Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей - доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, добровільно сплачував певні кошти на двох дітей від 600 до 2000 грн. щомісячно, проте цього не вистачає для забезпечення належного рівня матеріального забезпечення дітей. Вказане ставить її у скрутне матеріальне становище, вона на даний час не працює, пере буває у відпустці по догляду за дитиною, згоди щодо щомісячної суми аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. Відповідач є працездатним, працює, у зв`язку з чим вона просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 04.08.2020 на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 22.06.2020 справа за правилами територіальної підсудності надійшла до Оболонського районного суду м. Києва. Ухвалою від 07.08.2020 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 28.08.2020 відповідачем до суду надісланий відзив на позов, у якому він позов визнав частково, погодився сплачувати щомісячно аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі 5000 грн., тобто по 2500 грн. на кожну дитину. В обґрунтування зазначив, що ніколи не ухилявся від утримання дітей, щомісяця надаючи позивачу грошові кошти на їх потреби. Крім того, він подарував донькам Ѕ частки належної йому квартири, оскільки між ними з позивачем існувала певна домовленість, що зазначена частина квартира передається ним в рахунок аліментів на утримання спільних дітей. На теперішній час позивач разом з дітьми проживають у вказаній квартирі. У зв`язку з наведеним він звернувся до позивача з пропозицію укласти договір про припинення права на аліменти. Також він має на утриманні малолітню дитину від нового шлюбу, а також непрацездатних батьків - пенсіонерів. 03.09.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначила, що після розірвання шлюбу протягом восьми років переважно вона утримувала двох неповнолітніх дітей, відповідач же сам вирішував, у якому розмірі надавати матеріальну допомогу. На теперішній час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має можливості самостійно утримувати двох неповнолітніх дітей, враховуючи те, що сума грошової допомоги, яку відповідач надає щомісяця є мізерною та ставить її у скрутне матеріальне становище. Відповідач є працездатним, військовослужбовцем, отримує стабільну зарплату і в змозі сплачувати аліменти для забезпечення нормального розвитку дітей. Стосовно того, що відповідач подарував донькам Ѕ частки належної йому квартири, то це відбулося ще в той час, коли вони пере бували у шлюбі і жодного відношення до сплати ним аліментів не мало. Вона з дітьми дійсно проживає у вказаній квартирі, несе усі витрати по утриманню житла, сплачує за комунальні послуги, у квартирі також до теперішнього часу зареєстрований й відповідач. Щодо посилань відповідача на те, що на його утриманні перебувають батьки похилого віку, зазначила, що батьки отримують пенсію, крім того, мати відповідача продовжує працювати. Наявність у відповідача малолітньої дитини від попереднього шлюбу не підтверджує того, що він не в змозі сплачувати на утримання двох дітей аліменти у розмірі, встановленому законом. Сплата аліментів відповідачем у розмірі 5000 грн. щомісяця не забезпечить дітям належних умов для харчування, навчання та розвитку. У зв`язку з наведеним просила позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з травня 2003 року по квітень 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.04.2013. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. На теперішній час позивач не працює, з 23.03.2020 перебуває у відпустці по догляду за дитиною - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою від 31.08.2020, виданою ТОВ «АСІС», за місцем роботи позивача. Відповідач проходить військову службу в Службі Безпеки України. Його дохід за січень-жовтень 2020 року склав 290 191,62 грн. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільних з позивачем дітей і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем. Згідно з вимогами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на викладене, виходячи з матеріального становища сторін, їх сімейного стану, суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, тобто з 24.03.2020 року, та до повноліття дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог щодо сплати ним аліментів на двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки його заробітку щомісяця, посилається на те, що має на утриманні ще одну малолітню дитину від іншого шлюбу. Проте, відповідачем не доведено, що зміна сімейного стану відповідача, а саме народження дитини, призвело до погіршення його майнового стану та неспроможності сплачувати аліменти у вищевизначеному розмірі. Крім того, батьки не мають компенсувати витрати на одну дитину за рахунок зменшення розміру аліментів на утримання інших дітей. Крім того, відповідачем не доведено, що на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки. Суд, також, критично оцінює доводу відповідача про те, що він подарував дітям частину належної йому квартири з метою припинення в подальшому сплати ним аліментів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки договором від 07.08.2012, посвідченим державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Тютюн І.М., такої умови не передбачено, договір укладено ще під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Більш того, відповідач у подальшому, добровільно, сплачував грошові кошти на користь позивача в рахунок сплати аліментів, що ним самим не заперечується та про що він наголошував у своєму відзиві на позов, надавши копії відповідних квитанцій. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved