Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 04.09.1997 року [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрована з 15.01.2012 року [PERSON] , який не є членої сім`ї позивача. Відповідач в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, її особисті речі в квартирі відсутні. Реєстрація відповідача створює перешкоди у належному позивачу праві володіння, користування та розпорядження житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , а тому вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 17.02.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 09.04.2020 року призначено судове засідання з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Відзив не подала, будь - яких заяв та клопотань не находило. Суд вважає, що відповідач не з`явилась до суду без поважних причин, не подала відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, на засадах змагальності, в межах позовних вимог, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених кодексом випадках. Судом встановлено, що із наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу квартири від 04.09.1997 року посвідченого приватним нотаріусом Коростишівського нотаріального округу Владикою І.В. та зареєстрованого в реєстрі № 2500 [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.7 - 9). Відповідно до довідки № 78 від 17.01.2020 року КП «Коростишівська комунальна служба» за адресою [ADDRESS] 9 зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована з 17.06.2015 р. ( а.с.12). З акта депутата Коростишівської міської ради № 121 від 21.01.2020 року вбачається, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає в квартирі з 20.05.2018 (а.с.13). Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] у квартирі, що належить на праві власності [PERSON] . Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд дійшов до переконання, що оскільки відповідач [PERSON] не проживає у квартирі позивача понад встановлені законом строки, не користується нею, не несе витрат по її утриманню, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. Відповідно до п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 840,80 грн. судових витрат, від сплати яких була звільнена позивач при звернення з даним позовом до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved