Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS], а також усунути їй перешкоди у користуванні вказаною квартирою шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. Позивач у судове засідання не зявилась, натомість звернулась з заявою, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутністю або інформації про поважність причин неявки до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засіданні не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або інформації про поважність причин неявки до суду не надходило. У звязку з неявкою у судове засідання відповідача, за відсутності заперечень позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.09.2002р., виданого ТОВ ДМЗ ім. Петровського згідно з розпорядженням № 3361-П, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» та записаного в реєстрову книгу за № 211п-67-130 (а.с.8). Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідач є братом позивача, а відтак відповідно до ч.\~1\~ст.\~405\~ЦК України він мав право користування вказаним житлом як член сімї позивача та бути зареєстрованим за відповідною адресою, що підтверджується довідкою від 04.04.2016р., виданою начальником КЖЄП «Центральний» (а.с.9). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] понад рік не проживає в квартирі № 1 за адресою м.\~Дніпропетровськ, пров.\~Сериківський, 6, що підтверджується актом від 23.06.2016р., засвідченим начальником КЖЄП «Центральний». Відповідач всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували інформацію про його відсутність у вказаній квартирі більше року без поважних причин. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Таким чином, оскільки відповідач не є власником (співвласником) квартири № 1, розташованої в м.\~Дніпропетровську, пров. Сериківський, 6, та не проживає у ній понад один рік без поважних причин, суд доходить висновку що він втратив право користування нею, а право власності позивача у даній справі підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстрації. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. №6-57цс11, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial