Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до суду, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який зареєстровано 10.06.1995 року виконкомом Острівецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5. В позові вказав, що 10 червня 1995 року зареєстрував шлюб із [PERSON]. Свій шлюб зареєстрували в виконкомі Острівецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5. Від цього шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які являються повнолітніми та проживають разом із відповідачкою. Відносно проживання дітей з відповідачкою він не заперечує. Причиною розірвання шлюбу являється те, що за останній час їхнього спільного проживання відповідачка значно погіршила своє ставлення до нього як до чоловіка. Вони проживали з відповідачкою спільно до 22 липня 2016 року, після чого між ними виникла чергова сварка, ініціатором якої була відповідачка, яка забрала свої речі та спільно придбане майно, після чого перейшла проживати в м. Городенка. Вони перестали любити один одного та ставитись із розумінням одне до одного. На даний час він вважає, що рішення про остаточне розірвання їхнього шлюбу ним добре обдумане та виважене, а тому просить шлюб розірвати без надання їм терміну на примирення. Тому на розірванні шлюбу наполягає, просить розгляд справи проводити у його відсутності. В судове засідання позивач не зявився. До суду подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, на розірванні шлюбу наполягає. Просить суд не стягувати в його користь судові витрати. Відповідачка в судове засідання також не зявилася. До суду направила заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності. На стягнення судових витрат не погоджується. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких підстав: в судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.06.1995 року у виконкомі Острівецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5. Від цього шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які являються повнолітніми та проживають разом із відповідачкою. Відносно проживання дітей з відповідачкою він не заперечує. Причиною розірвання шлюбу являється те, що за останній час спільного проживання відповідачка значно погіршила своє ставлення до позивача як до чоловіка. З відповідачкою позивач спільно проживав до 22 липня 2016 року, після чого між ними виникла чергова сварка, ініціатором якої була відповідачка. З цього часу сторони спільно не проживають. Після чого відповідачка забрала свої речі та спільно придбане майно і перейшла проживати в м. Городенка. Сторони перестали любити один одного та ставитись із розумінням одне до одного. Вони не проживають спільним сімейним життям, не ведуть спільно господарство. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, миритися з відповідачкою не бажає. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки такий шлюб зберігати не доцільно. Подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому прізвище відповідачці після розірвання шлюбу залишити „Мельничук. Виходячи із викладеного на підставі ст.ст. 110,112 СК України та

Outcome: approved