Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 16.02.1993 виконавчим комітетом Центрально-Міської райради народних депутатів було передано на праві приватної власності житло її чоловіку [PERSON] , яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . У домовій книзі зазначений склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На момент видачі свідоцтва на право власності [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем. 13.07.1994 шлюб був розірваний. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті їх донька [PERSON] у 2019 році звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги, так як на день смерті спадкодавця булла зареєстрована з ним за однією адресою. 20.03.2019 державний нотаріус Уколова Н.М відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не визначено право власності у спільному майні подружжя на спадкове майно. Таким чином, донька позивача [PERSON] не може оформити право власності на 1/2 частину спадкового майна, поки позивач не визначить свою частку у спільному майні подружжя. На підставі вищевикладеного, просить суд: визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, протии задоволення позовних вимог не заперечували. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.1979 по 13.06.1994, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 17) та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 18). У період шлюбу, а саме 16.02.1993 на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право приватної власності на будівлю, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 19) вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . З матеріалів спадкової справи №105-2019 (а.с. 62-79) встановлено, що з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася дочка померлого [PERSON] . Більше з заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався. Спадкове майно складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори від 20.03.2019 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не визначено право власності в спільному майні подружж на спадкове майно. Оскільки на момент видачі свідоцтва про право приватної власності на будівлю, померлий [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , остання має право на 1/2 частку житлового будинку, яку вона набула у шлюбі, але юридично не оформила. Відповідно до п.1\~розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України, зазначений кодекс набув чинності одночасно з набранням чинності\~Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1\~ст.58 Конституції України), норми\~СК\~застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Враховуючи те, що спільне майно подружжя набуте до 01 січня 2004 року, правовідносини у справі регулюються положеннями\~Кодексу про шлюб та сім'ю України. Так, відповідно до положень ст. 22 КпШС України\~майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі\~ст.\~28 КпШС України\~в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Таким чином, враховуючи, що вищезазначене спірне нерухоме майно набуте за час шлюбу, відповідно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та позивача у справі, у зв`язку з чим суд приходить висновку про можливість визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved