Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що під час останніх років сімейного життя, сторони втратили взаємопорозуміння, погляди на життєві цінності та цілі стали діаметрально протилежними, стали несумісними характери подружжя, що призвело до повної втрати почуття любові та поваги один до одного, припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим шлюб існує лише формально, а тому збереження останнього є недоцільним. Примирення сторін є неможливим. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити та пояснила, що під час спільного проживання сторін відповідач по своїй природі завжди був тираном, проте останнім часом поводив себе вкрай агресивно, застосовував до позивача фізичну силу під час сварок, які сам і провокував. Причиною сварок є те, що відповідач почав стосунки з іншою жінкою, молодшою за позивача і поводив себе таким чином, що позивач вимушена була залишити спільне помешкання. Відповідач сам неодноразово звертався до суду з позовами про розірвання шлюбу, які по суті не були розглянуті, оскільки останній не оплачував судовий збір або не приходив у судові засідання. Після того, як позивач прийняла рішення розірвати шлюб та сама звернулась до суду з даним позовом, про що повідомила відповідача, а також що в подальшому має намір звернутися до суду з позовом про поділ майна, відповідач через місяць почав вживати заходи для того, щоб уникнути питання поділу. Зокрема, відповідач звернувся до суду з позовом про визнання позивача недієздатною та встановлення над нею своєї опіки. Відповідач почав поливати брудом позивача, зокрема і в офіційних документах, де зазначає, що позивач страждала і страждає на психічні розлади. Такі дії відповідача змусили позивача звернутися до державної психіатричної лікарні для проходження обстеження, з метою підтвердження свого стану здоров`я, після проходження якого було встановлено відсутність будь яких психічних розладів. Позивач зазначила, що дійсно в молодості один тиждень лікувалась у психіатричній лікарні від головних болів, і трохи пізніше також від цих же болів декілька днів. Обставини лікування виникали через перезавантаження на роботі та стрес, що було констатовано лікарями. Позивач зазначає, що за час спільного проживання сторін, останні побудували потужний бізнес, мають два готелі, дитячий садок, всю фінансово - господарську діяльність вела саме позивач, яка здебільшого і розвивала бізнес. Відповідач прагне залишити все майно та активи собі, заради чого вчиняє брудні дії направлені на уникнення у будь який спосіб поділу майна, зокрема ті, які наведені вище. Позивач зазначає, що почуття любові та поваги до відповідача дуже давно втратила остаточно, примирення є неможливим, у відповідача тривалий час є інша жінка з якою останній спільно проживає. Наразі позивач опікується чотирьох річним онуком, допомагає матеріально, в свою чергу відповідач з онуком не спілкується, а також уникає спілкування із сином та колишньою невісткою. Позивач бажає повністю припинити будь які контакти з відповідачем, позбавитися його негативного тиску, у зв`язку з чим і звернулась до суду з даним позовом. Представник позивача позов підтримала з підстав зазначених позивачем та пояснила, що поведінка відповідача не свідчить про те, що останній намагається зберегти сім`ю, має почуття любові та поваги до позивача. Відповідач двічі звертався до суду з позовам про розірвання шлюбу. Після звернення позивача до суду позивач, не просив надати останньому строк на примирення для збереження сім`ї через наявність почуттів тощо. Протягом часу окремого проживання сторін, а також перебування даної справи в суді, відповідач не вчинив жодної спроби примирення, що свідчило б про наявність у відповідача почуттів до позивача. Замість того, відповідач оскаржив ухвалу про відкриття провадження у справі за даним позовом з підстав підсудності і в цей час звернувся до іншого суду з заявою про визнання відповідача не дієздатною та встановлення над нею опіки, вказавши про позивача неправдиву інформацію, яка принижує її честь та гідність, що позивач вимушена була спростовувати. Наведене повністю підтверджує доводи позивача, зокрема відсутність у сторін взаємних почуттів любові та поваги, а також намагання відповідача у будь який спосіб уникнути питання поділу майна набутого за час шлюбу, що ніяким чином не свідчить про те, що шлюбні відносини сторін не припинились остаточно та можуть бути поновлені. Крім того, представник позивача зазначила, що у даному судовому процесі, відповідач неодноразово повідомлявся належним чином, ні під час підготовчого провадження не після призначення справи до судового розгляду, не надавав відзиву на позов та клопотання про надання строку на примирення, в яких би зазначив про підстави необхідності збереження шлюбу. В свою чергу, відповідач все ж таки звертався за правовою допомогою, проте виключно для складання апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження та клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з розглядом іншої справи в суді, в задоволенні якого судом було відмовлено. Зазначене додатково свідчить про справжні наміри відповідача та ще раз підтверджує доводи позивача. З поведінки відповідача вбачається, що останній всіляко намагається затягнути розгляд даної справи по суті, яка перебуває в суді чотири місяці і за цей час, як зазначено вище, відповідач не вжив жодних заходів для примирення сторін. Відповідач виключно формально оскаржив ухвалу про відкриття провадження у справі, не з`являвся в судові засідання без поважних причин, після надання пояснень сторонами, вже перед судовими дебатами, симулював погане самопочуття та неможливість бути присутнім у залі судових засідань, викликав карету швидкої медичної допомоги, від госпіталізації відмовився, проте розгляд справи було відкладено на наступний день. Під час надання пояснень в судовому засіданні, відповідач жодним чином не обмовився про те, що кохає позивача, не навів жодного спростування її доводам. Враховуючи зазначені обставини представник позивача просила задовольнити позовні вимоги, оскільки твердість намірів позивача і передумови їх виникнення очевидно свідчать про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не бажає розлучатися, хтось намагається впливати на її дії. Відповідач зазначив, що позивач хвора на шизофренію, сім разів лікувалась у психіатричній лікарні, не здатна керувати своїми діями, що стало підставою для звернення до суду з заявою про визнання її недієздатною. Якщо б відповідач хотів розлучення до зробив це давно і не жив би з позивачем тридцять один рік. До цього часу відповідач звертався до суду з позовами про розірвання шлюбу, щоб змусити позивача добровільно лікуватися. Причину по якій відповідач не намагався встановити над позивачем опіку із зазначених ним підстав, після припинення спільного проживання і до часу звернення до суду з відповідною заявою, а саме більше року, відповідач не пояснив, а також не надав поясненняу зв`язку з чим відповідач двічі звертався до суду з позовами про розірвання шлюбу з інтервалом в чотири місяці. Відповідно до роз`яснеь, які містяться у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у судовій справі» у мотивувальній частині кожного рішення, у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини, які згідно із Законом України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі. При встановленні дотримання судом гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції про доступ до суду і вимагає від держави докази поінформованості заявника про існування судового провадження, оскільки відповідно до вказаної конвенційної норми це є необхідною умовою для виконання заявником свого обов`язку ефективно використовувати свої процесуальні права, а для суду - забезпечувати рівний доступ до правосуддя всіх сторін спору. Норми ЦПК України забезпечують судовий процес, і оперативність розгляду судових справ і жодною мірою не обмежують суб`єктів щодо права на судовий захист, що є проявом принципу диспозитивності, ст. 11 ЦПК України. Обов`язок сторони належним чином використовувати свої процесуальні права, суд першої інстанції також послався на рішення від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліметаріа Сандерс С.А. проти Іспанії». Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліметаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи те, що сторони у даній справі особисто надали пояснення по суті справи, заяв або клопотань про необхідність вчинення процесуальних дій від учасників процесу не надходило, поведінку відповідача, який оскаржив ухвалу про відкриття провадження у справі у зв`язку з підсудністю, будучи повідомленим належним чином не з`явився у підготовче засідання, в судові засідання, після надання пояснень просив відкласти справу у зв`язку з поганим почуття, після оголошення перерви, наступного дня особисто подав через канцелярію суду заяву про відкладення розгляду справи через погане самопочуттята надав довідку про виклик карети швидкої медичної допомоги до дому рано враці цього ж дня, проте заяву про відкладення судового засідання відповідач подав в суд за півтори години до початку судового процесу на який не з`явився. Суд звертає увагу на те, що відповідач для повідомлення суду про свою неявку через погане самопочуття не скористався можливістю електронного, поштового, телефонного зв`язку, а особисто привіз заяву до суду, що жодним чином не свідчить про неможливість явки до суду, неможливість виступити у судових дебатах або звернутися з заявою про надання строку на примирення у доповненнях. Враховуючи поведінку відповідача, суд вважає що останнім використовуються прийоми, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, що порушує ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, у зв`язку з чим суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутність відповідача, що відповідатиме принципу диспозитивності. В свою чергу, позивач та представник останньої надали заяви про закінчення розгляду справи у їх відсутність, що також не порушуватиме ст. 11 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.03.1997 року Немирівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, зареєстровано шлюб сторін, актовий запис № 11 /а.с. 4/. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до п. 10 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, проголошена Конституцією України (охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, Спільне життя між сторонами не склалося із за різних поглядів на життя, внаслідок чого позивач втратила почуття любові та поваги до відповідача. З 13 січня 2018 року сторони не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Із зазначеного часу та станом на час розгляду даної справи, сторонами не вживались будь - які заходи щодо примирення, позивач категорично не бажає примирення з підстав зазначених вище. В судовому засіданні відповідач не зазначив, що кохає, поважає дружину, бажає зберегти шлюб, та не спростувавжодного доводу та обставини зазначеної позивачем у позові та поясненнях, наданих особистоу судовому засіданні, явка якої була визнана обов`язковою за клопотанням відповідача, а також не спростував доводів представника позивача. Разом з тим, зазначив, що позивач є хворою людиною і розгляд справи неможливий до розгляду цього питання іншим судом, у зв`язку з чим звертався до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи. Судом було відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки відповідно до епікризу Дніпропетровської клінічної психоневрологічної лікарні, вбачається що позивач в період з 16.04.2019 по 19.04.2019 проходила обстеження за результатами якого встановлено відсутність у позивача будь яких психічних розладів /а.с. 137/. Незважаючи на це, відповідач в судовому засіданні наполягав на тому, що позивач є хворою людино, повидив себе по відношенню до позивача зневажливо та зверхньо, будь які прояви реального бажання зберегти сім`ю через почуття любові, ніжності, поваги до позивача з боку відповідача не мали місця. На думку суду, зазначене беззаперечно підтверджує те, що з боку відповідача також не існує будь яких почуттів до позивача, притаманних для родини де цінують та поважають одне одного. Крім того, як зазначено вище відповідач клопотання про зупинення провадження у справі, з підстав надання строку на примирення, не заявляв, у зв`язку з цим суд вважає, що на час розгляду справи, підстави для вжиття відповідних заходів з власної ініціативи суду відсутні. Враховуючи вище викладені обставини вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер і суд не може примусити позивача повернутись до відповідача та проживати з останнім, оскільки це суперечитиме моральним засадам суспільства та інтересам позивача. За таких обставин суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та поновлена бути не може, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

Outcome: approved