Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що на підставі договору дарування, їй на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок зареєстровано у визначений законом спосіб, що підтверджується записом в погосподарській книзі № 21/1899 виконавчого комітету Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області. По даній адресі, також зареєстрований але не проживає, відповідач та колишній чоловік позивачки - [PERSON] , шлюб з яким розірвано Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.12.2014 року. Так як, за адресою реєстрації відповідача, надходять листи від банків та колекторських компаній, на дане майно, власником якого є [PERSON] , може бути накладено стягнення. Тому виникла необхідність звернутись до суду з вищевказаним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позові наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 17). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений шляхом надсилання судових ухвал та повісток на останню відому адресу проживання та реєстрації, розміщенням оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно до ч. 11 ст. 128, однак почтові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою «адресат вибув», відзив на позов до суду не надходив (а.с. 16, 21, 23). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що суд, виконав усі вимоги щодо повідомлення відповідача про час та місце слухання справи, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого 25.03.2002 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори № 918, власником будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 5). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.12.2014 року № 496/4808/14-ц (а.с. 8). Згідно довідки Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 2941 від 16.10.2018 року, виданої [PERSON] про те, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , рахунки відкрито на її ім`я, також за даною адресою зареєстровані: [PERSON] , 1939 р.н. - батько, [PERSON] 1946 р.н. - мати, [PERSON] 1966 р.н. - брат, [PERSON] 1977 р.н. - колишній чоловік, (зареєстрований але не поживає з 30.08.2014 року), також за даною адресою проживає але не зареєстрований [PERSON] - 2003 р.н. - син позивачки (а.с. 6). Відповідно до акту обстеження житлового будинку [ADDRESS] на факт не проживання [PERSON] , 1977 р.н. по даній адресі, складеного комісією у складі: депутата сільської ради Мацкул М.І. у присутності власника будинку [PERSON] та сусідів [PERSON] , [PERSON] , відповідач з 2014 року за даною адресою не проживає (а.с. 7). Позивач вказує, що наявність реєстрації відповідача в будинку перешкоджає їй реалізовувати права власника на дану житлову площу, окрім того така реєстрація відповідача за даною адресою, породжує додаткову відповідальність за майном, яке на праві власності належить позивачці. Згідно ст. 41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки факт не проживання відповідача в житловому будинку доведено належними і допустимими доказами.

Outcome: approved