Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернулась 04 січня 2019 року до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 24 квітня 2010 року між сторонами укладено шлюб. У шлюбі народилась донька [PERSON] [INFO] . За час сімейного життя з?ясувалося, що сторони мають різні погляди на життя та несумісність характерів. Подружжя втратило почуття взаємопорозуміння, поваги та любові. Більше півроку сторони разом не проживають. Сім?я фактично розпалась, в зв?язку з чим позивачка просить шлюб розірвати. Дитина залишається проживати з матір? ю . Майновий спір відсутній. Оскільки дитина потребує матеріального утримання, позивач вважає, що доцільним буде стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно до досягнення дитиною 18 річного віку. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 21 січня 2019 року та встановлено загальний порядок розгляду справи. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити. Зазначила, що з вересня 2018 року вони проживають окремо, сім`я розпалась, а донька проживає з нею. Відповідач в судове засідання не з?явився, надав заяву, якою позов визнав повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, просив слухати справу за його відсутності. Зазначив, що з вересня 2018 року припинили шлюбні відносини, донька залишилась проживати з матір`ю, а він згоден сплачувати аліменти на її утримання. Суд розглянув справу за відсутності сторін на підстави наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2010 року, про що свідчить актовий запис №144, зроблений Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ). Сторони у зв?язку з укладенням шлюбу своє прізвище не змінювали. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір?ю та залишається проживати з нею після розірвання шлюбу за згодою сторін. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сімейне життя у сторін не склалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Майнового спору та спору про проживання дитини не існує. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає що спільне життя та збереження шлюбу неможливо, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб одного з подружжя, сім`я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. Крім того, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд, оцінивши зібрані по справі докази, вважає доведеним факт проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її матір? [PERSON] та факт того, що відповідач визнає необхідність сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини свого заробітку щомісячно. Враховуючи, визначені законом обставини при визначенні розміру аліментів, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення аліментів шляхом стягнення частки від суми доходу відповідача і задовольняє їх. В силу ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, в порядку п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи про стягнення аліментів.

Outcome: approved