overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач, звернувшись до суду з позовом просить розірвати шлюб, зареєстрований 08.07.2017 року Рівненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 30. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини фактично припинились з березня 2018 року, і як відомо позивачу, відповідач виїхав за межі України, в Російську Федерацію. На думку позивача, збереження шлюбу суперечить спільним інтересам сторін та особистим інтересам позивача. \~ \~ \~ \~Позивач та представник позивача подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав та надав згоду на розірвання шлюбу з позивачем. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 08.07.2017 року Рівненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 30 (свідоцтво серія І-ГЮ №128559). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Згідно із ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. \~ \~ \~ \~При зясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхнє спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини фактично припинені з березня 2018 року, відповідач виїхав за межі України до Російської Федерації. Спільного сімейного господарства сторони не ведуть. Збереження шлюбу буде суперечити спільним інтересам позивача. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають. \~ \~ \~ \~На пiдставi ст.ст.24, 110, 112 Сiмейного кодексу Укpаїни,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з позовом та уточнивши в судовому засіданні свої позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 900 грн. щомісячно, посилаючись на те, що з 24 лютого 2006 року перебувала з відповідачем у шлюбі, мають дитину, яка є інвалідом. У лютому 2014 року припинили з відповідачем шлюбні відносини, проживають окремо, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні її уточнених позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково в сумі 500 грн. щомісячно. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком дитини [PERSON], [INFO], щопідтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 4/. Згідно довідки КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 50 малолітня дитина відповідача проживає разом із матір'ю [PERSON] /а.с. 6/. Відповідно до медичного висновку № 88 від 26.10.2009 року, який дійсний до 18.04.2022 року, дитина [PERSON] є інвалідом, має діагноз: нанізм генетичний детермінований, синдром «Рассела-Сільвера» /а.с. 5/. Відповідач за віком та станом здоров'я є працездатним, офіційно не працевлаштований, не є фізичною-особою підприємцем, але підробляє на приватному підприємстві та має щомісячний дохід, інших дітей не має, аліментів на утримання батьків, дружини не сплачує. Зазначені обставини визнані в судовому засіданні сторонами, тому не потребують доказуванню. Приймаючи до уваги матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що відповідач в змозі виплачувати аліменти на утримання дочки та, враховуючи стан здоров'я дитини, яка є інвалідом, всі інші обставини, що мають значення для визначення розміру аліментів, вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно з послідуючою індексацією відповідно до закону, починаючи стягувати з дня подання позовної заяви, тобто 12 березня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Позивач звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що 10 жовтня 2018 року зареєстрував шлюб з відповідачкою в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 2268. Спільних дітей у сторін немає. Зазначає, що спільне життя між подружжям не склалося, так як з самого початку між ними не було нормальних сімейних відносин. Йому стало відомо, що відповідачка зраджує йому в подружній вірності, та проживає спільно з іншим чоловіком за кордоном куди поїхала працювати. Просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду письмове клопотання про розгляду справи в його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка будучи належно повідомленою про час та місце розгляду справи, у встановленому законом порядку у судове засідання також не з`явилася, про причини неявки суд до відома не поклала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі\~свідоцтвом про\~шлюб сторони\~одружилися 10\~жовтня 2018\~року у Івано-Франківському\~міському відділі\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану \~Головного територіального\~управління юстиції\~ в\~Івано-Франківській\~області,\~актовий запис\~№ 2268 (а.с. 4). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення. Врахувавши клопотання позивача, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача і він бажає його розірвати, то позов слід задовольнити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідачки підлягають стягненню сплачені позивачем при зверненні до суду, судові витрати на сплату судового збору, оскільки вони викликані захистом порушеного права. На підставі наведеного та ст.ст.\~104-105,\~110,\~112-113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що 20 червня 1997 року зареєстрував шлюб з відповідачкою, від якого неповнолітніх дітей немає. Подружнє життя у них не склалося, вони виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки не змогли прийти до згоди при вирішенні простих побутових питань. Вони втратили почуття взаємної любові і підтримки. Шлюбні відносини припинили більше десяти років тому. Збереження сім»ї суперечить його інтересам, тому просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка у судове засідання також не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, з позовними вимоги згідна. Проаналізувавши матеріали справи, беручи до уваги подані сторонами заяви, суд вважає, що оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить їх інтересам, сам шлюб носить формальний характер і вони бажають його розірвати, то позов слід задовольнити. На підставі наведеного та ст.ст. 104-105, 110, 112-113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, що у [ADDRESS] Окрім нього в житловому будинку зареєстровані його колишня дружина, [PERSON] та її син [PERSON], відповідач по справі, який з 2006 року фактично в житловому будинку не проживає і звичайно ж не несе жодних витрат по утриманню та оплаті комунальних послуг житла у якому рахується зареєстрованим. У звязку з виниклими обставинами, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом. Справу просить розглянути у його відсутності та відсутності його представника. Відповідач будучи належно повідомленим судом про час і місце розгляду справи по останньому відомому місцю проживання, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд до відома не поклав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку. Вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому підлягаючими задоволенню виходячи із наступного. Як видно із досліджених письмових доказів, зокрема договору купівлі-продажу житлового будинку від 15 грудня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № Д-2312, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований у [ADDRESS] Із довідки Підгайчиківської сільської ради Коломийського району № 909 від 07 серпня 2018 року вбачається, що у даному будинку зареєстровано ряд осіб, у тому числі відповідач [PERSON]. Із даних акту складеного комісією у складі голови Підгайчиківської сільської ради, Коломийського, депутата, а також двох жителів села вбачається підтвердження посилання позивача проте, що відповідачпо місцю реєстрації не проживає. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ст. 15 ЦК України кожній особі гарантується право на судовий захист. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності по місцю реєстрації, без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вказані обставини та законодавче регулювання виниклих правовідносин, суд вважає, що відповідач втратив право користування житлом у будинку позивача. На підставі наведеного та ст. ст. 15, 321, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що йому на праві приватної власності належить квартира в м. Коломия по вул. Січинського, 26/3, Івано-Франківської області. Окрім нього у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON], відповідачі по справі, які фактично останніх п»ятнадцять років там не проживають і звичайно ж не несуть жодних витрат по утриманню та оплаті комунальних послуг житла. У звязку з виниклими обставинами, просить суд визнати відповідачів таким, що втратили право на користування житлом. Справу просить розглянути у його відсутності за участі представника. Відповідачі будучи належно повідомленими судом про час і місце розгляду справи по останньому відомому місцю проживання, в судове засідання не з'явилися, із заяви, що поступила на електронну адресу суду вбачається, що відповідачі проживають в Російській Федерації, справу просять розглянути без їх участі, на задоволенні позовних вимог не заперечують. Вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому підлягаючими задоволенню виходячи із наступного. Як видно із досліджених письмових доказів, зокрема договору дарування квартири від 09 липня 1987 року, зареєстрованого в реєстрі за № Д-462, позивачу на праві приватної власності належить квартира, що розташована в м. Коломия по вул. Січинського 26/3, Івано-Франківської області. Із довідки управління надання адміністративних послуг відділу ведення реєстру територіальної громади від 21 червня 2018 року № 2563 вбачається, що у даній квартирі зареєстровано ряд осіб, у тому числі відповідачі. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ст. 15 ЦК України кожній особі гарантується право на судовий захист. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності по місцю реєстрації, без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вказані обставини та те, що відповідачі добровільно, у письмовій формі визнали факт не проживання у спірній квартирі і знаючи про наявність спору у суді, дають згоду на розгляд справи у їх відсутності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у обсязі якому просить позивач. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 317, 321,\~191,\~405 \~ЦК України, ст.\~72\~ЖК України,\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що працював на Коломийському експериментальному заводі «Прут» на посаді сторожа бази відпочинку. Звільнився звідти за згодою сторін 30 червня 2013 року, і станом на той день сума заборгованості становила 19371,89 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд до відома не поклав, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи у встановленому порядку, що вбачається з даних судових повідомлень (а.с. 9, 11). Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, з 10 березня 2011 року по 30 червня 2013 року позивач був працевлаштований на Коломийському експериментальному заводі «Прут» на посаді сторожа бази відпочинку, звідки звільнився за згодою сторін. Довідкою про заборгованість по заробітній платі ДП Коломийський експериментальний завод ПРУТ № 9 від 30 квітня 2014 року підтверджено факт наявності заборгованості по невиплаченій заробітній платі позивачу з місця праці у розмірі 19371,89 грн. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до положень 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягнення з відповідача, оскільки позивач звільнений від їх оплати через те, що його вимоги випливають з трудових правовідносин. На підставі наведеного та ст.ст. 115-116 КЗпП, ст. 5 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS], посилаючись на те, що він являється власником вказаного будинку, в якому зареєстровані відповідачі та які не проживають з жовтня 2008 року та в добровільному порядку зніматися з реєстрації не бажають, а оскільки вони не проживають в даному житловому будинку без поважних причин, то їх необхідно визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, тому він і змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі, без застосування технічних засобів, свої позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, але письмово повідомили суд про визнання позову, розгляд справи без їх участі та не заперечували проти його задоволення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає з необхідне позов задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 07 жовтня 2008 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 жовтня 2008 року. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України від 03 березня 2014 року вбачається, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 25 лютого 2014 року вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на момент огляду житлового будинку [ADDRESS], не проживають. Відповідно до ч.1 ст.72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Із ст.72 ЖК України вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В даному випадку, суд вважає, що оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі по справі дійсно не проживають з жовтня 2008 року без поважних причин в житловому будинку позивача, а тому є підстави для задоволення заявленого позову. На підставі ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що вона являється власником вказаної квартири, в якій зареєстровані відповідачі та які не проживають з 2012 року та в добровільному порядку зніматися з реєстрації не бажають, а оскільки вони не проживають в даній квартирі без поважних причин, то їх необхідно визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, тому вона і змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але письмово повідомила суд про розгляд справи без її участі, без застосування технічних засобів, свої позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились та не повідомили суд про причину своєї неявки, хоча були повідомлені про час розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає з необхідне позов задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування квартири від 14 січня 2012 року та копією витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27 січня 2012 року. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України від 06 листопада 2014 року вбачається, що [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 05 березня 2014 року та від 27 жовтня 2014 року вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на момент огляду квартири [ADDRESS], не проживають. Відповідно до ч.1 ст.72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Із ст.72 ЖК України вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В даному випадку, суд вважає, що оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі по справі дійсно не проживають з 2012 року без поважних причин в квартирі позивача, а тому є підстави для задоволення заявленого позову. На підставі ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved