05.2012 року), визначення грошового еквіваленту цих зобов'язань в умовних одиницях законом не заборонено. Враховуючи зміст розписки від 01.01.1999 року, суд дійшов висновку про те, що позивачем передавались, а відповідачем отримувались грошові кошти, розмір (еквівалент) яких було визначено в умовних одиницях - доларах США. Оскільки грошовою одиницею України є гривня, то суд виходить з того, що позика була отримана в гривнях, сума яких була еквівалентна 65000 доларам США. Станом на 01.01.1999 року співвідношення долару США до гривні за курсом НБУ становило 3,427 гривень за один долар США. Таким чином, станом на 01.01.1999 року еквівалент 65000 доларам США становив 222755,00 гривень. Зустрічний позов відповідач за первісним позовом обґрунтовує тим, що розписка від 01.01.1999 року є недійсною, оскільки її зміст не відповідає вимогам ст.374 ЦК України (в ред. закону 1963 р.), бо не містить такої істотної умови договору як предмет договору, а отже не відповідає вимогам закону, що відповідно до ст.48 ЦК України (в ред. закону 1963 р.) тягне її недійсність. Враховуючи, що судом встановлено, що предметом спірного договору позики є грошові кошти, виражені в грошовій одиниці Україні, сума яких визначена еквівалентно до іноземної валюти, доводи відповідача є безпідставними, тому зустрічний позов задоволенню не підлягає. Оскільки судом встановлено, що сторонами було укладено договір позики, умови якого відповідачем не виконано, однак позика була отримана не в іноземній валюті, а в грошовій одиниці України в сумі 222755,00 гривень, позовна вимога підлягає частковому задоволенню. Понесені позивачем під час судового розгляду справи судом першої інстанції судові витрати стягуються пропорційно до задоволеної частини вимог. Позовні вимоги задоволено на 13,2 %. Позивачем сплачено 3775,80 грн. судового збору. Стягнення судових витрат, понесених стороною під час апеляційного та касаційного провадження має вирішуватись відповідно до ст.315,346 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial