Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.10.2001 року позивач та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №127. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. На протязі останніх декілька років подружні відносини між сторонами значно погіршилися, виникла відчуженість,що в кінцевому результаті привело до їх фактичного припинення. Спору про розподіл майна у сторін немає. Просить розірвати шлюб з відповідачем. До початку слухання справи позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач до початку слухання справи, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою від 07.12.2016 року сторонам надавався час на примирення строком три місяці, але примирення між сторонами не відбулось. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд, згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України, зясувавши фактичні взаємини подружжя, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також умови життя подружжя та інші обставини життя подружжя приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки вони визнані сторонами та підтверджуються матеріалами справи, а саме копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС №080604 від 27.10.2001 року який був укладений між [PERSON] та [PERSON], відділом реєстрації актів громадського стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №127 (а.с.3). Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дітей або одного з подружжя. Шлюб це добровільний, рівноправний, сімейний союз жінки та чоловіка спрямований на створення сімї та зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сімї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За такого, в сім'ї склалися ненормальні взаємовідносини внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. Подружні стосунки припинені та в теперішній час не підтримуються. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалась, відновлення її неможливе та недоцільне, а тому позов підлягає задоволенню, а шлюб на підставі ст. 112 СК України - розірванню. Відповідач просив звільнити його від сплати судового збору, оскільки він є учасником бойових дій. У відповідності до п. 8 ст. 5 «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сімї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи. З наданого позивачем посвідчення серії МВ№048768 від 10.03.2016 р. вбачається, що [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни\~учасників бойових дій. Статтею 5 Закону України «Про судовий збір»\~передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сімї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи. Статтею 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту » передбачено звільнення Ветеранів війни від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту. Отже, враховуючи викладене, [PERSON] не звільнений від сплати судового збору. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved