Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь частку понесених витрат по оплаті комунальних послуг за газопостачання в сумі 6900,56 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. У період шлюбу 03.04.1998 р. сторони придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , рішенням суду за позивачем визнано право власності на Ѕ частину вищевказаного будинку. Відповідач будинком не користується, фактично у будинку проживає позивач з дочкою. Позивач сплачує за комунальні послуги та податки, проте вважає, що відповідач зобов`язаний нести відповідні розходи по утриманню будинку. Позивач змушена сплачувати за комунальні послуги для отримання субсидії, що ставить її, як інваліда 2 групи, у скрутний матеріальний стан. Згідно особового рахунку № [NUMBER] , з урахуванням площі 65,5 м та наданої позивачу субсидії, позивачем сплачено за газопостачання за період з жовтня 2019 р. по квітень 2020 р. 13801,13 грн., у зв`язку з чим, вважає, що відповідач повинен сплатити їй 6900,56 грн. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що він не проживає за адресою: [ADDRESS] , комунальними послугами за вказаною адресою не користується, тому вважає, що не зобов`язаний сплачувати за них. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають у спільній сумісній власності будинок [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Артемівського міськраойнного суду Донецької області від 06.12.2017 р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.02.2018 р. (а.с.9,10). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою голови квартального комітету № 34 м. Бахмут (а.с.6), є інвалідом 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 04.05.2016 р. (а.с.7). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Бахмутської міської ради № 6325 від 08.10.2021 року (а.с.14), з 02.05.2019 р. працював слюсарем у ТОВ «Завод метало-літейний-ресурс», за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. отримав заробітну плату в сумі 5796,57 грн., що підтверджується довідкою про доходи (а.с.23). З витягу по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , судом встановлено, що за комунальні послуги з газопостачання за період з жовтня 2019 року по серпень 2020 року заборгованість відсутня (а.с.8). Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особливим режимом права власності є право спільної часткової власності. Саме на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу належить будинок [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Як передбачено ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Статтею 360 ЦК України передбачено, що власник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями пов`язаними зі спільним майном. З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у ньому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку. Особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). В судовому засіданні не встановлено та відповідачем не доведено належними та допустимими доказами про наявність між сторонами відповідного договору у розумінні вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України щодо утримання майна, яке перебуває у їх спільній частковій власності. В даному випадку, відповідач повинен брати участь у таких витратах у межах своєї частки у праві спільної часткової власності (1/2). Відповідно до вимог ст.ст. 156, 160 ЖК України витрати з утримання житла несуть власники та повнолітні члени сім`ї власника житла. Що стосується неповнолітньої дитини, то її витрати несуть батьки у рівних частках. Окрім того, за змістом статті 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов`язку оплати комунальних послуг, оскільки в силу вимог ст. 162 ЖК України наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і та плату за комунальні послуги. Незважаючи на те, що у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Враховуючи те, що відповідачу належить 1/2 частки будинку [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що відповідач повинен компенсувати позивачу половину понесених витрат на утримання спільного майна та витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач за період з жовтня 2019 року по квітень 2020 року понесла витрати на утримання спільного майна та витрати по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 13801,13 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума коштів у розмірі 6900,56 грн. (13801,13 грн./2 = 6900,56 грн.). Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом 2 групи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн. згідно ст. 141 КК України.

Outcome: approved