Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла її мама [PERSON] . До дня її смерті вони постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS] , при цьому вона здійснювала постійний догляд за матір`ю протягом останніх 5 років її життя, так як матір тяжко хворіла, офіційно була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] помер [INFO] . Заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк вона не подавала, так як вважала, що прийняла спадщину автоматично, оскільки проживала постійно із матір`ю, однак звернувшись до державного нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав після смерті мами, їй відмовили у видачі свідоцтва на право на спадщину. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , а також інше спадкове майно, яке вона має намір шляхом оформлення спадкових прав оформити на своє ім`я, але на даний момент неможливо це зробити без встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту останнього місця проживання спадкоємця із спадкодавцем на день смерті спадкодавця. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову, пояснив, що позивач [PERSON] працювала, жила в м. Костопіль. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що матір позивача [PERSON] померла в 2004 році. Перед смертю покійна хворіла - у неї були мікроінсульти, і позивач доглядала за матірю, У Костополі в квартирі позивача жила її дочка. Речі позивача були в с.Золотолин Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мати позивача [PERSON] спочатку жила з сином, потім стала жити одна. Свідок [PERSON] , сільський голова, в судовому засіданні пояснив, що покійна [PERSON] проживала в с.Золотолин. На момент її смерті в будинку ніхто не був зареєстрований. Позивач - дочка покійної [PERSON] приїжджала допомагати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що покійна [PERSON] жила сама, з нею жили внуки, приїжджали дочка та син на вихідні. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] жила сама. Дочка, син та внуки приходили допомагати. Позивач працювала на молокозаводі та приїжджала до матері, однак більше перебувала в дочки. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача та відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне покійній майно. Позивач [PERSON] не прийняла спадщину протягом встановленого шестимісячного строку, звернулась у 2019 році до нотаріуса про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом, однак, отримала відмову. Згідно відповіді завідувача Костопільської ДНК А.М. Матросової від 26.03.2019 року №378/01-16 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки [PERSON] на час відкриття спадщини не проживала разом із спадкодавцем за однією адресою. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відвідування позивачкою своєї матері з метою її догляду та матеріальної підтримки мало періодичний характер. [PERSON] була зареєстрована (прописана) за іншою адресою: і на час відкриття спадщини вона не проживала постійно разом із спадкодавцем. Відповідно до частин першої, шостої статті 29 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Аналогічна правова позиція висловена в Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі справа № 303/1816/17 Таким чином позивачем не доведено факт спільного проживання з матір`ю [PERSON] на момент відкриття спадщини. Крім того, судом встановлено, що згідно витягу зі Спадкового реєстру №556141124 вбачається, спадщину після смерті [PERSON] у установленому законом порядку ніхто не прийняв. Таким чином відповідач [PERSON] , який також не прийняв спадщину, не може бути належним відповідачем у даній справі. Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Верховний Суд України у постанові від 21.02.2019 у справі № 420/2383/16-ц, зазначив, що у справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Таким чином, належним відповідачем по справі повинна були Золотолинська сільська рада Костопільського району Рівненської області. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. За таких обставин, оскільки позов заявлений до неналежного відповідача, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі вищенаведено та

Outcome: dismissed