Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 14.02.2015 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб оскільки спільне життя з відповідачем не склалось, між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, у звязку з чим вони припинили спільне проживання. Відповідач інтересами сімї не цікавиться і шлюб носить формальний характер. Після розірвання шлюбу просить залишити проживати з нею малолітнього сина [PERSON]. Одночасно просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору. Сторони повідомили про розгляд справи у їх відсутності, в наданих суду заявах висловили свою позицію з приводу позовних вимог. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.\~ Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 14.02.2015 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №42. Від подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає підтримувати з відповідачем подружніх стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Визначаючи місце проживання неповнолітньої дитини сторін\~суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та розясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання\~дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved