Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 24.04.2009 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: доньку Єлизавету, [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу будуть проживати з нею.\~ Зазначає, що їх спільне життя припинене з січня 2015 року, у звязку з повною несумісністю характерів та різними поглядами на життя та їх майбутнє, що призводило до сварок. Ці фактори розладили їх шлюб. Подальше спільне проживання не можливе. Спільного господарства не ведуть. Спору щодо місця проживання дітей немає.\~ Сторони на розгляд справи не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, де вказала, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач на розгляд справи не зявився повторно, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до вимог ст., ст. 224-226 ЦПК України та ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від\~ спільного життя мають неповнолітніх дітей: доньку Єлизавету, [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 7-8), які після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачем. З позовної заяви вбачається, що сторони спільне проживання припинили з січня 2015 року, в звязку з тим, що між ними виникли сварки через непорозуміння та різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, також вони мають різні інтереси, що призвело до втрати взаєморозуміння. Спільного господарства не ведуть та на теперішній час спору щодо місця проживання дітей немає.\~ Позивачка просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як згідно позову, сторони припинили шлюбні стосунки з січня 2015 року та проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін. Згідно ст..88 ЦПК України оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то понесені позивачкою судові витрати по сплату судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved