Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є онукою [PERSON], яка померла 15 серпня 2014 року та якій за життя на праві власності належало 5/6 частин квартири [ADDRESS]. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі позивачу було відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. У звязку із зазначеним [PERSON] просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 5/6 частин квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з: 1-коридор, 2-ванна, 3 туалет, 4-кухня, 5-комора, 6,7,8 житлові, І-балкон, ІІ лоджія, житловою площею 43,0 кв.м., загальною площею 63,2 кв.м. Представник позивача надав заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача надала письмові заперечення проти позову, при вирішенні даного спору поклалась на розсуд суду. Третя особа в судове засідання не зявилась, свого представника не направила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши докази по справі, оглянувши матеріали цивільної справи №412/16054/2012, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], [INFO] /а. с. 22-а/, батьками якого, в свою чергу, є [PERSON] та [PERSON] /а. с. 64 зворот/. [PERSON] та [PERSON] також є батьками [PERSON], [INFO] /а. с. 70 зворот/. Прізвище [PERSON] було змінено на «Філіпова» внаслідок укладання шлюбу з [PERSON] /а. с. 88/. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 вересня 1997 року виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS] /а. с. 29/. 23 грудня 2002 року був укладений договір, а 10 травня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений дублікат договору дарування 1/3 частини квартири, зареєстрований в реєстрі за № 1151, за яким [PERSON] подарував належну йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 вересня 1997 року, 1/3 частину квартири [ADDRESS] /а. с. 72, 73/. [PERSON] помер 20 березня 2003 року /а. с. 65/. Спадкова справа після його смерті не заводилась /а. с. 61/. [PERSON] помер 20 липня 2006 року /а. с. 63/ та після його смерті [PERSON] дніпропетровською державною нотаріальною конторою [PERSON] 24 липня 2007 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], що помер 20 березня 2003 року /а. с. 75/. [PERSON] помер 21 серпня 2011 року /а. с. 22/. Спадкоємцями після його смерті є мати [PERSON] та донька [PERSON]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2013 року за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] визнано право власності на 1/6 частину квартири № 181 у житловому будинку А-9, що складається у цілому з: 1-коридор, 2-ванна, 3 туалет, 4-кухня, 5-комора, 6,7,8-житлові, І-балкон, ІІ лоджія, житловою площею 43,0 кв.м., загальною площею 63,2 кв.м /а. с. 34-35/. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, решту квартири, а саме: 1/6 її частину після смерті [PERSON] у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняла у спадщину його матір [PERSON], яка на день смерті сина була зареєстрована та фактично мешкала разом із ним за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою абонентського відділу Жовтневого району «Міські комунальні платежі» № 19237 від 13 вересня 2012 року /а. с. 25/. [PERSON] померла 09 серпня 2014 року /а. с. 83/. Із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулась онука [PERSON] /а. с. 82/, якій постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 20 травня 2016 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS] у звязку з відсутністю документу на підтвердження належності спадкодавцю спадкового майна /а. с. 99/. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що на день смерті [PERSON] останній на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 вересня 1997 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON], а також у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України після смерті сина [PERSON] в цілому належить 5/6 частин квартири [ADDRESS], проте вона не зареєструвала у встановленому законом порядку своїх прав на частину квартири, приймаючи до уваги, що позивач у встановлені законом строки звернулась до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, а інші спадкоємиці відсутні, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті бабусі на 5/6 частини квартири [ADDRESS], задовольнивши таким чином позовні вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved