Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі на час звільнення в сумі 2269,66 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.12.2019 року по 29.05.2020 року в сумі 37589,04 грн., з розрахунку 338,64 грн. х 111 днів, де 338,64грн.- середньоденна заробітна плата, 111 днів- кількість днів затримки розрахунку: грудень 2019 року- 9 днів, січень 2020 року- 21 день, лютий 2020 року- 20 днів, березень 2020 року- 21 день, квітень 2020 року- 21 день, травень 2020 року- 19 днів. Обґрунтовує свої вимоги тим, що з 02.11.2016 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Згідно наказу № 167 від 16.12.2019 року вона була звільнена на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. У день звільнення розрахунок проведено не було. До теперішнього часу заборгованість по заробітній платі у сумі 2269,66 грн. не сплачена. 05.08.2020 року відповідач надав пояснення щодо належності доказів, відповідно до яких позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 2269,66 грн., відповідачем не спростовується. Зазначають на таке. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. Згідно з абз.2 п.8 р.IV Порядку у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньоденна заробітна плата (за виключенням податків) складає 273,64 грн.. отже, для розрахунку суми компенсації згідно ст. 117 КЗпП України ця сума має бути помножена на кількість робочих днів, починаючи з 17.12.2019 року. Роботодавець, як податковий агент, самостійно нараховує та відраховує податки з середнього заробітку за час затримки розрахунку. За період з 17.12.2019 року по 31.12.2019 року 9 робочих днів, у січні 2020 року- 13 робочих днів, у лютому 2020 року- 20 робочих днів, у березні 2020 року- 21 робочий день, у квітні 2020 року- 21 робочий день, у травні 2020 року- 6 робочих днів, у червні 2020 року 8 робочих днів, у липні 2020 року 10 робочих днів, у серпні 2020 року буде 8 робочих днів. Позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток з моменту звільнення до 29 травня 2020 р. За зазначений період 90 робочих днів, а середній заробіток становить відповідно 90х273,64=24627,60 грн. В зв`язку з введенням на території України карантинних норм , на підприємстві запроваджено особливий режим роботи. Тому, на травень 2020 року Наказом № 49 від 02.03.2020року додаткові неоплачувані неробочі дні встановлені на 04.05.2020 р. -08.05.2020 року, а також з 12.05.2020 року - 15.05.2020 року. Відповідно до наказу № 59А від 18.03.2020року та Постанови № 2 від 18.03.2020 року на період часу з 18.05.2020 року по 18.07.2020року встановлено робочий тиждень з двома робочими днями. Відповідно до наказу № 134 від 30.06.2020 року на весь період дії карантину також встановлено неповний робочий тиждень по 16 робочих часів на тиждень, тобто 2 робочих дні. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 28.07.2020 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст.12,13,81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Приписами ч.1 ст.47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Так, статтею 116 КЗпП встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що згідно наказу № 209 від 01.11.2016 року [PERSON] було прийнято на роботу до ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» у механозборочний цех №4 токарем 5 розряду, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.12-14). 16.12.2018 року позивач звільнена за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 13). На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем надано суду довідку про заборгованість по заробітній платі № 255 станом на 19.05.2020 року, з якої вбачається, що відповідачем на день звільнення не була виплачена заробітна плата за грудень 2019 року в розмірі 2269,66 грн. (після утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів) (а.с. 6). Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що ПрАТ «СКМЗ» має перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 2269,66 грн., що не заперечується відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 2269,66 грн. підлягають задоволенню. Крім того відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100з наступними змінами (далі - Порядок). Згідно з пунктами 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до наданої довідки про заборгованість середньоденна заробітна плата позивачки складає 272,60 грн., тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки в розрахунку по заробітній платі, в межах позовних вимог за період з 17.12.2019 року по 29.05.2020 року (відповідно до письмових пояснень відповідача): з 17.12.2019 року по 31.12.2019 року- 9 робочих днів; у січні 2020 року - 13 робочих днів; у лютому 2020 року - 20 робочих днів; у березні 2020 року - 21 робочий день; у квітні 2020 року - 21 робочий день; у травні 2020 року- 6 робочих днів. Всього 90 робочих днів. Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі №255 середньоденна заробітна плата позивача становить 338,64грн., після утримання податків та зборів 272,60грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню сума 24627,60 грн. (90 днів х 272,60 грн.) Аналогічна позиція щодо розрахунку робочих днів міститься в Постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 17.07.2019 року по справі №639/4820/16-ц. Верховний суд зазначає, що при здійсненні розрахунку належної до виплати позивачу середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, визначається період затримки виходячи із кількості робочих днів на конкретному підприємстві, що відповідає вимогам закону, оскільки колишній працівник, який отримує середній заробіток як компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні, не може отримувати більше коштів за той же період, ніж працюючий працівник. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог (67,48%) в сумі 567,37 грн.

Outcome: partial