Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS], яка перебуває у спільній частковій власності сторін та виділення часток в натурі. В подальшому представник позивача подала заяву про зменшення розміру позовних вимог і просила суд визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши у користування позивача кімнату площею 14,1 кв.м., в користування відповідача кімнату площею 11 кв.м. та залишити у спільному користуванні сторін кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор та кімнату площею 19,2 кв.м. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторонам у справі після смерті їх батька за заповітом належить право власності на 12 частину кожній квартири [ADDRESS]. Незважаючи на те, що відповідач з 1986 р. не проживає в Україні і не мешкає в спірній квартирі, між ними постійно виникають конфлікти щодо порядку спілкування даним нерухомим майном, яке знаходиться у спільній частковій власності, порядку його утримання. Позивач посилається на те, що відповідач відмовляється в добровільному порядку укласти угоду щодо порядку користування квартирою [ADDRESS], не несе витрати на його утримання, не сплачує комунальні послуги і відмовляється продати дану квартиру для врегулювання спору. Зазначені дії відповідача перешкоджають їй вільно користуватися і розпоряджатися майном, що належить їй на праві власності в зв»язку з чим вона просить виділити їй у користування ізольовану кімнату площею 14,1 кв.м., іншу ізольовану кімнату площею 11 кв.м. виділити у користування відповідачу, а кімнату 19,2 кв.м. та місця загального користування залишити у спільному користуванні. В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування спільним майном, між ними виникають постійні конфлікти, які не можуть бути вирішені в досудовому порядку. Відповідач в судове засіданні повторно не з»явилась. Про місце і час розгляду справи повідомлялась судом у спосіб, передбачений ст.76 ЦПК України в порядку, визначеному Мінською Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 р. На підставі ст..ст.224-226 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 12 частини квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видано державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори 24.12.2010 р. Інша 12 частина зазначеної квартири належить на праві власності відповідачу у справі - [PERSON]. Квартира в цілому складається з трьох жилих кімнат площею 11 кв.м., 14.! кв.м. та 19,2 кв.м., загальною площею 62,7 кв.м. Житлова площа квартири становить 44,3 кв.м. Згідно з технічною характеристикою квартири, відображеною у технічному паспорті на спірне жиле приміщення, кімнати площею 14,1 кв.м. та 19,2 кв.м. пов»язані спільним входом, а кімната площею 11 кв.м. є ізольованою. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. В силу положень ст.383 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що між сторонами постійно виникають конфлікти щодо спільного користування квартирою, відповідач чинить перешкоди у її проживанні в ній, сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування житлом. Судом встановлено, що на момент розгляду справи в спірній квартирі сторони не проживають. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В порушення зазначених норм закону позивачкою не надано суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, на які вона посилається, а саме щодо наявності конфлікту між сторонами щодо спільного користування квартирою, неможливості спільного користування, заперечення відповідача щодо врегулювання даного спору миром. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Позивач просить визначити порядок користування квартирою в зв»язку з існуванням спору з даного приводу та неможливістю самостійно нести витрати на утримання [ADDRESS]. При вирішенні питання щодо визначення порядку користування жилим приміщенням суд керується вимогами ст.63 ЖК України, відповідно до якої предметом окремого договору найму не можуть бути приміщення, які пов»язані спільним входом. Також суд бере до уваги положення ст.358 ЦК України, згідно з якою кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Порядок користування квартирою, запропонований позивачем не відповідає зазначеним нормам закону, оскільки, як зазначалось судом вище, кімнати площею 14,1 кв.м. та 19,2 кв.м пов»язані спільним входом і не є ізольованими. Крім того, зазначений порядок не відповідає положенням ст..358 ЦК України, оскільки житлова площа квартири становить 44,3 кв.м. і виділення у користування відповідачу кімнати площею 11 кв.м. буде порушено її право на отримання у користування 12 частини майна, що належить їй на праві власності. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed