Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про захист прав споживача, визнання недійсними договору кредиту та іпотечного договору. Свої вимоги мотивує тим, що 17.06.2008 року між ним та відповідачем був підписаний договір кредиту №571/22-3/1-18, відповідно до якого відповідач надає йому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 14000 доларів США зі сплатою 14 процентів річних та комісій з кінцевим терміном повернення 16.06.2015 року. П.2.1 договору було визначено істотну умову договору, а саме, що надання кредиту проводиться шляхом видачі кредитором кредитних коштів позичальнику з позичкового рахунку останнього [NUMBER] в Сєвєродонецькому відділенні ЛОФ АКБ «Укрсоцбанк», МФО 304018. В самому договорі кредиту не зазначено про відкриття банківського (поточного) рахунку, який повинен був відкритий з метою зарахування на нього суми наданого кредиту, що свідчить про відсутність істотної та обов'язкової умови договору, а також про те, що договір є неукладеним. Невідкриття банківського рахунку є введенням його в оману щодо надання кредитних ресурсів в іноземній валюті. При укладенні договору відповідачем не було надано йому повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору, в зв'язку з чим він був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для нього наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання. Так, враховуючи, що на момент укладення договору курс валют не змінювався та був стабільний протягом багатьох років, він при належній завбачливості самостійно не міг передбачити та оцінити можливі ризики та можливість настання істотних змін в момент укладення договору, а також можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти. В період з 17.06.2008 року до 30.06.2014 року ним було сплачено за кредитним договором 16116,6 доларів США при тому, що отримав він суму кредиту в розмірі 14000 доларів США. Крім того, відповідачем фактично в односторонньому порядку (безальтернативно) було змінено процентну ставку за договором кредиту з 14% до 15%. 17.06.2008 року між ним та відповідачем був підписаний іпотечний договір №571/22-4/1-И1, який в силу ст.548 ч.2 ЦК України є недійсним в зв'язку з недійсністю кредитного договору. Просить визнати недійсними договір кредиту №571/22-3/1-18 від 17.06.2008 року та іпотечний договір №571/22-4/1-И1 від 17.06.2008 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовільнити. Одночасно подав заяву про фальшивість доказу, а саме заяви на видачу готівки №59-01 від 17.06.2008 року, оскільки вона не містить обов'язкових для документів первинного бухгалтерського обліку реквізитів. Представник відповідача з позовом не згідний і пояснив, що умовами кредитного договору передбачено форму отримання кредитних коштів - готівкою в сумі кредиту безпосередньо з позичкового рахунку позивача. При цьому укладення договору про відкриття поточного рахунку не є необхідною та істотною умовою договору кредиту, оскільки не має на меті зарахування на нього суми наданого кредиту. Укладаючи договір кредиту позивач та відповідач дійшли згоди щодо всіх його істотних умов. При цьому позивачу була надана повна, достовірна та вичерпна інформація про особу та місцезнаходження банка та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту, про що свідчить його підпис у запиті на отримання кредиту від 02.06.2008 року. Чому у заяві на видачу готівки відсутній підпис позичальника, пояснити не міг, але про те, що кредит видався свідчить факт виконання позивачем обов'язку по поверненню кредитних коштів протягом 2008-2014 років. Коливання курсових різниць не є підставою для визнання недійсним договору кредиту та похідного від нього іпотечного договору. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 17.06.2008 року між сторонами був укладений договір кредиту №571/22-3/1-18, відповідно до якого відповідач надає позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 14000 доларів США зі сплатою 14 процентів річних та комісій в розмірі та в порядку, визначених в Додатку №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, на умовах, визначених цим договором з кінцевим терміном повернення 16.06.2015 року. П.2.1 кредитного договору передбачено надання кредиту шляхом видачі кредитором кредитних коштів позичальнику готівкою в іноземній валюті з позичкового рахунку останнього [NUMBER] [NUMBER] в Сєвєродонецькому відділенні ЛОФ АКБ «Укрсоцбанк», МФО 304018. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17.06.2008 року між позивачем, відповідачем, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір №571/22-4/1-И1, за яким в іпотек банку передано трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Додатковою угодою №1 від 20.10.2008 року внесено зміни до договору кредиту №571/22-3/1-18 від 17.06.2008 року, а саме: з 20.10.2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 15% річних. Додатковою угодою №2 від 06.01.2011 року кінцевий термін повернення кредиту продовжено до 16.06.2020 року. Перед укладенням кредитного договору позивач 02.06.2008 року звернувся до відповідача із запитом на отримання кредиту, підписавши який засвідчив факт надання йому банком повної, достовірної та вичерпної інформації про особу та місцезнаходження банка та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту. Відповідно до ст. 628 ч.1 ЦК України зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 638 ч.1 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ст.203 ч.3 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.203 ч.5 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ст.1051 ч.1 ЦК України встановлено право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що при укладенні договору кредиту сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору: визначено суму кредиту, процентну ставку за користування кредитом, строк і порядок повернення кредиту, встановлено відповідальність у випадку виникнення простроченої заборгованості і т.ін. Позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження порушення відповідачем вимог ст.203 ЦК України. Його посилання на ненадання відповідачем повної та достовірної інформації, передбаченої Законом України «Про захист прав споживача», суд вважає безпідставними, оскільки така інформація була йому надана, що підтверджується його власноручним підписом у запиті на отримання кредиту від 02.06.2008 року. Щодо зростання курсу іноземної валюти в порівнянні з 2008 роком, то зазначена обставина стосується обох сторін договору та могла бути передбачена позивачем. Посилання позивача на цю обставину як на підставу вважати інформацію, надану відповідачем, неповною або недостовірною, суд до уваги не бере. Не заслуговують на увагу і твердження позивача щодо введення його в оману відповідачем внаслідок невідкриття поточного рахунку для зарахування кредитних коштів. Так, згідно п.3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 банки зобов'язані в кредитному договорі передбачити положення про відкриття банківського рахунку лише у випадку, коли сторони дійдуть взаємної згоди, що поточний рахунок необхідно відкривати тільки з метою зарахування на нього суми наданого кредиту. При відсутності мети з надання кредитних коштів на поточний рахунок позичальника останні можуть бути виплачені кредитною установою готівкою зі свого рахунку. Відповідно до п.2.1 договору кредиту сторони дійшли взаємної згоди щодо отримання кредитних коштів - готівкою в сумі кредиту безпосередньо з позичкового рахунку позивача. За таких обставин, підстав для визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України суд не вбачає. Посилання позивача на ст.1051 ч.1 ЦК України, що стосується оспорювання договору позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були отримані від позикодавця, суд вважає безпідставним, оскільки воно суперечить суті пред'явленого ним позову. Разом з тим суд вважає за необхідне зазначити, що факт отримання позивачем кредитних коштів підтверджується наданою відповідачем випискою по особовому рахунку позивача. Щодо заяви позивача про визнання фальшивим доказу, а саме заяви на видачу готівки №59-01 від 17.06.2008 року, то вона не може бути задоволена судом з огляду на те, що оригінал даної заяви відповідачем на вимогу суду не наданий. Проте, відповідно до положень ст.185 ч.2 ЦПК України суд виключає з числа доказів заяву на видачу готівки №59-01 від 17.06.2008 року, копія якої міститься в матеріалах справи, оскільки дана заява не містить підпису отримувача, а відтак, вона не є належним та допустимим доказом. При цьому наявних у справі доказів достатньо для висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог. За таких обставин суд в задоволенні позову відмовляє. Враховуючи, що позивач відповідно до ст.22 ч.3 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, суд відносить судові витрати по справі на рахунок держави на підставі ст.88 ЦПК України. З огляду на викладене та

Outcome: dismissed