Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в судових процесах було з`ясовано, що відповідач фізична особа [PERSON] видав, а приватний нотаріус Борисенко Сергій Миколаєвич - відповідач посвідчив наступну довіреність: від 21 листопаду 2017 року № НМЕ 142341. Відповідач [PERSON] (на думку позивачки) не має компетенції на засвідчення довіреностей від імені іншої особи, в інтересах юридичної особи ЖБК «Восток-24», а Борисенко С. М. не мав права засвідчувати некомпетентний правочин. Юридична особа має право видавати довіреності для представлення інтересів юридичної особи на бланку цієї юридичної особи за підписом особи, яка має право надавати довіреності і відомості про яку внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та ФОП. Ця довіреність, як правило, засвідчується печаткою юридичної особи. У Статуті ЖБК «Восток-24» від 20 серпня 2016 року повноваження голови, правління вказані у п. 7.1. Додатково «межі повноважень» ніде у Статуті не прописані. Перелік повноважень голови ЖБК «Восток-24» у п. 7.1 не містить таких повноважень як видавати та завіряти довіреності. О крім того відповідно ст. 58 ЗУ «Про нотаріат» непередбачено посвідчення доручення фізичної особи від імені третьої особи в інтересах іншої. Цю правову позицію підтверджує лист Міністерства юстиції України від 25.06.2018 року, яку отримав представник [PERSON] . Крім того представник [PERSON] на особистому прийомі у начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Віхрова Сергія Володимировича отримав роз`яснення, що нотаріуси не мають право посвідчувати довіреності фізичних осіб в інтересах інших в тому числі юридичних осіб. Окрім того [PERSON] видавав довіреності на бланках юридичної особи, тобто [PERSON] знав про незаконність правочину видачі довіреності в інтересах іншої особи яка не посвідчується у нотаріуса. Позивачка - власницяквартири [ADDRESS] . Згідно ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» , має право разом з іншими співвласниками створити ОСББ. На заваді стоять дії [PERSON] як керівний юридичної особи ЖБК «Восток-24». Дії [PERSON] по видач довіреностей від імені ЖБК «Восток-24» завдають їй шкоди в реалізації майновий прав. У зв`язку з викладеним, позивачка просить суд визнати дії відповідачів по нотаріальному засвідченню довіреності [PERSON] від 21 листопаду 2017 року № НМЕ 142341 в інтересах юридичної особи ЖБК «Восток-24» ІК 21909683 протиправними, а довіреність від 21 листопаду 2017 року № НМЕ 142341, посвідченої приватним нотаріусом Борисенком Сергієм Миколаєвичем і внесену у реєстр під номером 742 - скасувати; заборонити голові правління ЖБК «Восток-24» засвідчувати довіреності в інтересах ЖБК «Восток-24» у нотаріальному порядку. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач-2 надавав відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечував проти позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачкою обрано невірний спосіб захисту. Від третьої особи ЖБК «Восток-24» надійшли пояснення, згідно яких вважають, що приводом звернення до суду з даною позовною заявою стала наявність заборгованості позивачки перед ЖБК. Також зазначають, що права позивачки жодним чином не порушені, а отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Так, згідно довіреності від 21.11.2017 року, [PERSON] , [INFO] уповноважив [PERSON] бути представником Житлово-будівельного кооперативу «Восток-24», що посвідчена Приватним нотаріусом Борисенко С. М. (а.с. 3). Ст. 204 ЦК України презюмує, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається особою іншій особі для представництва Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат», під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. При перевірці цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи нотаріус зобов`язаний ознайомитися з установчими документами, інформацією про неї, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців цієї юридичної особи і перевірити, чи відповідає нотаріальна дія, яка вчиняється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності. У разі наявності у нотаріуса сумнівів щодо поданих документів він може витребувати від цієї юридичної особи, державного реєстратора, органів доходів і зборів, інших органів, установ та фізичних осіб додаткові відомості або документи Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень. Якщо від імені юридичної особи діє колегіальний орган, нотаріусу подається документ, в якому закріплено повноваження даного органу та розподіл обов`язків між його членами. У разі наявності сумнівів щодо уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності та правоздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної чи юридичної особи. Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує додержання законності нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Відповідно до п. 16 Постанови ВССУ № 3 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», за правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Між тим, Позивач звернувся з позовом про визнання недійсною нотаріально посвідченої довіреності, тобто оскаржив нотаріальний акт. Довіреність є одностороннім правочином (ВСУ від 19.07.2006 р. у справі № 6-7182св06). Отже, заперечуючи проти законності довіреності, Позивачка порушує спір про цивільне право, тому за умови доведення того факту, що нотаріус припустився порушення порядку вчинення такої нотаріальної дії, відповідачем за позовом може бути виключно набувач права, а не нотаріус. Відповідно до ст.1 Закону України № 3425 від 02.09.1993 року «Про нотаріат» - нотаріат в Україні - цесистема органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до ст. ст. 4, 2, 48, 51, 81,82 ЦПК України позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення, невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). Разом із тим суд зобов`язаний роз`яснити позивачу наслідки подання позову до неналежного відповідача (відповідачів) та його право подати клопотання про залучення належного відповідача, заміни неналежного належним, тощо. Як вбачається зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог. Згідно позовних вимог, позивачка просить суд визнати дії відповідачів по нотаріальному засвідченню довіреності [PERSON] від 21 листопаду 2017 року № НМЕ 142341 в інтересах юридичної особи ЖБК «Восток-24» ІК 21909683 протиправними, а довіреність від 21 листопаду 2017 року № НМЕ 142341, посвідченої приватним нотаріусом Борисенком Сергієм Миколаєвичем і внесену у реєстр під номером 742 - скасувати. Так, п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» чітко визначено, що нотаріуси, які посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Відповідно до ч. ч. 1,2,3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із ч.ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Однак, Позивачка у своєму позові не вказує якими діями відповідачів було порушено її цивільні права під час видачі, посвідчення та реєстрації Довіреності та в чому саме полягає порушення її прав, свобод та законних інтересів. Отже, нотаріус може бути відповідачем у справах цієї категорії лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. Позивач оскаржує не тільки дії нотаріуса, а й порушує питання про захист права - визнання довіреності недійсною. Нотаріуси в розумінні статей 48, 52, 53 чинної редакції ЦПК України та статей 30, 34, 35 ЦПК України у редакції, що діяла на момент подання позову, не є особами, прав і обов`язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. Вказаний висновок також підтверджений в ухвалі Верховного Суду України від 05.12.2007 р. у справі №6-16344св07 та у п. 6 Листа ВССУ від 07.02.2014 р. «Про судову практику про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні». Тобто нотаріус у даній справі не може бути відповідачем, а позивачка звернулася до суду із вказаним позовом до неналежного відповідача. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Враховуючи вищевикладене, позов задоволенню не підлягає в повному обсязі. Позивач не позбавлений права звернутися до суду із даним позовом до належного відповідача.

Outcome: dismissed