Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третьої особи - органу опіки та піклування Тульчинської міської про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29.10.2006 року по 11.07.2008 року. Від даного шлюбу вони мають доньку -[PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Більш того, не надання їй дозволу на вільне пересування з їхньою дитиною за межі України перешкоджає їй у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, розширення її світогляду. Зокрема, відповідач, як він стверджує, не має можливості надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої, оскільки він виїхав з країни на заробітки і намірів повертатись в Україну в нього немає. Водночас, її донька часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, стимулюватиме вивчення іноземних мов та буде гарною підготовкою до самостійного життя. Проте, не зважаючи на це, її колишній чоловік - [PERSON], як він стверджує, не має змоги надати передбаченою законодавством України довіреність на право виїзду дитини за кордон завіреної консулом тієї країни де він перебуває. Натомість їй прийшли доручення та дозвіл на виїзд за кордон до досягнення дитиною повноліття, завірені нотаріусом штату, де він проживає, які згідно чинного законодавства України до уваги митними органами не беруться. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, чому він не може зробити довіреність завірену консулом він не надає. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька неповнолітньої [PERSON], шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. В зв'язку з даними обставинами справи вона змушена за захистом своїх прав звернутися до суду з даним позовом. Просить надати їй дозвіл на тимчасові виїзди з [PERSON] за кордон у всі країни світу без дозволу батька дитини, [PERSON] терміном на 1 рік та дозволити оформлювати документи для тимчасового виїзду. В судовому засіданні позивач позов підтримала і просить його задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився. Направив суду заяву в якій просить справу розглянути в його відсутність. Позов визнає в повному обсязі. Третя особа- представник органу опіки та піклування Тульчинської міської ради в судовому засіданні висловив позицію про доцільність задоволення позову та надання дозволу на оформлення документів дитини для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини позивача без згоди відповідача, як батька дитини. Заслухавши позивача, представника органу опіки та піклування Тульчинської міської ради, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що в зв'язку з визнанням відповідачем позову, відповідно до ст.174 ЦПК України є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, а визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.10.2006 року по 11.07.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.8). Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). Відповідно до довідки Тульчинської міської ради №495 від 23.02.2015 року (а.с.10) дочка [PERSON], 2007 року народженняпроживає з позивачем. Згідно довідки Холодівської сільської ради №38 від 24.02.2015 року (а.с.11) [PERSON] на даний час на території села не проживає. Відповідач не цікавиться фізичним та духовним розвитком дитини, не бере участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Згідно довідки відділу ДВС Тульчинського РУЮ Вінницької області №55 від 23.02.2015 року (а.с.12) виконавчих листів про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у відділі ДВС не перебуває. Дитина [PERSON], [INFO] знаходиться на диспансерному обліку у сімейного лікаря з приводу діагнозу: часто хворіючи ГРВІ, що підтверджується довідкою амбулаторії ЗПСМ м. Тульчина від 23.02.2015 року (а.с.13). Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок, оздоровлення, дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами) «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення». Відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно пункту 18 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 року №231, оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 р., виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, чинне законодавство передбачає можливість оформлення проїзного документа дитини та виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків за рішенням суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до посилань позивача у добровільному порядку відповідач відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дочки за кордон. Із матеріалів справи можливо зробити висновок, що відповідач необґрунтовано обмежувє права позивача на виховання дитини та обмежує її можливості як матері дитини, надавати дитині найкраще в житті. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд малолітній [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька та оформленні документів для тимчасового виїзду терміном на 1 рік.

Outcome: approved