Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що [INFO] року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 05 вересня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за № 33. 21 лютого 1996 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим 21 лютого 1996 року секретарем Мишинської сільської ради народних депутатів. Спадкове майно складається з 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та трьох земельних ділянок. Частка спадкодавця на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] не виділена із спільної сумісної власності і виділити її на даний час в зв'язку з її смертю [PERSON] неможливо, а тому позивач не має змоги оформити спадщину на частку в будинку в нотаріальному порядку. Крім того, в зв'язку зі смертю співвласника, позивач не має змоги зареєструвати право власності на свою частку в майні колишнього колгоспного двору. [PERSON] просить суд визнати право на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] Позивач та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав в суд заяву про розгляд справи у його відсутності, з позовом згідний, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала в суд заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає повністю. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов'язки до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 05 вересня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за № 33. 21 лютого 1996 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON]. На момент відкриття спадщини позивач проживала разом із спадкодавцем в одному будинку, що стверджується довідкою сільської ради, а тому відповідно до вимог ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 29 травня 1990 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення №112 від 23 травня 1990 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] частина якого входить до спадкової маси, належить колгоспному двору, головою якого була померла [PERSON]. Відповідно до довідки Мишинської сільської ради житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] належить до майна колишнього колгоспного двору, членами якого станом на 1.07.1990 року були : - [PERSON], [INFO]; - [PERSON], [INFO]; - [PERSON], [INFO]; - [PERSON], [INFO] Відповідно до вимог ст. 123 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, частки в майні колгоспного двору є рівними, а тому кожному члену двору належало по 1/4 частці будинковолодіння. Позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 21 лютого 1996 року та подала нотаріусу правовстановлюючий документ на дане будинковолодіння, але виданий на ім'я [PERSON], крім померлої у колгоспному дворі були інші члени двору, частки в колгоспному дворі не виділені. Згідно постанови приватного нотаріуса [PERSON] рекомендовано звернутися із позовом до суду про визнання права власності. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також підставність позову підтверджується наступними матеріалами справи: копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, копією свідоцтва про смерть [PERSON], копією заповіту від 21 лютого 1996 року, копією технічного паспорта, довідкою № 078/06-06/06 від 30 березня 2015 року, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 березня 2015 року № 23/02-14 та матеріалами спадкової справи. На підставі ст.ст. 328, 392, 1222, 1268 ЦК України та

Outcome: approved