Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування від 03.11.2014 року вона являється власником квартири [ADDRESS]. В діній квартирі з 18.09.1995 року зареєстрований [PERSON], однак у вказаному житлі більше 15 років не проживає, участі у його утриманні та оплаті комунальних послуг не приймає. У звязку з чим, просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою № 44 в будинку № 17 по вулиці Заводська в м. Ковелі Волинської області. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала з підстав в ній зазначених. Просила суд позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених в поданому відзиві на позовну заяву. Просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши представлені по справі письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності серії ЕАС № 805886 від 03.11.2014 року вбачається, що [PERSON] на підставі договору дарування від 03.11.2014 року належить квартири [ADDRESS] (а.с. 10, 13). Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, свідків [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] не проживає в [INFO], витрат по утриманню житла не несе. Тобто, станом на день розгляду справи, підтверджується не проживання відповідача у квартирі позивача більше одного року. \~ \~ \~ \~Відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі позивача по даний час, порушуює права та законні інтереси останньої, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Таким чином, дослідивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає за можливе позов з наведених підстав задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою № 44 в будинку № 17 по вулиці Заводська в м. Ковелі Волинської області. Відповідач заперечуючи проти задоволення позову з тих підстав, що він є співвласником квартири, а позивач незаконно отримала одноосібно у приватну власність спірну квартиру, не надав суду доказів на підтвердження своїх доводів. Крім того, свідоцтво про право власності видане на імя [PERSON] та договір дарування спірної квартири в судовому порядку не оскаржувались та не скасовані. Згідно з ч.1\~ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд використовує права надані\~ст. 267 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації.

Outcome: approved