Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що остання є правонаступником [PERSON] , яка виступала майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями [PERSON] . Позивач проживала разом із [PERSON] по день її смерті у будинку, що розташований на земельній ділянці, які були передані [PERSON] , в іпотеку в якості забезпечення кредитних зобов`язань [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не отримувала. Разом з тим, враховуючи спільне проживання із спадкодавцем, позивач вважає себе такою, що фактично прийняла спадщину, а саме будинок та земельну ділянку, які були предметом іпотеки, а отже як спадкоємець відповідно є правонаступником, що обумовлює звернення позивача до суду. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з метою реалізації своїх прав кредитор за кредитними зобов`язаннями [PERSON] , як іпотекодержатель майна переданого [PERSON] в іпотеку в якості забезпечення вказаних кредитних зобов`язань, звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, а саме звернення стягнення на заставлене майно, який був вчинений. В подальшому відбулись прилюдні торги, де предмет іпотеки був реалізований, а право власності зареєстровано за новим власником, який в подальшому відчужив половину набутого майна. Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки був вчинений з порушенням процедури, зокрема без дотримання строків для його вчинення, оскільки право стягувача звернутися за вчиненням виконавчого напису виникало з часу коли боржник припинив повернення грошових коштів за кредитним договором, в свою чергу виконавчий напис був вчинений майже на чотири роки пізніше з часу настання такого строку. Крім того, не було дотримано вимог щодо повідомлення іпотекодавця та кредитора, про звернення за вчиненням виконавчого напису, оскільки відповідні досудові вимоги та розрахунки не були ними отримані і докази про те, що останні були направлені відсутні. Також, подані нотаріусу документи не відповідають вимогам, які необхідні для підтвердження наявності безспірної заборгованості. Крім того, позивач зазначає, що нотаріусом, яка вчинила виконавчий напис неодноразово були допущені порушення при вчиненні відповідних нотаріальних дій, що підтверджується чисельними судовими рішеннями, про визнання вчинених нею виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити з підстав зазначених у позові, у відповіді на відзив /Т.І а.с. 241- 245/, відповіді на пояснення третьої особи /Т.І а.с. 245 «а» - 245 «б»; Т.ІІ а.с. 94 95/, вступному слові /Т.ІІ а.с. 186/, які узагальнено викладені вище. Крім того, представник позивача пояснив, що позивач була обізнана із тим, що [PERSON] має кредитні зобов`язання, а [PERSON] виступила за цими зобов`язаннями майновим поручителем. Після смерті [PERSON] , [PERSON] повідомила позивача про те, що кредитні зобов`язання нею виконуються. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника /Т.І. а.с. 149-150, 239, 240/, а також відзив на позов /Т.І а.с. 166 - 172/. У даному відзиві відповідач зазначив про те, що між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є відповідач був укладений кредитний договір. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між [PERSON] (майновим поручителем) та банком було укладено договір іпотеки, за умовами якого майновим поручителем передано в іпотеку нерухоме майно, а саме садовий будинок та земельну ділянку. У зв`язку з тим, що позичальник порушила умови кредитного договору, а саме не виконувала належним чином, в обумовлені строки зобов`язання щодо оплати кредиту і відсотків, банк вчасно направив позичальнику та майновому поручителю досудові вимоги і з цього часу почався відлік строку в межах якого міг бути вчинений виконавчий напис. Враховуючи, що досудові вимоги залишились поза увагою, банк був вимушений звернутися до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, про звернення стягнення на предмет іпотеки і зробив це в межах визначеного законом строку. Банком було надано документи, згідно вимог законодавства для підтвердження безспірної заборгованості, яку до часу звернення стягнення на предмет іпотеки не було оспорено не позичальником ні майновим поручителем. Представник третьої особи Хробатенко В.П. надав пояснення /Т.І а.с. 122 - 128/. В судовому засіданні представник також пояснив, що позивач у даній справі обрала не вірний спосіб захисту і є неналежним суб`єктом звернення. Так, позивач заявила про своє право на спадщину, шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою в межах визначеного строку, однак такий документ, як свідоцтво про право на спадщину нотаріусом виданий не був. Представник зазначає, що позивач подала довідку про те, що остання постійно проживала із спадкодавцем разом, проте нотаріусом все одно протягом визначеного строку не було видано свідоцтво про право на спадщину, що може свідчити про те, що така довідка нотаріусом оцінені критично, з огляду на те, що документ не містить навіть прізвища особи, яка її посвідчувала. Крім того, справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Позивач не була та не є боржником за оскаржуваним виконавчим написом. В свою чергу у разі недотримання нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису це може зачіпати лише права боржника за таким виконавчим написом, яким позивач не являється. Більше того, вчинення виконавчого напису відбулося майже за три роки до того моменту, який позивач вважає моментом прийняття спадщини. Від третьої особи ПНДНО [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи за її відсутності /Т.І а.с. 237; Т.ІІ а.с. 149, 170, 182/, а також пояснення /Т.ІІ а.с. 104-107, 165-168/. Згідно пояснень, нотаріус зазначила, що вчинення виконавчого напису - це захист нотаріусом цивільних прав кредитора за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Тому «безспірність» в розумінні Закону є не доведеність боргу елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумується) наявність боргу, а документи, передбачені переліком документів, з стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженому КМУ не письмові докази наявності боргу, а докази наявності згаданих вище правовідносин. Вимогами законодавства наведений вичерпний перелік документів, що обумовлюють можливість вчинення виконавчого напису, якими є оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору, оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює зобов`язання, засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення ви зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, оригінали розрахункового документа про надання поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, довідка фінансової установи про ненадходження які і були надані банком разом із відповідною заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності нотаріус не зобов`язаний. Шляхом вчинення виконавчого напису нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені вище вказаним переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у удовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Сама по собі незгода боржника з розміром заборгованості та її розрахунком не є підставою для визнання заборгованості спірною, оскільки спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у переліку. Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами передбачено, що для одержання виконавчого напису на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згадані вище документи, які є підставою для вчинення виконавчого напису, були надані нотаріусу відповідачем (стягувачем) - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та містяться у відповідній справі, окрім оригіналу договору, який був наданий стягувачем і в подальшому повернутий після вивчення та встановлення наявності всіх підстав для вчинення виконавчого напису, оскільки заявник звернувся про стягнення лише частини заборгованості, що передбачено порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Отже, виконавчий напис був вчинений за наявністю передбачених документів, тобто з суворим дотриманням вимог законодавства. Крім того, нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, а строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За своє правовою природою ці строки не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав. В даному випадку терміном з якого має обчислюватися згаданий вище строк, є дата направлення боржнику вимоги про усунення порушень. Перебіг строку, протягом якого може бути вчинений виконавчий напис, починається з наступного дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, зокрема:з наступного дня після закінчення визначеного в зобов`язанні строку його виконання;у разі, якщо строк дії договору не закінчився, або був обумовлений повним виконанням сторонами своїх зобов`язань, право кредитора на примусове стягнення боргу, а отже, і право на вчинення нотаріусом виконавчого напису, виникає в кожний окремий момент часу після закінчення строку виконання зобов`язання, незалежно від моменту, коли в нього вперше виникло право вимоги. В цьому випадку строки обчислюються з моменту направлення кредитором боржнику конкретної вимоги, обчисленої на певний момент часу. Що стосується не отримання вимоги боржником, нотаріус зазначила, що вимога була направлена на адресу боржника про що кредитором були надані відповідні докази, а саме фіскальний чек про оплату послуг поштового зв`язку та опис вкладень про направлення на адресу боржника відповідної вимоги. Нотаріус зазначила, що витребувані судом документи надати не є можливим, оскільки відповідно до закону сплинув строк їх зберігання, а тому останні були знищені. Від третьої особи [PERSON] була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, від неї надійшли заяви про розгляд справи за її відсутності /Т.І а.с. 242 «а», Т.ІІ а.с. 93, 151, 164, 181, 185/. Третя особа [PERSON] був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи /Т.І а.с. 153, 158, 222, 250; Т.ІІ а.с. 100, 102, 148, 159, 163, 180/, направив заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи /Т.І а.с. 97, 155, 218, 249; Т.ІІ а.с. 92, 102, 147, 159, 172, 179/ про поважність причин суд не повідомила та не просила відкласти розгляд справи, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності третьої особи. Третя особа ДП «Сетам» була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи /Т.І а.с. 102, 160, 220, 236; Т.ІІ а.с. 89, 102, 159, 162, 178/ про поважність причин суд не повідомила та не просила відкласти розгляд справи, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.07.2007 між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений кредитний договір № ML-005/095/2007 (далі - кредитний договір) /Т.І а.с. 173-177/. 12.07.2007 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ML - 005/095/2007 між [PERSON] (майновим поручителем) та Банком було укладено договір іпотеки № РСL-005/095/2007 (далі - договір іпотеки) /Т.І. а.с.177-180/. За умовами договору іпотеки майновим поручителем для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, передано в іпотеку нерухоме майно, а саме садовий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:90:618:0006. 08.10.2013 позичальнику [PERSON] було надіслано досудові вимоги № 2202 від 07.10.2013 та № 2203 від 07.10.2013, про погашення заборгованості за кредитним договором ML -005/095/2007 від 20.07.2007 /Т.І а.с.182-185/. 08.10.2013 іпотекодавцю [PERSON] було надіслано досудові вимоги № 2204 від 07.10.2013 та №2205 від 07.10.2013, про погашення заборгованості за кредитним договором ML - 005/095/2007 від 20.07.2007 /Т.І а.с. 186-189/. 24.02.2014 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (далі - нотаріус) було вчи вчинено виконавчий напис, про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором /Т.І а.с.181/. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ). Можливість звернення стягнення на предмет іпотеки передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат» так і Законом України «Про іпотеку». Згідност. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно п. 1 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 (далі-перелік), для одержання виконавчого напису на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно п. 3.1. порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (далі - порядок), нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Відповідно до позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 №204/4071/14-ц (провадження №61-360св18), безспірність заборгованості відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, при цьому нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визначає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності нотаріус не зобов`язаний. Як вбачається з пояснень відповідача, третьої особи нотаріуса, банк звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, до якого надав оригінали договору кредиту та іпотеки, які в подальшому були повернуті банку. Крім того, дана обставина підтверджується і самим виконавчим написом /Т.І а.с. 181/ в якому зазначені відповідні договори без вказівки, що виконавчий напис вчинявся на підставі їх копій. В свою чергу, позивач та представник останньої стверджуючи про те, що оригінали правочинів нотаріусу не надавалися на підтвердження своїх доводів доказів не надали. Перевірити обґрунтованість наведених доводів позивача наразі не вбачається можливим, оскільки відповідні документи, на підставі яких вчинявся виконавчий запис були знищенні за закінченням терміну їх зберігання /Т.І а.с. 223- 232/. Таким чином, суд вважає доводи позивача та представника останнього в цій частині неспроможними. На підтвердження безспірності заборгованості був наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором /Т.І а.с. 190/. Суд вважає неспроможними доводи позивача та представника останнього, що розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону, зокрема Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і не підтверджує безспірність заборгованості. Даний закон регулює процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень, а також оформлення звітності, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства (ст. 2 Закону). Крім того, посилання позивача та представника останнього на ст. 9 вказаного Закону є необґрунтованими, оскільки остання визначає вимоги до складання документів при здійсненні господарських операцій. Отже, вимоги до форми розрахунку заборгованості законодавчо не встановлені. З урахуванням вимог закону та правової позиції викладеної судом вищої інстанції, суд вважає, що документи надані банком для вчинення нотаріусом виконавчого напису, зокрема оригінали правочинів та розрахунок, були достатніми для висновку про наявність правовідносин та безспірної заборгованості. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно п.п. 2.1- 2.3. п. 2 розділу 16 порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Відповідно до позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №766/13967/17 стосовно повідомлення іпотекодавця про вчинення виконавчого напису: зазнчаено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. З виконавчого напису /Т.І а.с. 181/ вбачається, що останній містить усі реквізити передбачені порядком. Досудові вимоги від 07.10.2013 були направлені позичальнику та іпотекодавцю 08.10.2013, оскаржуваний виконавчий напис вчинений 24.02.2014. Отже вбачається, що законодавчо встановлений тридцяти денний строк для вчинення виконавчого напису з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику був дотриманий. Суд вважає неспроможними доводи позивача та представника останнього про те, що досудові вимоги не були направлені і вручені позичальнику та іпотекодавцю, оскільки до вказаних вимог додані квитанції про відправлення та опис вкладення, що підтверджує відправлення вимог на вказані в договорах адреси з відповідними поштовими індексами. Крім того, суд звертає увагу на те, що сама позичальник не оспорює отримання нею досудових вимог банку, а заявник та представник останнього не є адресатами яким були направлені такі вимоги і на думку суду не можуть достеменно знати чи отримували позичальник та/або іпотекодавець досудові вимоги або ні. Тим більш, з пояснень представника позивача наданих в судовому засіданні, вбачається, що позивач була обізнана з тим, що у її сестри та матері є правовідносини із банком, проте подробиці позивачу не повідомляли, зокрема сестра позивача зазначала, що кредитні правовідносини тривають і вона особисто вирішує усі питання в межах виконання договору позики. Таким чином, суд вважає, що доводи заявника та представника останньої в цій частині також свого підтвердження не знайшли. Перевірити останні через поштове відділення не представляється можливим в силу спливу великого проміжку часу, внаслідок чого відомості щодо поштових відправлень були знищені. Що стосується доводів про те, що нотаріусом було вчинено нотаріальний напис поза межами строку, встановленого законом для певної процедури, суд також вважає їх неспроможними. Згідно п. п. 3.1., 3.4. порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За своє правовою природою зазначені у п.п. 3.1., 3.4 порядку та ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строки не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав, в той час, як згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа має право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст.11 ЦК України, підставами для виникнення зобов`язань можуть бути різні юридичні факти. Зобов`язання можуть виникати з договорів, у тому числі з кредитних правовідносин. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК, України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно п. 2 кредитного договору, строк остаточного повернення кредиту є 20.07.2015, тобто встановлена дата виконання, тому банк вправі був пред`явити вимоги до позичальника та кредитора, як до спливу цієї дати, у зв`язку з невиконанням договору так і після цієї дати протягом трьох років, а в останньому випадку зокрема і до суду. Враховуючи те, що виконавчий напис вчинений за один рік до закінчення строку виконання зобов`язань, останній вчинений в межах строку передбаченого законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. За загальним правилом ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першоюстатті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахуванням приписів ст.ст. 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Позивач не є стороною по договорах позики та/або іпотеки, а тому не є боржником за оспорюваним нею виконавчим написом, що унеможливлює її звернення до суду з відповідним позовом. [INFO] [PERSON] померла /Т.ІІ а.с. 7/. 18.07.2019 позивач подала заяву про прийняття спадщини /Т.ІІ а.с. 2/. Доводи позивача про те, що остання є правонаступником за правами та обов`язками іпотекодавця [PERSON] суд вважає неспроможними. Позивач будучи обізнаною про наявність правовідносин між [PERSON] та банком не повідомила останній про її смерть, а також намір прийняти спадщину та всі зобов`язання, що мали місце на день смерті. Крім того, позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте таке свідоцтво видано не було, обґрунтування підстав не видачі позивачу правовстановлюючого документа суду не повідомлені. Посилання позивача на довідки з місця постійного проживання позивача разом із [PERSON] /Т.І. а.с. 21 та Т.ІІ а.с. 68/, які на її думку підтверджують факт прийняття спадщини, суд також вважає юридично неспроможними. Якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004, але не була ніким із спадкоємців прийнята до настання цього терміну, то за умови прийняття судом рішення про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом принаймні п`яти років до часу відкриття спадщини, такі особи матимуть право на спадкування, незважаючи на те, що факти відкриття спадщини і проживання однією сім`єю мали місце під час дії ЦК УРСР. Такий висновок випливає із змісту абз.1 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень, згідно якого правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК України. Частиною 2 ст. 1259 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, право на спадщину може бути підтверджено відповідним свідоцтвом, а в разі відмови у видачі правовстановлюючого документа, зокрема і у зв`язку з наявністю спору судовим рішенням, яке набрало законної сили. Спадкоємець, який вважає що фактично прийняв спадщину може звернутися до суду про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, проте у даному випадку мова йде про спадкоємців четвертої черги, а не першої якою є позивач і яка своєчасно подала заяву про вступ у спадщину/Т.ІІ а.с. 2/. Отже, суд вважає, що на даний час позивача не можна вважати правонаступником за правами і обов`язками після смерті [PERSON] , у правовідносинах із банком. 07.05.2020 предмет іпотеки був реалізований з прилюдних торгів /Т.І а.с. 51-57/. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому у задоволенні останніх слід відмовити.

Outcome: dismissed