Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 24.03.1976 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , який [INFO] помер. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] (надалі - житловий будинок). Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , він складається із житлового будинку А-1, загальною площею 53,0, житловою площею 35,3; сараю - Б, огорожі №1, воріт №2 та водоколонки - ІІ. Зазначений житловий будинок належав [PERSON] , померлому [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 23.02.1976 Першою державною нотаріальною конторою міста Кривого Рогу, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1194. Вказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» . 28.04.2016 представник позивача [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Саяпіної І.Г., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Приватним нотаріусом Саяпіною І.Г. було заведено спадкову справу №15-2016. Спадкове майно [PERSON] нікому не заповідав. Разом з цим, у позивача, як спадкоємця за законом, відсутній оригінал правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності спадкодавця на вказане спадкове майно, а саме: свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 23.02.1976 Першою державною нотаріальною конторою міста Кривого Рогу, зареєстроване в реєстрі за № 2-1194. Запитом № 157/02-14 від 28.04.2016 до Криворізької філії Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області, а також до Першої криворізької державної нотаріальної контори, приватним нотаріусом Саяпіною І.Г. було витребувано дублікат вищевказаного правовстановлюючого документу. Однак, як вбачається з відповіді Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області вих. №413/02-05 від 30.05.2016, видати запитуваний дублікат не має змоги. Питання необхідно вирішувати в судовому порядку. 30.08.2016 приватним нотаріусом Саяпіною І.Г. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на спадкове майно на ім`я спадкодавця, нотаріусу не надано. Водночас, позивач вважає, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Вказаний факт підтверджується тим, що станом на [INFO] вона була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , який, складається із житлового будинку - «А-1», загальною площею 53,0, житловою площею 35,3; сараю - «Б», огорожі №1, воріт №2 та водоколонки - ІІ, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явилась. Від представника позивача - адвоката Морозова Є.Є. надійшла до суду заява про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради Тімуш К.О. надала до суду клопотання про проведення розгляду справи за її відсутності. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти позову не заперечували. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №1330 (а.с. 12), якому за життя нажав житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 23.02.1976 Першою державною нотаріальною конторою міста Кривого Рогу, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1194. Вказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» про що зроблено запис в реєстраційну книгу №205 сторінка №132, запис №45212 (а.с. 10). У спадкоємця за законом [PERSON] відсутній оригінал правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності спадкодавця на вказане спадкове майно, а саме: свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 23.02.1976 Першою державною нотаріальною конторою міста Кривого Рогу, зареєстроване в реєстрі за № 2-1194. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №15-2016 (а.с. 59-86) 28.04.2016 представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Саяпіної І.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 30.08.2016 приватним нотаріусом Саяпіною І.Г. було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій вих. № 338/12-31 (а.с. 20), згідно з якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на спадкове майно на ім`я спадкодавця, нотаріусу не надано. Як вбачається з відповіді Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області вих. №413/02-05 від 30.05.2016 (а.с. 74), видати дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 23.02.1976 Першою державною нотаріальною конторою міста Кривого Рогу, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1194, не має змоги. Питання необхідно вирішувати в судовому порядку. На виконання ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.10.2020 з комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» було надіслано належним чином завірену копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 23.02.1976 Першою державною нотаріальною конторою міста Кривого Рогу, зареєстроване в реєстрі за № 2-1194 (а.с. 217). За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс набрав чинності 01 січня 2004 року. Відповідно до п.4 цих положень ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася, але належним чином не оформлена спадкоємцями до 01 січня 2004 року, до правил спадкування в цій частині слід застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР від 1963 року. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 526 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 526, 529 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідомо, - місцезнаходження майна або його основної частини. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК УРСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Вказаний факт підтверджується листом виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради від 20.04.2018 (а.с. 130), згідно з яким встановлено, що станом на [INFO] позивач та треті особи були зареєстрована та проживали разом зі спадкодавцем за однією адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що спадкоємці першої черги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] до нотаріуса не зверталися, а також не заперечували щодо задоволення вимог позивача про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайнім засобом захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, враховуючи, що позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved