Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 11.01.2018 року. 20.01.2021 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб було розірвано. Сторони від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №316. Сторони на даний час проживають окремо. Дитина проживає разом з Позивачем, хоча зареєстрована за місцем проживання Відповідача. Добровільно відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, хоча має змогу та дохід. Сама позивач не має матеріальної змоги утримувати самостійно дитину. Оскільки Відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку щодо утримання дитини, позивач просила в судовому порядку стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача кошти на особисте утримання в розмірі 1/6 частини з всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною трьохрічного віку. Ухвалою суду від 04.12.2020 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.17). 26.02.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення позивачу. У відзиві той зазначив, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Позивачем у позовній заяві зазначено, що дочка проживає разом з нею, але дитини зареєстрована разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Твердження позивача, що він ніби то не надає матеріальної допомоги на утримання дочки не відповідає дійсності, оскільки ним регулярно надаються кошти для утримання дитини. Постановою Верховного Суду України від 28.02.2018 року у справі №130/2233/15-ц зазначено, що тягар доказування можливості платника надавати матеріальну допомогу покладається на позивача. Позивач не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на її утримання. Розгляд справи просив провести без його участі з врахуванням викладених обставин (а.с.29-31). 30.03.2021 року в судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі позивача, яка направлена засобами поштового та електронного зв`язку (а.с.22, 56). 30.03.2021 року в судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі (а.с.31). Суд, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.01.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №11 (а.с.9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №316 (а.с.8). 20.01.2021 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб було розірвано (а.с.35-37). Як убачається з довідки від 12.11.2020 року №1899/10 о/р 456001, виданою Управлінням Соціального захисту населення Київської області, Позивач перебуває на обліку в управлінні та їй відповідно до ст.10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», п.10 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751, призначено допомогу при народженні дитини з 01.04.2019 року до 01.04.2022 рік (а.с.7). Відповідно до довідки №16-18/57/4 від 10.03.2021 року, виданої Вільшанською селищною радою Городищенського району Черкаської області Старостинського округу №4, позивач разом з дочкою [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації місця проживання з серпня 2020 року по даний час в домоволодінні батьків за адресою [ADDRESS] (а.с. 57). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що дитина проживає з позивачем, яка, фактично, несе витрати на утримання дитини. Враховуючи те, що позивач несе витрати як на своє утримання, так і на утримання дитини, суд вважає, що відповідач також повинен нести періодичні витрати на утримання дитини, для забезпечення належного розвитку та умов проживання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст.182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Стосовно вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача слід зазначити наступне. Аналіз норм статей 75 і 76 Сімейного кодексу України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з членів подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Відповідно до статті 84 Сімейного кодексу України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Статтею 75 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного кримінального правопорушення, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Однією із умов закону стосовно надання права на утримання дружини є змога чоловіка таку матеріальну допомогу надавати. Втім, позивач не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на її утримання. Позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини задоволенню не підлягає. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, позов задоволено частково, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 840,80 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial