Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати укладений між сторонами шлюб, який зареєстрований 02.09.2010р. відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №1072. В обґрунтування позову зазначила, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки шлюбні відносини фактично припинені, бо вони з чоловіком мають різні погляди на шлюб та сім'ю. В судовому засіданні позивач підтримали позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Після розірвання шлюбу просила відносити їй дошлюбне прізвище та не відшкодовувати понесені нею судові витрати. Відповідач в судовому засіданні, пояснив, що позовні вимоги визнає повністю. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини справи сторони визнають, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України суд вважає їх доведеними. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що 02.09.2010р. сторони уклали шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб /а.с.8/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON] - [INFO].. Протягом останніх років відносини сторін погіршувались, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З березня 2017р. по теперішній час сторони проживають окремо і не ведуть спільного господарства, у зв'язку з чим шлюб між ними носить формальний характер. Внаслідок непорозумінь сторони втратили почуття поваги та любові один до одного і не бажають вживати заходів до примирення та відновлення нормальних подружніх стосунків. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам сторін. На момент розгляду справи судом перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України відсутні. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. На теперішній час спору з приводу місця проживання та порядку участі батьків у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини між сторонами також немає. В добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо розірвання шлюбу, а тому позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник із шлюбних відносини, які регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Відповідно до положень ст.11 ЦПК цивільне судочинство ґрунтується на принципі диспозитивності, відповідно до якого сторони розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на характер спірних відносин, зміст позовних вимог, враховуючи положення ст.ст.24, 110, 112 СК, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд, зважаючи на вимоги ст.111 СК, вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням сторін, це не відповідатиме їх інтересам і не матиме результату, бо вони дійшли остаточного висновку про неможливість спільного проживання та перебування у шлюбних відносинах. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивача про покладення судових витрат на неї. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved