Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де уточнивши позовні вимоги просить визнати відповідача таким, що втрати право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , яка придбана ним на прилюдних торгах, що підтверджується свідоцтвом посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. від 09.12.2016 року , зареєстровано в реєстрі за № 5737. Відповідач у зазначеній квартирі не проживає, місце його перебування позивачу невідоме, у квартирі відсутні його особисті речі. Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Представник позивача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених в позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав письмові заперечення (відзив на позовну заяву), в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок реалізації предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] , позивачем [PERSON] було придбане вказане нерухоме майно, що підтверджується свідоцтвом посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. від 09.12.2016 року , зареєстровано в реєстрі за № 5737. Як вбачається із вказаного свідоцтва попереднім власником квартири [ADDRESS] відповідач [PERSON] (син відповідача). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.12.2016 року №75393351, позивач [PERSON] є власником вказаного об`єкту нерухомості. Згідно відомостей відділу з питання реєстрації місця проживання/перебування особи Управління ДМС в м. Києві від 05.04.2017 року відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Що також підтверджується довідкою ЖБК «КВАЗАР-5» від 28.03.2017 р. за № 29 відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , з 27.09.2002 року. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Така правова позиція викладена в Постановах Верховного суду України від 05 листопада 2014 року та від 16 листопада 2016 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності позивача є непорушним. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що відповідач [PERSON] , маючи об`єктивну можливість користування, не користується вищевказаним житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як єдиному власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту. Враховуючи те, що відповідачка не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст. 405 ЦК України вона вважається такою, що втратила право на користування цим житлом. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірній квартирі більше року без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.319, 321, 405 ЦК України,

Outcome: approved