Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернувся з цим позовом до суду до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 55415,13 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 14990,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 37285,22 грн.; заборгованості за пенею та комісією 24,90 грн.; штрафу (фіксована ставка) 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) 2615,01 грн. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що [PERSON] отримавши кредит у сумі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за кредитним договором №б/н від 14.09.2006р., не виконує належним чином зобовязання за ним, внаслідок чого станом на 31.05.2016 р. утворилась заборгованість на вказану вище суму. Від представника позивача до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він був не проти розгляду справи в заочному порядку у випадку неявки до суду відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за його відсутності у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином в строки встановлені договором або законом. У разі невиконання, або неналежного виконання зобовязань в односторонньому порядку, сторона винна в порушенні зобовязання повинна нести цивільну відповідальність відповідно умов договору або закону. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 14 вересня 2006 року був дійсно укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 15000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Заявою про видачу кредиту відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. В матеріалах справи відсутні докази про припинення дії договору, тому строк дії його не припинявся. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за користування кредитом та інше. Розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 31.05.16р. підтверджується заборгованість відповідача перед банком, що свідчить про порушення умов договору боржником. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі порушення позичальником умов кредитного договору, де встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами в разі прострочення повернення чергової частини боргу позикодавець вправі вимагати дострокового повернення позики, що залишилася зі сплатою процентів, а також вимагати розірвання цього договору. Застосовуючи наведену вище норму закону до спірних правовідносин, суд вважає обґрунтованими вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 14990,00 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 37285,22 грн. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача залишкової частини боргу, суд вважає необхідним зазначити таке. Положеннями ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач мешкає у населеному пункті, внесеному до переліку, на території якого проводилась антитерористична операція (див. розпорядження КМУ №1053 від 30.10.14 р. та розпорядження КМУ №1275-р. від 02.12.2015р.). Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 14 квітня 2014 року позивачем відповідачу не була нарахована пеня, тому її нарахування після зазначеної дати є незаконним. Умовами договору (див. довідку про умови кредитування) передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити штраф банку у розмірі 500,00 грн. + 5% від позову. Зазначені штрафні санкції позивачем в порушення вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» були нараховані відповідачу станом на 31 травня 2016 року: штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова 2615,01 грн. (14990,00 грн. + 37285,22 грн. + 24,90 грн.) х 0,05 = 2615,01 грн.) отже в їх стягненні слід відмовити. Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача на загальну суму 52275,22 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, враховуючи, що позов позивача задоволений частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial