Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 08 грудня 2015 року між нею та [PERSON], було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 14. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І- ВЛ № 463034. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обовязку утримувати свою дитину. Це зокрема, виявилось у тому, що відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на їх утримання, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо. Дитина повністю знаходиться на її утриманні. Добровільно виділяти кошти на утримання дитини відповідач відмовляється, витрачає гроші на свої потреби, інтересами сімї не цікавиться. Крім того, відповідач ухиляється від її утримання, чим порушує її права, передбачені ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягання дитиною трьох років. Право на утримання мати, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умовами, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На підставі викладеного, з урахуванням уточнень просить стягнути з [PERSON], кошти на утримання (аліментів) сина [PERSON], в розмірі 2000 грн. щомісяця, що є еквівалентом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в розмірі 1000 грн щомісяця до досягнення сином трирічного віку. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати по справі стягнути з відповідача. \~ \~ \~ \~Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2017 провадження по справі відкрито. Законом України\~від 03\~жовтня 2017\~року №\~2147-VІІІ\~«Про внесення\~змін до\~Господарського процесуального\~кодексу України,\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~Кодексу адміністративного\~судочинства України\~та інших\~законодавчих актів» внесено зміни до\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня. Відповідно до п.1.9 Перехідних положень ЦПК України, який набув\~чинності 15.12.2017,\~ справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діяли після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 07 лютого 2018 року відповідачем наданий відзив з якого вбачається, що позовні вимоги визнає частково, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~08 грудня 2015 року він та позивач уклали шлюб, від якого мають спільну дитину [PERSON], [INFO] Ініціатором припинення сімейних відносин була позивачка, яка з липня 2017 року виїхала проживати до своїх батьків в с. Лизогубівка Харківської області. Починаючи з дня народження сина і по теперішній час, він не припиняв його утримувати та матеріально забезпечувати, постійно приймає участь у його вихованні, намагаюсь надати йому повноцінне батьківське піклування та турботу, не зважаючи на те, що спільно з ними він не проживає. Факт надання ним матеріальної допомоги позивачу на утримання неповнолітньої дитини, та утримання самої позивачки підтверджується чеками ХД УДППЗ «Укрпошта» від 21.12.2017 року на суму 1530 грн та від 23.01.2018 року на суму 1530 грн. Відповідач ніде офіційно не працює, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 2611 від 14.12.2017 року. Відповідач працює на тимчасових роботах за цивільно правовими угодами, отримує єдино разові виплати, і тому має нестабільний заробіток на місяць у загальній сумі 2000-3000 грн. Інших заробітків чи доходів від здійснення підприємницької чи будь якої іншої діяльності, в тому числі як найманого працівника не має. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів необхідно враховувати положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», згідно якої з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років встановлено в розмірі 1492 грн. Відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання свого сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн на місяць, та дружини у розмірі 500 грн. Крім того, вказує, що позивачем не взято до уваги те, що відповідно до положень ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік маже надавати матеріальну допомогу. Отже, саме можливість надання матеріальної допомоги чоловіком, тобто відповідачем, не доведено, а навпаки спростовується у звязку з тим, що він ніде офіційно не працює, отримує мінливі заробітки з яких він буде сплачувати аліменти на малолітнього сина і має залишати кошти для забезпечення своєї життєдіяльності. Розмір прожиткового мінімуму на працездатну особу з 1 січня 2018 року становить 1762 гривень. З наведених обставин, зазначає, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, в тому розмірі, в якому заявлені позовні вимоги, оскільки він отримує тільки невеликі доходи з мінливих заробітків, які становлять менше прожиткового мінімуму для осіб даної категорії, регулярних доходів він не має, в звязку з чим просить суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, стягнути з нього, [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень на місяць та аліменти на тримання дружини [PERSON] у розмірі 500 гривень на місяць. Учасники справи в судове засідання не зявились, про день, час і місця якого повідомлені належним чином. Представник позивача - адвокат [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, в якій прохає долучити до матеріалі справи копії чеків витрат, які повязанні з вихованням, лікуванням, утриманням та розвитком дитини, а також документи, які повязанні з освітою і майбутнім позивача, та врахувати, що відповідач наполягав на тому, щоб [PERSON] припинила навчання у Харківському медичному коледжі № 2 , що на даний час впливає на можливість утримувати власну дитину, внаслідок чого їй потрібно отримати середню освіту, тому не має можливості працювати. Також зазначає, що після того, як надійшла позовна заява до суду, тільки через деякий час відповідач вирішив сплачувати аліменти. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1000 гривень, в частині стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 500 гривень, в іншій частині позовних вимог прохає відмовити. В звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. \~ \~ \~ \~Згідно принципів Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її розвитку, освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. \~ \~ \~ \~Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Марєнко), було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 14. Від даного шлюбу подружжя має сина, [PERSON], [INFO] Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач проживає окремо, згоди щодо утримання малолітньої дитини та дружини між ними не досягнуто. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатною особою молодого віку, даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дитину суду не надано, а тому суд приходить до висновку що відповідач може сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина. Твердження позивача, щодо отримання невеликих доходів з мінливим заробітком, які становлять менше прожиткового мінімуму для осіб даної категорії не беруться судом до уваги, оскільки відповідач, будучі здоровою та працездатною людиною, не позбавлений можливості працевлаштування. Згідно ст.\~23\~Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому. Згідно Закону України « Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Діючим законодавством покладений обовязок по утриманню неповнолітніх дітей на батьків, а тому обовязок забезпечити гідний рівень життя дітей лежить на обох батьках. Отже, враховуючи прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік», обовязок утримувати дитину, який покладено на обох батьків, суд вважає, що аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень що підлягає стягненню з відповідача є великим. Однак, виходячи із того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи той факт, що більший тягар по утриманню дитини лежить на матері, оскільки дитина проживає з нею, суд вважає за можливе відступити від рівності часток і встановити розмір аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча пятсот) гривень з подальшою індексацією вказаної суми відповідно до закону. Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст.\~84\~СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років. Частина 4 цієї ж статті визначає право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За правилами ч.1 ст.\~80\~СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Отже, для призначення судом утримання дружини з якою проживає дитина до досягнення нею 3 років від чоловіка батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що дитина проживає з позивачем [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав жодних письмових доказів того, що не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини з якою проживає дитина до досягнення останньою 3 років . Відповідно до ч.1 ст.\~79\~СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, визнаючи розмір аліментів на утримання дружини [PERSON], суд виходить з тих обставин, що відповідач має можливість працювати і будь-яких обмежень з цього приводу (інвалідність тощо) у нього немає, однак враховуючи, його обовязок щодо утримання малолітнього сина, суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча ) гривень на користь дружини [PERSON], щомісячно, до досягнення сином трьох років задовольнити частково, встановити аліменти у розмірі 750 (сімсот пятдесяти) гривень щомісячно, починаючи з 13 листопада 2017 року до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], трьох років. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial