Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів, зазначивши, що вона згідно рішення Коростенського міськрайонного суду від 04.12.2009 року отримує від відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], мінімальний розмір яких менший за мінімальний розмір аліментів, передбачений законодавством на даний час, тому просить їх розмір змінити, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 08.07.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, в період з травня по вересень 2017 року відповідач утворив заборгованість зі сплати аліментів, тому неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів становить 1284,12 грн., які просила стягнути на її користь. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала з вищезазначених підстав та просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідач певний період не сплачував аліменти, хоча мав доходи, бо працює неофіційно. Відповідач позовні вимоги в частині збільшення мінімального розміру аліментів визнав, вимогу про стягнення пені не визнав. Пояснив, що згоден сплачувати аліменти у визначеному законодавством мінімальному розмірі. Вимогу про стягнення пені не визнав, посилаючись на те, що в період, за який виникла заборгованість, не працював, вважає, що сплачувати аліменти за декілька місяців більш доцільно, ніж щомісячно. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо сплати аліментів, який регулюється положеннями Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно ст.182 ч.2 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Ст.223 ч.4 ЦПК України передбачає, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. В той же час, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення (ППВСУ №3 від 15.05.2006 року п.17), оскільки зміна законодавства не є обставиною в розумінні ст.223 ч.4 ЦПК України, що впливає на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення. За таких обставин, вимога про зміну розміру аліментів є безпідставною, тому задоволенню не підлягає. Позивач же не позбавлена права звернення з заявою до виконавчої служби щодо нарахування аліментів у визначеному законодавством мінімальному розмірі, оскільки такий розмір є законодавчо визначеним і не потребує відповідного судового рішення, яким такий розмір визначається. Розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів позивачем проведено вірно, її розмір відповідачем не оспорений. Про відсутність вини у невчасній сплаті аліментів відповідач не заявив, доказів неможливості своєчасної сплати аліментів не представив. Фактично одночасне погашення заборгованості, яка виникла, свідчить про те, що відповідач був спроможний своєчасно сплачувати аліменти і заборгованість допустив через небажання здійснювати щомісячні перерахування аліментів. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідач підлягає звільненню від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial