Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач звернувся у вересніі 2013 року до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на те, що 20.02.2006 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5883, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 5000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24,00% на рік з кінцевим терміном повернення 22.10.2007 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки. [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 15.04.2013 року у розмірі 9858,66 доларів США, що складається з: 2534,62 доларів США - заборгованість за кредитом, 7324,04 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом. Просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 5883 від 20.02.2006 року у розмірі 8607,10 доларів США, витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. та сплачений судовий збір, стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені частково. Ухвалою суду від 29.12.2015 року заочне рішення суду від 29.10.2013 року було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» при новому розгляді справи подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі у судове засідання не зявилися. Повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомили Представник позивача не заперечувала проти розгляду справи без участі відповідачів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 лютого 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5883, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 5000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24,00% на рік з кінцевим терміном повернення 22.10.2007 року. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № 5883 від 20.02.2006 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року. Позивачем заявлено, що відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 15.04.2013 року у розмірі 9858,66 доларів США, що складається з: 2534,62 доларів США - заборгованість за кредитом, 7324,04 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати недійсними і недостатніми. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Строк дії договору скінчився 22.10.2007 року. Оскільки позивачем не надано доказів продовження даного строку, перебіг строку позовної давності починається саме з цієї дати. Позивач звернувся із даним позовом до суду 26.09.2013 року. Позивач із заявою про поновлення строку позовної давності не звертався. Таким чином, сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed