Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що у 2006 році на виконанні в Центрально-Міському відділі ДВС Криворізького міського управління юстиції перебувало виконавче провадження з примусового виконання постанови № 17 від 31.01.2006 року, виданого управлінням у справах захисту прав споживачів про стягнення з неї штрафу в сумі 266,64 грн. на користь держави. 17.07.2006 року державним виконавцем було винесено постанову АА 997762 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Позивачем було в добровільному порядку сплачено штраф на користь держави у звязку з чим виконавче провадження було завершено та виконавчий документ було повернуто стягувачеві. На звернення позивача відповідачем було відмовлено у вирішенні питання щодо зняття арешту з її майна, оскільки надати детальну інформацію стосовно виконавчого провадження, копії постанови про відкриття виконавчого провадження, на підставі якої державним виконавцем було накладено арешт на нерухоме майно боржника неможливо, оскільки дане виконавче провадження було завершено та передано на зберігання до архіву. Відповідно до п. 9.9 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становлять три роки, після чого вони підлягають знищенню. На теперішній час позивач має намір продати нерухомість, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Кривбасівська, буд. 29, а накладений державним виконавцем арешт є перешкодою для цього. Посилаючись на викладене, позивач звернулась до суду та просить зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належить [PERSON], а також стягнути з відповідача на користь позивача, сплачений нею судовий збір у розмірі 704,80 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просини своєї неявки суду не повідомив. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що у 2006 році на виконанні в Центрально-Міському відділі ДВС Криворізького міського управління юстиції перебувало виконавче провадження з примусового виконання постанови № 17 від 31.01.2006 року, виданого управлінням у справах захисту прав споживачів про стягнення з неї штрафу в сумі 266,64 грн. на користь держави. 17.07.2006 року державним виконавцем було винесено постанову АА 997762 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Позивачем було в добровільному порядку сплачено штраф на користь держави у звязку з чим виконавче провадження було завершено та виконавчий документ було повернуто стягувачеві. Згідно з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с. 7) дійсно, на все майно, що належить [PERSON] було накладено арешт на підставі постанови серії АА 997762 від 17.07.2006 року державного виконавця Центрально-Міського відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції. Як вбачається з листів Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 25.09.2018 № 38689 та від 14.06.2018 року № 23621 (а.с. 9, 10) прийняти постанову про звільнення майна з-під арешту у державного виконавця не має правових підстав, оскільки ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачає скасування арешту, накладеного на майно боржника, у разі наявності вже завершеного виконавчого провадження, а відомості про виконавчий документ, що містились у книзі обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцю, було знищено актом про вилучення номенклатурних справ для знищення від 08.07.2015 року на підставі наказів начальника відділу № 70,71, оскільки строк зберігання даних книг завершився. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, -\~на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно зі ст.1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3\~ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Судом встановлено, що позивач має намір розпорядитися свою власністю, проте через наявність арешту на квартиру вона позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем у зв'язку з розглядом справи в суді було сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., тому з Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved