Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 27 403,02 доларів США, що за курсом 21.71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05 серпня 2015 року складає 594 919,63 грн. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені. Стягнуто солідарно із [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором №DNR0GA00000396 від 09 листопада 2007 року у розмірі 27 403,02 доларів США, що за курсом 21.71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05 серпня 2015 року, складає 594 919,63 грн. Стягнуто солідарно із [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 8 923,79 грн. В апеляційній скарзі відповідач [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду необхідно скасувати. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №DNR0GA00000396 від 09 листопада 2007 року відповідач [PERSON] отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 29 500 доларів США під 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 09 листопада 2012 року та взяв на себе зобов'язання щомісячного повернення часток кредиту. Крім того, в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за даним договором, 09 листопада 2007 року та 23 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] і [PERSON] відповідно були укладені договори поруки, згідно з якими останні поручилися перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань по кредитному договору. Проте, [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення сум кредиту та відсотків не виконав, у зв'язку з чим, станом на 05 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 403,02 доларів США, що за курсом 21.71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05 серпня 2015 року складає 594 919,63 грн., яка складається з наступного: - 24 600,21 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 534 070,55 грн., - заборгованість за кредитом; - 748,49 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 16 249,71 грн., - заборгованість по процентах за користування кредитом; - 168 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 3 647,28 грн., - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 570,45 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 12 384,46 грн. - пеня за несвоєчаснє виконання зобов'язань за договором, а також штрафи, відповідно до договору: - 11,52 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 250,09 грн. - штраф (фіксована частина); - 1 304,36 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 28 317,65 грн. - штраф (процентна складова). До даних правовідносин суд застосував приписи ст. 526, 530, 554, 1049, ч. 2 ст. 1050, ст. 1054 ЦК України. Суд виходив із того, що відповідачами порушені наведені норми матеріального права, а тому із відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню поточна заборгованість за кредитом у розмірі 27 403,02 доларів США, що за курсом 21.71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05 серпня 2015 року складає 594 919,63 грн. Крім того, посилаючись на ст. 79, 88 ЦПК України, суд стягнув солідарно із відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 8923,79 грн., сплачений позивачем при подачі позову. Але із такими висновками суду повністю погодитись не можна, оскільки вони зроблені без врахування всіх обставин у справі та вимог законодавства. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №DNR0GA00000396, на умовах якого банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк з 09 листопада 2007 року по 09 листопада 2012 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 29 500 доларів США на наступні цілі: ремонт будинку 28 000 доларів США, а також у розмірі 1 500 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору. На погашення кредиту позичальник щомісячно повинен сплачувати банку грошові кошти в розмірі 667,49 доларів США. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. За правилами ст.ст. 546, 575 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 09 листопада 2007 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки №DNR0GA00000396, за умовами якого остання відповідає перед банком по кредитному договору солідарно, в тому ж розмірі, що і боржник. Також, 23 листопада 2007 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки №DNR0GA00000396, за умовами якого остання відповідає перед банком по кредитному договору солідарно, в тому ж розмірі, що і боржник. Пунктом 13 договорів поруки визначено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки при згоді сторін, у письмовому виді, шляхом укладання відповідної додаткової угоди. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Частинами 1, 2 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що якщо у договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Матеріалами справи підтверджено, що 14 травня 2009 року між банком та позичальником [PERSON] укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору № DNR0GA00000396 від 09 листопада 2007 року, в якому п. 7.1 вказаного кредитного договору викладено у наступній редакції: банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 09 листопада 2007 року по 14 травня 2029 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 29 500 доларів США на наступні цілі: на ремонт будинку у розмірі 28 000 доларів США, а також у розмірі 1 500 доларів США на сплату страхових платежів у випадках, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору. Крім того, 13 серпня 2012 року між банком та позичальником [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору від 09 листопада 2007 року №DNR0GA00000396 (а.с.132). Додатковою угодою внесені зміни до кредитного договору: суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 375,82 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0 доларів США, комісія у розмірі 0 доларів США, пеня у розмірі 375,82 доларів США. У пункті 2 цієї додаткової угоди зазначено, що згідно зі ст. 212, 651 ЦК України порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених в графіку погашення кредиту (додаток 1 до цієї додаткової угоди) понад 31 день, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 375,82 доларів США. Пункт 7.1. кредитного договору викладено в іншій редакції: банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк з 09 листопада 2007 року по 11 травня 2029 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії кредиту у розмірі 24 116,43 доларів США на наступні цілі: 28 000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 3 372,88 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 9,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 3% від суми кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору. Щомісячно в період оплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 314,65 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредитку, відсоткам, винагороди, комісії. Тобто, фактично відбулося збільшення відповідальності поручителів внаслідок підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призвело до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування грошовими коштами. Будь-яких доказів того, що поручителі [PERSON] та [PERSON] надавали згоду на такі зміни, в матеріалах справи відсутні, договорами поруки такі умови сторонами не узгоджені. У зв'язку з цим, договори поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України вважаються припиненими, а тому заборгованість за кредитним договором в сумі 27 403,02 доларів США, що за курсом 21.71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.08.2015 року, складає 594 919 грн. 63 коп. підлягає стягненню лише із [PERSON] на користь банку. Не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову доводи апеляційної скарги про те, що за споживчими кредитами банку забороняється встановлювати будь-які збори, відсотки, комісії, а також банк при укладенні договору не повідомив його про кредитні умови та валютні ризики. Відповідно до вимог ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Кредитний договір №DNR0GA00000396 був укладений 09 листопада 2007 року і [PERSON] отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 29 500 доларів США. Умови договору зі згоди [PERSON] неодноразово змінювалися. Але із того часу [PERSON] не ставив питання про визнання договору недійсним чи про його розірвання. А тому, не можуть бути підставою для відмови у стягненні суми заборгованості доводи скарги про те, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про умови договору, в тому числі і про валютні ризики, стягнення відсотків, комісії. Інші підстави для скасування рішення суду відповідач у апеляційній скарзі не зазначав. У суді першої інстанції, ніхто із відповідачів не заявляв про застосування позовної давності, відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України. Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи, повністю не спростовують висновків суду, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування судового рішення наявні лише в частині відповідальності поручителів.

Outcome: partial