Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом до [PERSON] освіти, молоді та спорту Бобринецької районної державної адміністрації в якому з урахуванням уточнень (а.с.37-42) просила визнати наказ [PERSON] освіти, молоді та спорту Бобринецької районної державної адміністрації від 22 серпня 2017 року №46-к «Про звільнення [PERSON]М» незаконним, поновити її на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №4 Бобринецької районної ради Кіровоградської області, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 червня 2017 року в сумі 11370 грн. 48 коп. та моральну шкоду в розмірі 6000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2014 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. До початку відпустки працювала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №4. 30.03.2017 року у звязку із закінченням терміну відпустки, позивачем на імя начальника [PERSON] освіти, молоді та спорту Бобринецької РДА було подано письмову заяву, в якій я просила допустити її до виконання своїх посадових обовязків з 03 квітня 2017 року на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №4, в заяві позивачем також було зазначено, що про реорганізацію навчального закладу та про істотні зміни праці їй не повідомлялись. Однак листом [PERSON] освіти, молоді та спорту Бобринецької РДА від 03 квітня 2017 року їй було відмовлено та рекомендовано з приводу працевлаштування звернутися до навчального закладу, в якому працювала до відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та в якому знаходиться її трудова книжка. В листі також зазначається, що на момент розгляду заяви вакансія заступника директора з навчально-виховної роботи в загальноосвітніх навчальних закладах району відсутня, оскільки тарифікація складається на початок навчального року. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09 червня 2017 року зобовязано [PERSON] освіти, молоді та спорту Бобринецької районної державної адміністрації допустити [PERSON] до виконання посадових обовязків на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №4 Бобринецької районної ради Кіровоградської області. Стягнуто з [PERSON] освіти, молоді та спорту Бобринецької районної державної адміністрації на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 квітня 2017 року по 09 червня 2017 року в сумі 5943 грн. 90 коп. (що визначена без утримання податків, зборів, внесків, обовязкових платежів) та моральну шкоду в сумі 3000 грн. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Однак, з 09 червня 2017 року по 22 серпня 2017 року позивача не було допущено до виконання посадових обовязків на посаді директора з навчально-виховної роботи Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №4 Бобринецької районної ради Кіровоградської області та з жодними наказами до 22 серпня 2017 року її ознайомлено не було. 22.08.2017 року по телефону позивача викликали до [PERSON] освіти, молоді та спорту Бобринецької РДА, де ознайомили з наказом від 22 серпня 2017 року №46-к «Про звільнення [PERSON]М.» відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України та видали трудову книжку, де також мітяться дані про її звільнення відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. На думку позивача її звільнено з займаної посади з порушенням трудового законодавства, без законних підстав, оскільки, питання про її звільнення роботодавець вирішив без згоди профспілкового органу, членом якого вона є. Крім того, про жодну з підстав визначених ч.1 ст.40 КЗпП України роботодавець її не повідомляв та при винесенні наказу про звільнення не виконав вимоги статті 49-2 КЗпП, що також свідчить про незаконність його винесення. Крім того, позивач вважає, що внаслідок незаконного звільнення їй було спричинено моральну шкоду, яку оцінює в 6000 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позові додаючи, що зазнала душевних страждань з приводу повторного порушення відповідачем її прав на працю та отримання відповідної винагороди, та у зв»язку з невиконання відповідачем судового рішення про поновлення її на роботі й повторного незаконного звільнення. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову та просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 19.06.2017 року з метою виконання рішення Бобринецького районного суду по справі №383/326/17 [PERSON] начальником відділу освіти, молоді та спорту Бобринецької РДА у звязку із змінами у виробництві було запропоновано посаду вчителя історії Василівської ЗОШ І-ІІ ступенів Бобринецької районної ради за фахом та попереджено про можливе звільнення у звязку із змінами у виробництві праці, але від пропозиції зайняти відповідну посаду позивач відмовилась. 21.08.2017 року [PERSON] було повторно запропоновано посаду вчителя історії Василівської ЗОШ І-ІІ ступенів Бобринецької районної ради, на що [PERSON] відмовилась та її було попереджено про звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із зміною у виробництві праці. 22.08.2017 року [PERSON] було запрошено до [PERSON] освіти, молоді та спорту Бобринецької РДА для ознайомлення з наказом про звільнення та вручення трудової книжки. На даний час КЗ ЗОШ №4 І-ІІ ступенів перебуває у підпорядкуванні Бобринецької міської ради. У [PERSON] освіти, молоді та спорту Бобринецької РДА та у загальноосвітніх навчальних закладах Бобринецького району вакантна посада заступника директора з навчально-виховної роботи відсутня (а.с.55-58). Третя особа - Бобринецька загальноосвітня школа І-ІІ ступенів №4 Бобринецької районної ради Кіровоградської області про час та місце розгляду справи повідомлялась належними чином, про причини неявки представника суд не повідомила. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09 червня 2017 року (а.с.10-13), яке набрало законної сили 01.07.2017 року, задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] освіти, молоді та спорту Бобринецької районної державної адміністрації, Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №4 Бобринецької районної ради Кіровоградської області, Комунального закладу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів №4» Бобринецької міської ради Кіровоградської області, Бобринецької міської ради, про зобовязання допуску до роботи за посадою та дозволити викладання годин історії та правознавства, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, матеріальної та моральної шкоди. Зобовязано [PERSON] освіти, молоді та спорту Бобринецької районної державної адміністрації допустити [PERSON] до виконання посадових обовязків на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №4 Бобринецької районної ради Кіровоградської області. Стягнуто з [PERSON] освіти, молоді та спорту Бобринецької районної державної адміністрації на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 квітня 2017 року по 09 червня 2017 року в сумі 5943 грн. 90 коп. (що визначена без утримання податків, зборів, внесків, обовязкових платежів) та моральну шкоду в сумі 3000 грн. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Вказаним рішенням суду встановлені наступні факти. Наказом начальника [PERSON] освіти Бобринецької РДА Кіровоградської області «Про переведення [PERSON]М.» №64-к від 16.08.2012 року позивача на підставі її заяви призначено з 31 серпня 2012 року на посаду вчителя історії та правознавства Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №4 з неповним педагогічним навантаженням порядком переведення з Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2. Наказом начальника [PERSON] освіти Бобринецької РДА Кіровоградської області «Про переведення [PERSON]М.» №164-к від 10.09.2013 року позивача на підставі її заяви переведено з 11 вересня 2013 року з посади вчителя історії та правознавства Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №4 на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи даного закладу з педагогічним навантаженням 0,5 ставки. Також наказом начальника [PERSON] освіти Бобринецької РДА Кіровоградської області «Про дозвіл на викладання годин [PERSON]М.» №166-к від 10.09.2013 року на підставі заяви [PERSON] та клопотання директора школи у звязку з виробничою необхідністю дозволено заступнику директора з навчально-виховної роботи Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №4 [PERSON] з 11 вересня 2013 року викладати 10 годин історії та 1 годину правознавства у 5-9 класах. Наказом начальника [PERSON] освіти Бобринецької РДА Кіровоградської області «Про надання відпустки [PERSON]М.» №20-в від 03.06.2014 року позивачу на підставі її заяви надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09 червня 2014 року по 01 квітня 2017 року. 30.03.2017 року позивач звернулась до начальника відділу освіти Бобринецької районної державної адміністрації про допуск до виконання своїх посадових обовязків з 03 квітня 2017 року на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №4, однак листом від 03 квітня 2017 року їй було відмовлено. Як вбачається із акту від 19 червня 2017 року №1 посадовими особами [PERSON] освіти, молоді та спорту Бобринецької РДА було запропоновано [PERSON] на виконання судового рішення, яким її було допущено до виконання обов»язків заступника директора з навчально-виховної роботи Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №4, посаду вчителя історії за фахом у Василівській ЗОШ І-ІІ ступенів Бобринецької районної ради від якої позивач відмовилась, тому її попереджено про можливе розірвання безстрокового трудового договору відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України за ініціативою роботодавця, без згоди профспілкової організації у звязку із зміною умов виробництва (а.с.59), але такий документ суд відхиляє як доказ, оскільки в контексті ст.58 ЦПК України та ст.49-2 КЗпП України він не є належним доказом повідомлення працівника про наступне вивільнення за два місяці, так як в повідомленні має бути підпис працівника, і тільки у разі відмови підписати ним це повідомлення, можлива фіксація такого факту актом, окрім того, на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, відповідач мав поновити позивачку на попередній посаді, а не пропонувати іншу посаду без відповідного поновлення. Згідно з наказом [PERSON] освіти, молоді та спорту Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області №46-к від 22 серпня 2017 року [PERSON] звільнена 22 серпня 2017 року з посади заступника директора з навчально-виховної роботи Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступені №4 Бобринецької районної ради відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.8), при цьому, доказів поновлення [PERSON] на вказаній посаді на виконання судового рішення від 09.06.2016 року відповідач не надав. За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Оскільки з пояснень представника відповідача вбачається, що відповідачем не видавав наказу про поновлення [PERSON] на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №4 Бобринецької районної ради Кіровоградської області, тому суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09.06.2016 року в частині поновлення позивачки на посаді та допуску її до роботи. Вказане узгоджується із правовою позицією ВСУ, викладеній у постанові від 1 липня 2015\~року у справі № 6-43цс15. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно довідки Профспілки працівників освіти і науки України №136 від 12.09.2017 року встановлено, що [PERSON] є членом профспілки працівників освіти і науки України (а.с.16). Для забезпечення прав і законних інтересів працівників, обраних до складу профспілкових органів, статтею 252 КЗпП України та статтею 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначені спеціальні правила щодо порядку притягнення таких працівників до дисциплінарної відповідальності, а також їх звільнення з роботи з ініціативи власника або уповноваженого органу. Відповідно до ч.3\~ст.252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). За змістом ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Як вбачається із Витягу із протоколу засідання профспілкового комітету від 17.11.2017 року №6, Первинна профспілкова організація профспілка працівників освіти і науки України не надала згоди на звільнення [PERSON] з звязку із порушенням порядку звільнення щодо непроведення консультації з профспілкою за 3 місяці до звільнення працівника. Враховуючи вищенаведене, позивача було звільнено з посади з порушенням вимог ч.1 ст.43, ч.3 ст.252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Отже, суд прийшов до висновку, що позивача [PERSON] було звільнено з порушенням ст. 49-2 КЗпП України та з порушенням порядку звільнення члена профспілкового комітету, визначеного ч.1 ст.43 КЗпП України, що відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України є підставою для визнання наказу відповідача №46-к від 22 серпня 2017 року «Про звільнення [PERSON]М.» незаконним та поновлення позивачки на роботі на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Бобринецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №4 Бобринецької районної ради Кіровоградської області. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Отже, за своєю суттю середній заробіток за час вимушеного прогулу є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку, виплата якого проводиться за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, у відповідності до ч.2 ст.235 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню її середній заробіток за весь час вимушеного прогулу тобто за період з 10 червня 2017 року по 30 листопада 2017 року (день ухвалення судом рішення). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). Згідно п. 5 розділу ІV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно довідки [PERSON] освіти, молоді та спорту Бобринецької РДА Кіровоградської області №01-19/202 від 08.06.2017 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 129 грн. 21 коп. (а.с.43). Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 червня 2017 року по 30 листопада 2017 року в сумі 15634,41 грн. (що визначена без утримання податків, зборів, внесків, обовязкових платежів) (129,21 грн. (середньоденна заробітна плата) х 121 (кількість робочих днів вимушеного прогулу) = 15634,41 грн. Вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 6000 грн. підлягає задоволенню виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер правопорушення, характер та обсяг душевних страждань, немайнових втрат, яких зазнав позивач, допущеного відповідачем неодноразового порушення законного конституційного права позивача на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. За правилами п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з вище наведених підстав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України\~в порядку розподілу судових витрат, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1920 грн.

Outcome: approved