Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогами до відповідача та просила суд: -визнати, що ПАТ КБ «Приватбанк» своїми діями порушує її права споживача банківських послуг; -визнати неправомірними та скасувати рішення керівництва відповідача щодо обмеження її доступу до рахунків та припинення виконання зобов'язань за договорами №SAMDN 25000735106844, №SAMDNFF 000736586268, №SAMDNFF000736586283; -зобов'язати відповідача розблокувати усі рахунки, відкриті на ім'я позивача та забезпечити безперешкодний доступ до її рахунків у відділенні банку по вул. Градинській у м. Києві.. -у зв'язку з неповерненням депозитних вкладів по договорах №SAMDN 25000735106844, №SAMDNFF 000736586268, №SAMDNFF000736586283 у встановлені в них строки, визнати фактичне продовження дії та чинність цих договорів на умовах, передбачених у їх положеннях, а саме: на аналогічний строк (відповідно до 13.05.2015 та 18.07.2015) за процентною ставкою на відповідну дату; -зобов'язати відповідача виконувати зобов'язання по відповідних договорах, в тому числі нараховувати та виплачувати відсотки; -зобов'язати відповідача письмово підтвердити наявність оформленої нею довіреності на право розпоряджатися вкладом на ім'я [PERSON] та можливість безумовної реалізації [PERSON] відповідного права. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.05.2013 року позивач уклала договір з ПАТ «Приватбанк» № SAMDN 25000735106844 про строковий банківський вклад терміном на 365 днів до 13.05.2014 року включно, сума вкладу 20 800 доларів США з нарахуванням відсотків у розмірі 9,75% річних. 24.10.2013 року до суми вкладу було додано 20 533,68 доларів США. Загальна сума становить 41333,68 дол. США. 18.07.2013 року позивач уклала договір з ПАТ «Приватбанк» №SAMDNFF 000736586268 (Депозит плюс на 12 місяців) строковий банківський вклад терміном на 366 днів до 18.07.2014 року включно, сума вкладу 30 000 доларів США з нарахуванням відсотків у розмірі 8% річних та 1% надбавки (разом 9%). 18.07.2013 року позивач уклала договір з ПАТ «Приватбанк» №SAMDNFF 000736586283 (Депозит плюс на 12 місяців) строковий банківський вклад терміном на 366 днів до 18.07.2014 року включно, сума вкладу 31 000 доларів США з нарахуванням відсотків у розмірі 8% річних та 1% надбавки (разом 9%). Починаючи з 15.03.2014 року відповідачем безпідставно припинено нарахування та виплату належних їй за вищезазначеними договорами відсотків та обмежено доступ до рахунків. По завершенню терміну дії вищезазначених договорів позивач неодноразово усно та письмово зверталася до відповідача з проханням відновити надання банківських послуг, розблокувати усі рахунки на її ім'я, картки, нараховувати та виплачувати належні за договорами відсотки, а також повернути суми депозитів. Відповідач фактично відмовився від виконання своїх зобов'язань повернути кошти, посилаючись на п. 5 Постанови НБУ від 06.05.2014 року № 620, який містить вказівку банкам, зокрема «Приватбанку», припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Таким чином, відповідач в односторонньому порядку безпідставно обмежив права позивача на отримання її вкладів та розпорядження ними.Також під час оформлення депозитних вкладів у «Приватбанку», позивач оформила банківські довіреності на право розпоряджатися вкладами на її сина -[PERSON], про що в електронній банківській системі робиться відповідна відмітка та документ у паперовому вигляді не видається. Зазначені довіреності позивач не скасовувала, але відповідач відмовляє [PERSON] вчиняти дії щодо розпорядження коштами на рахунках. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд винести рішення про їх задоволення з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя. Окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу-філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», в зв'язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи на території АРК, не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов'язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов'язаннями. Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.04.2014 року АНО «ФЗВ» призначено управляючим майном банку за всіма зобов'язаннями, а також уповноважено здійснювати угоди щодо майна банку. Посилався на те, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16.09.2014 року зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Кримського регіонального управління припинити протиправні дії (бездіяльність), які проявляються у невиконанні зобов'язань, які випливають з укладених договорів банківського вкладу та договорів банківського рахунку на суму 10925222445,85 рублів. Представник відповідача наголошував на тому, що позивач не довела відсутність вимоги позивача до державних та недержавних установ Російської Федерації за аналогічними підставами та те, що її позовні вимоги не входять до складу загальної суми, визначеної заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16.09.2014 р. Вважає, що зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує АНО «ФЗВ» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополя. Тому вважає, що вони взагалі неналежні відповідачі та просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї. Судом встановлено, що 13.05.2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт на 12 мес.» №SAMDN25000735106844 терміном на 365 днів до 13.05.2014 року включно з сумою вкладу 20 800 доларів США, відсоткова ставка - 9,75% річних. Банк за умовами договору відкрив позивачу особистий рахунок [NUMBER], на який зараховувався вклад та нараховані відсотки. Відповідно до копій заяв на переказ готівки за даним договором на позивач внесла на рахунок крім 20 800 доларів США, 24.10.2013 року - 20 533,68 доларів США (а.с.6). 18.07.2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір «Депозит Плюс на 12 мес.» №SAMDNFF000736586268 на розміщення депозитного вкладу терміном на 366 днів до 18.07.2014 року включно з сумою вкладу 30 000 доларів США з відсотковою ставкою на дату укладення вкладу 8% річних. Банк за умовами договору відкрив позивачу особистий рахунок по вкладу [NUMBER]. 18.07.2013 року сторони уклали додаткову угоду до договору, за умовами якої банк збільшив відсоткову ставку по вкладу позивача на 1% річних. Внесення коштів в розмірі 30 000 доларів США підтверджується копією квитанції (а.с.9). Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між: клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до п. 2 договорів від 13.05.2013 року та від 18.07.2014 року відсотки нараховуються на рахунок чи карту для зарахування відсотків по вкладу після закінчення кожного цілого місяця, який минув з моменту укладення договору в перший робочий день, який слідує після дати оформлення договору, після 15:00. За умовами договорів, якщо після закінчення строку вкладу вкладник не виявить бажання отримати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк та строк вкладу продовжується неодноразово без заявки вкладника. Відсотки в період нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу (п.3,4 договорів). 01.04.2014 року позивач звернулась з заявою, якою просила відповідача розблокувати усі рахунки, відкриті на її ім'я, картки, нараховувати та виплачувати належні за діючими договорами відсотки та повернути суми депозитів. Відповідач через деякий час після листування в період з квітня 2014 року по грудень 2014 року розблокував рахунки позивача, але нарахування відсотків та їх виплата так і не була здійснена. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою та на належну якість продукції та обслуговування. Згідно з п.2.4 глави 2 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» № 516 від 03.12.2003 року, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму тапроценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Умовами депозитних договорів передбачено зобов'язання банку нараховувати відсотки на рахунки позивача при продовжені строку вкладу. Згідно ч.3 ст.1061 ЦК України, встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Посилання представника відповідача на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не повинен повертати депозити, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, яка на даний період часу окупована, суд вважає необґрунтованими, оскільки всі договори банківського вкладу були укладені між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровськ. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 4 ЦК України передбачено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України, актами цивільного законодавства є Цивільний Кодекс України та інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Таким чином, доводи представника відповідача - ПАТ КБ «ПриватБанк» про неможливість виконання ними спірних зобов'язань у зв'язку з припиненням діяльності структурних підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Республіки Крим постановою Правління Національного банку України від 06.05.2014 року №260 і придбанням прав (вимог) по вкладам автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників», до якої позивач має право звернутися з вимогами про стягнення компенсаційних виплат по договору банківського вкладу, є безпідставними і суд не приймає їх, оскільки такі підрозділи банку не є самостійними окремими юридичними особами, тому саме по собі припинення їх діяльності не звільняє банк від обов'язку виконання зобов'язань за укладеним від його імені депозитними договорами у цих підрозділах і не позбавляє права вкладника на повернення внесених ним банківських вкладів та нарухання відсотків за рахунок банку, якому вони були передані на депозит. Крім того, суд вважає, що відмова ПАТ КБ «ПриватБанк», щодо повернення вкладів суперечить вимогам ст.41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі ст. 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивач [PERSON] надала суду належні та допустимі докази відкриття депозитних рахунків у ПАТ КБ «ПриватБанк» та знаходження залишку спірних грошових сум на них на час розгляду справи, а також враховуючі, що стороною відповідача не доведено факт закриття договорів та отримання коштів позивачем, вимоги в частині визнання неправомірним, скасування рішення керівництва щодо обмеження доступу позивача до рахунків та припинення виконання зобов'язань за договорами, підлягають до задоволення. Також, враховуючи викладене, підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача розблокувати усі рахунки, відкриті на ім'я [PERSON] та забезпечення безперешкодного доступу до її рахунків; визнання продовженими дії та чинності договорів депозитного вкладу за встановленою договорами процентною ставкою на відповідну дату; зобов'язання відповідача виконувати зобов'язання за договорами депозитного вкладу, в тому числі, нараховувати та виплачувати відсотки позивачу. Що стосується вимог позивача щодо зобов'язання відповідача письмово підтвердити наявність оформленої [PERSON] довіреності на право розпоряджатися вкладом на ім'я [PERSON] та можливість безумовної реалізації [PERSON] відповідного права, то позивачем не надано доказів надання такої довіреності та до суду клопотань про витребування необхідних підтверджуючих доказів на підставі ст. 137 ЦПК України не заявлялось. З листування, яке відбувалось між відповідачем та [PERSON] (а.с. 26-29) з приводу спірної довіреності не можна дійти переконливого висновку про факт її посвідчення, зміст та довірену особу, якій надано право на розпорядження коштами на рахунках позивача. Також суд залишив поза задоволенням вимогу позивача щодо забезпечення її безперешкодного доступу до рахунків у відділенні банку в частині - по вул. Градинській у м. Києві, оскільки відповідач є юридичною особою з відокремленими підрозділами та позивач може звертатись без територіальних обмежень до будь-якого з них.

Outcome: partial