overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 25.07.2015 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, оскільки вони мають різні характери, між ними відсутня довіра та взаємопорозуміння, вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, в даний час спільного господарства не ведуть, сімейних відносин не підтримують. Просила шлюб розірвати, стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25.07.2015 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №296. Мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При цьому судом не вирішується питання про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін, оскільки дане питання сторонами не порушувалось. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 25.08.1984 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння, вони втратили один до одного почуття кохання та взаємоповаги, мають різні погляди на життя, з початку 2019 року проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просила шлюб розірвати. Сторони до суду не з`явились, позивач в заяві до суду клопотала про розгляд справи за її відсутності. Причина неявки відповідача не відома, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін без фіксації технічними засобами на підставі наданих доказів. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25.08.1984 року, який було зареєстровано виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Коростенського району Житомирської області, актовий запис №6. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після пррозірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 25.10.2013 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають спільних неповнолітніх дітей: сина, [PERSON], [INFO] та сина, Нікіту, [INFO]. Вказала, що відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дітей та її утримання не надає, хоча працює та має стабільний дохід. Вона в даний ча перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує соціальну допомогу в розмірі 860,00 грн. щомісячно, однак даних коштів недостатньо для утримання себе та двох неповнолітніх дітей. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини його доходів (заробітку) щомісяця і до повноліття дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання в розмірі 1200,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною - Нікітою, [INFO] трирічного віку, тобто до 15.10.2019 року. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачем відзив на позовну заяву та інших заяв чи клопотань не подано. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони з 25.10.2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: сина, [PERSON], [INFO] та сина, [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. На даний час позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Доказів про надання відповідачем в добровільному порядку достатнього розміру коштів на утримання дітей суду не подано. Відповідно до ст.ст.180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач зобов`язаний та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей\~в розмірі 1/3 частки доходу,\~ щомісячно. При цьому, позивач в обгрунтування своїх позовних вимог щодо можливості сплати відповідачем аліментів на її утримання в розмірі 1200 гривень\~ жодних\~ доказів не подала, тому\~ позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з врахуванням обставин, визначених ст.182 Сімейного кодексу України та поданих доказів, а саме в розмірі 800 гривень.\~ \~ \~ \~ \~ З врахуванням наведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягнення судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 26.07.2014 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, вони мають різні погляди на життя, з серпня 2017 року проживають окремо, сімейних відносин не підтримують, кожен з них створив нову сім'ю. Просила шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею. Позивач позов підтримала, причина неявки відповідача не відома, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26.07.2014 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №302. Мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років - визначається за згодою батьків.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 27.09.1998 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, спільних неповнолітніх дітей не мають. Іх сімейне життя не склалось, сімейних та подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть. Просила шлюб розірвати, стягнути з відповідача понесені судові витрати. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за зареєстрованим місцем проживання. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27.09.1998 року, який було зареєстровано Горщиківською сільською радою Коростенського району Житомирської області, актовий запис №11. Спільних неповнолітніх дітей не мають. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 28.05.2016 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, вони втратили один до одного почуття взаємопорозуміння та довіри, припинили спільне проживання, подружні стосунки не підтримують. Просила шлюб розірвати. Відповідач позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28.05.2016 року, який було зареєстровано Коростенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №140. Спільних неповнолітніх дітей не мають. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 28.10.2006 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина перебуває на її утриманні, чоловік не надає матеріальної допомоги на його утримання, хоча працює та має таку можливість. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини його доходів (заробітку) щомісяця і до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та 500 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач позов визнав про, що подав відповідну заяву. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, та мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча працює та має таку можливість, інших утриманців не має, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.ст.180,182 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач має можливість та зобов`язаний надавати допомогу в розмірі, передбаченому законодавством на утримання неповнолітньої дитини, позов визнав, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт, квитанцію про сплату коштів в сумі 500 гривень, дані витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Судові витрати суд стягує з відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 29.06.2013 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, чоловік постійно нехтував сімейними цінностями, проживають окремо, сімейних відносин не підтримують, шлюб носить формальний характер. Просила шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач в заяві до суду вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29.06.2013 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №196. Мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років - визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років - визначається нею самою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 29.08.2009 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Іх сімейне життя не склалось, чоловік не утримує сім'ю матеріально, не займається вихованням дитини, більше року проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просила шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивач позов підтримала, відповідач причини неявки не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 29.08.2009 року, який було зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №330. Мають малолітню дочку, [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років - визначається за згодою батьків. Судові втрати підлягають стягненню відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved