Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом. Посилалась на те, що 07 грудня 2007 року між нею та відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб. Під час даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вказувала на те, що спільне подружнє життя не склалось, відповідач зловживає спиртними напоями, ображає її та сина, не ночує вдома, у зв'язку з чим фактичні шлюбні стосунки між ними припинені до вони не ведуть спільного господарства. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є не можливими і таким, що суперечить її інтересам та інтересах їх спільної з відповідачем дитини, а тому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання дитини та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з'явилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 07 грудня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №2783 (а/с 4). Під час спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/с 11). Сторони не підтримують між собою подружніх відносин та не ведуть спільного господарства та між ними постійно виникають конфлікти та сварки, що також підтверджується висновками Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області про результати розгляду заяви [PERSON] від 04.09.2013 року, 02.11.2013 року (а/с 14, 17). При таких обставинах, суд вважає, що сім'я у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач не заявила про своє бажання після розірвання шлюбу залишити за собою дошлюбне прізвище. За правилами ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що сторони проживають окремо та малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем, позивач позовні вимоги визнав в повному обсязі, таким чином сторони дійшли згоди щодо місця проживання дитини. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved