Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на ј частку домоволодіння [ADDRESS] , а також встановлення фактів, що мають юридичне значення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить 3/4 часток домоволодіння [ADDRESS] , інша ј частина домоволодіння належить її рідному брату [PERSON] , який [INFO] помер. При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на належну брату частку домоволодіння їй було відмовлено, оскільки на час відкриття спадщини, вона разом із спадкодавцем не були зареєстровані у даному домоволодінні, а також через відсутність правовстановлюючого документу на 1/12 частку зазначеного домоволодіння, яку її брат мав право отримати після смерті їх матері [PERSON] , померлої [INFO] , а також через недоведеність постійного проживання із померлим братом на час відкриття спадщини. У судове засідання сторони подали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позивач заявлені позовні вимоги підтримала і просила суд задовольнити позов, відповідач заявив про визнання позову в повному обсязі та просили розглядати справу за їх відсутності. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивача та [PERSON] - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/6 частку домоволодіння [ADDRESS] , яка належала їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 листопада 1974 року Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-11396. Спадкоємцями першої черги за законом були [PERSON] та [PERSON] Їх частки у спадщині були рівними, тобто кожен мав право по 1/12 частки спадкової частини домоволодіння. 13 березня 1991 року позивачка отримала у Восьмій одеській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частку зазначеного домоволодіння після смерті [PERSON] На день смерті матері і після її смерті брат позивачки [PERSON] постійно мешкав у домоволодінні [ADDRESS]. Протягом шести місяців з дня смерті матері, [PERSON] успадкував предмети звичайної домашньої обстановки та вжитку, яке належало матері у даному домоволодінні, тобто фактично прийняв спадщину. Цей факт підтверджується актом від 24.05.2018 р., згідно якого [PERSON] . постійно мешкав у домоволодінні [ADDRESS] з 1963 року по день смерті, тобто по [INFO] року. [PERSON] належить на праві приватної власності ѕ частки домоволодіння [ADDRESS] на підставі трьох правовстановлюючих документів, а саме: -1/6 частка домоволодіння згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 22 листопада 1974 року Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-11396; -Ѕ частка домоволодіння згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого 28 листопада 1979 року Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-6284; -1/12 частка домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 березня 1991 року Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-834. Інша ј частка домоволодіння належала її рідному брату [PERSON] з наступних підстав: -1/6 частка домоволодіння йому належить згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 22 листопада 1974 року Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-11396; -1/12 частка домоволодіння фактично успадкована ним після смерті матері - [PERSON] , котра померла [INFO] . [INFO] року брат позивачки [PERSON] помер. За вказаних обставин, після його смерті відкрилась спадщина на ј частку домоволодіння. Крім позивача інших спадкоємців немає. При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на належну [PERSON] частку домоволодіння, позивачці було відмовлено, оскільки на час відкриття спадщини вона разом зі спадкодавцем не були зареєстровані у даному домоволодінні, а також через відсутність правовстановлюючого документу на 1/12 частку домоволодіння, яку [PERSON] мав право отримати після смерті їх матері [PERSON] , померлої [INFO] року, а також через недоведеність постійного проживання із померлим братом на час відкриття спадщини. Крім цього державний нотаріус також звернув увагу на те, що у паспорті позивачки її прізвище зазначено « [PERSON] », тоді як у свідоцтві про право на спадщину за законом від 22.11.1974 року за реєстровим №2-11396 - «[PERSON]», що також створює перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Відповідно до ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.4 ст.1266 ЦК України, двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом визнається доведеною належність спірної частини домоволодіння померлій особі на момент смерті. Відсутній правовстановлюючий документ мав бути лише доказом належності частки домоволодіння спадкодавцю, а відсутність його реєстрації сама по собі не призводить до припинення права власності. Позивач вправі на свій розсуд скористатися одним із передбачених законом способів захисту свого порушеного (невизнаного) права, оскільки позбавлений правової можливості оформити спадщину в загальному порядку нотаріусом. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 16.05.2013 року не передбачено порядок реєстрації правовстановлюючого документу про право власності на майно померлої особи. Таким чином, враховуючи, що позивач не має можливості надати до нотаріальної контори правовстановлюючий документ, зареєстрований належним чином у реєстрі прав власності на нерухоме майно, [PERSON] у відповідності до законодавства подано заяву про прийняття спадщини, інших спадкоємців не встановлено, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити, визнавши за позивачкою право власності на частку домоволодіння у порядку спадкування за законом. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до положень Цивільного Процесуального Кодексу України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та/або чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Наведений у ст.256 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним.

Outcome: approved