Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з наведеним позовом, у якому посилаючись на обставини спадкування майна померлого 01 вересня 2015 року [PERSON], та на те, що вона є єдиною спадкоємицею майна вказаної особи, що прийняла спадщину, просила суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на садовий будинок за адресою: м. Одеса, пров. 3-й Проїзний, №36, площею 127,10 кв.м. літньою житловою 64,40 кв. м. з господарськими спорудами. В судове засідання учасники справи не зявились, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. Представник позивача звернулася до суду з заявою про вирішення справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. За викладених обставин провадження у справі суд ухвалив розглянути її за відсутності учасників справи та постановити заочне рішення, що кореспондує приписам ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Звертаючись до суду за захистом свого права позивач визначає предмет та підстави позову самостійно. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Так, з на даних суду доказів вбачається, що 01 вересня 2015 року помер [PERSON] (Свідоцтво про смерть видане 22.09.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції актовий запис № 9878) Після його смерті відкрилася спадщина на садовий будинок та земельну ділянку площею 0,0334 га за адресою : м. Одеса,пров. 3-й Проїзний, №36, ( колишня адреса : територія Таїровської селищної ради садового товариства « Іллічівець» ділянка під №36 Овідіопольського району Одеської області). Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], оскільки відповідно до наданих суду доказів є його рідною донькою (ст.1261 ЦК України) Син спадкодавця, [PERSON], який відповідно до цивільного законодавства України також є спадкоємцем першої черги спадкування майна померлого 01 вересня 2015 року [PERSON], відмовився від своєї частки в спадщині, про що свідчить його заява, яка міститься серед матеріалів спадкової справи №236/2016, заведеної до майна померлого [PERSON], копія яких долучена до матеріалів справи. 01 листопада 2016 року державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори була винесена Постанова про відмову про вчинення нотаріальної дії за змістом якої нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок за адресою : м. Одеса, пров. 3-й Проїзний, №36, з тих підстав, що право власності спадкодавця на таке майно не було зареєстроване у встановленому порядку. Відповідно до п. 23 постанови №7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про спадкування», у випадку відмови нотаріуса в оформленні спадщини, особа-спадкоємець з метою прийняття спадщини може звернутися до суду за загальними правилами цивільного провадження. Відповідно до п. 3.1 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання (ст. 392 ЦК України). Відсутність державної реєстрації майнових прав спадкодавця щодо нерухомого майна, відповідно до норм цивільного права, не передбачає правових наслідків у виді втрати права спадкоємців на таку спадщину. Так, індивідуальний садовий будинок площею 127,10 кв.м., літньою житловою - 64,40 кв. метрів з господарськими спорудами за адресою: СТ «Іллічівець» ділянка № 36 Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області було прийнято до експлуатації відповідно до Державного акту приймальної комісії « Про прийняті в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту» 08 листопада 2007 року та затверджено Овідіопольською районною адміністрацією розпорядженням від 22 листопада 2007 року № 1508. На підставі розпорядження було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26 листопада 2007 року. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, тип об'єкту садовий будинок з господарським будівлями та спорудами на ім'я [PERSON] було зареєстровано в Овідіопольському районному бюро технічної інвентаризації 11 грудня 2007 року, - номер запису 232 в книзі 3. Згідно Постанови Верховної Ради України «Про зміну меж м. Одеси Одеської області» від 07 лютого 2002 року за № 3064-111 землі садового товариства «Іллічівець» перейшли у межи Київського району м. Одеси. Відповідно до рішення [PERSON] міської ради за №2953-У від 10 липня 2008 року «Про внесення змін та доповнень до рішення [PERSON] міської ради від 09.11.2005 року № 4858-1У» про найменування вулиць, провулків... та інших споруд розташованих на території м. Одеси» було видано розпорядження Київської районної адміністрації ОМР за № 95 від 13 лютого 2009 року, яким упорядковано поштову адресу садового будинку - м. Одеса, пров. 3-й Проїзний, 36. Відповідно до прийнятих актів реєстрацію садового будинку з господарськими спорудами по Овідіопольському ОРБТІ Одеської області було погашено та відповідно Акту прийому-передачі технічної документації від 09.10.2008 року за № 3445 передано до КП «ОМБТІ та РОН» 30 жовтня 2008 року КП «ОМБТІ та РОН» було виготовлено технічну документацію для подальшої реєстрації права власності,але в подальшому реєстрація права власності з невідомих причин проведена не була. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав їх виникнення, перехід і припинення підлягають державної реєстрації. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Відповідно ст. 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку,встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України,право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно,якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Таким чином суд доходить висновку про те, що на час смерті [PERSON] був власником майнових прав щодо спірного майна, а отже, відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, таке майно входить до складу спадщини. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем вказаної особи що прийняла спадщину, суд доходить висновку про те, що заявлений нею позов підлягає задоволенню у повному обсязі. З викладеного,

Outcome: approved