Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи тим, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач коштів на утримання дитини добровільно не надає. На даний час на розгляді в Івано-Франківському міському суді перебуває позовна заява про розірвання шлюбу між сторонами. Тому просила стягувати з відповідача аліменти в свою користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1500 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та надали пояснення, аналогічні, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково, просив суд при визначенні розміру аліментів врахувати обставини,викладені в письмових запереченнях на позовну заяву. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09 вересня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про народження сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] (а.с.3) Неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю і знаходиться на її вихованні та утриманні, що сторонами по справі не заперечується. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і розяснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 7 Закону України Про державний бюджет на 2015 рік визначений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 вересня - 1167 гривень; З урахуванням наведених положень та того факту, що відповідач не працює та не має постійного доходу, суд дійшов висновку, що аліменти, які підляють стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей, слід визначити в твердій грошовій сумі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач є працездатною особою, інших дітей на утриманні не має, і спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи,що обов»язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреб дитини у розвитку, суд дійшов висновку, що позов Бода - [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітної дитини слід задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання неповнолітнього сина в розмірі 600 (шістсот) гривень, щомісячно, починаючи з 02.12.2015 року та до досягнення ним повноліття. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання сина саме у розмірі 1500 гривень щомісячно, оскільки отримує доходи (їздить на заробітки за кордон), оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин суду надано не було. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 487,20 гривень судового збору в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 10,11,60, 88,212-215,367 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: partial