Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

позивач звернувся у суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 54478,09 грн; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що 02 вересня 2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів під керуванням відповідача та [PERSON] . Винною особою ДТП визнано відповідача. Пошкоджені автомобілі були застраховані у страхових компанія «Віді-Страхування» та «Оранта» (автомобіль відповідача). Розмір страхового відшкодування становить у сумі 154478,09 грн з яких виплачена позивачем потерплій особі у розмірі 140407,09 грн без врахування розміру франшизи 14071,00 грн. В подальшому, позивач звернувся до страхової компанії відповідача про стягнення виплаченого страхового відшкодування, у межах суми ліміту страхування (100000,00 грн із зменшенням на розмір франшизи). У добровільному порядку та відповідно до судового рішення страховою компанію «Оранта» стягнуто страхове відшкодування в порядку суброгації у сумі 85929,00 грн. Отже, для повного відшкодування шкоди, у відповідності до ст. 1192 ЦК України просить з відповідача стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у спірній сумі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат. Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що розмір страхового відшкодування обрахована не вірно з урахуванням завищення сум на пошкоджені деталі та виконання робіт на загальну суму 63973,27 грн. Попри те, наводить доводи про те, що до переліку пошкодження додано деталі, які не могли бути пошкодженні внаслідок ДТП 02 вересня 2018 року. Відсутній акт про виконання робіт. Просить у позові відмовити. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якому наводить наступні пояснення. В схемі ДТП наведено видимі механічні пошкодження транспортного засобу. Акт виконаних робіт є наявним та додано до відповіді на відзив. Спірна сума є зрозумілою та обрахована вірно. Просить позов задовольнити. 13 квітня 2021 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, що підтверджено наявною у справі розпискою від 05 жовтня 2021 року. Клопотання про відкладення судового засідання не подали, про причини неявки не повідомили. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності на підставі поданих доказів. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 02 вересня 2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Great Wall Hover», д. н. з. [NUMBER] , керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Infiniti QX60», д. н. з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року (справа № 759/14674/18) відповідача визнано винним, а відтак у відповідності до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Ця дорожньо-транспортна пригода визнана позивачем страховою подією, що підтверджено страховим актом позивача від 12 листопада 2018 року № 2330. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 82 Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди. Відповідно до ст. ст. 509, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник). Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до ст. 1192 цього Кодексу розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд установив, що 20 грудня 2017 року між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспортну Аса № 000171. Строк дії договору до 19 грудня 2019 року. Застрахований транспортний засіб марки «Infiniti QX60», д. н. з. [NUMBER] . Страхувальник [PERSON] . Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд встановив, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у сумі 166975,73 грн з урахуванням 20 % ПДВ. Розмір страхового відшкодування становить у сумі 140407,09 грн (154478,09 грн (154024,49 грн вартість необхідних деталей та 453,60 грн вартість виконаних робіт), франшиза 14071,00 грн). Дані обставини підтверджено звітом про визначення вартості матеріального збитку від 06 вересня 2018 року проведеного оцінювачем ФОП [PERSON] , рахунком № ВЛвС-0003310 від 26 вересня 2018 року, актом виконаних робіт № ІСзСА-011598 від 06 вересня 2018 року, страховим актом № 2330 від 12 листопада 2018 року, які містяться у матеріалах справи. Суд приймає до уваги подані документи, як докази вірного визначення розміру заподіяння шкоди. Таким чином, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що розмір матеріальних збитків не відповідає дійсності, адже спростовано поданими позивачем доказами. Страхове відшкодування виплачено [PERSON] у сумі 140407,09 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 15 листопада 2018 року № 7604. В подальшому, 27 листопада 2018 року позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» із заявою про страхове відшкодування, адже цивільна відповідальність відповідача була застрахована цією страховою компанією. У добровільному порядку ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплат страхового відшкодування у розмірі 39287,41 грн, що підтверджено випискою по банківському рахунку позивача від 27 грудня 2018 року. Відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 19 квітня 2019 року у справі № 910/1702/19 позов ТДВ «СК «Віді-Страхування» задоволено частково та стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування у порядку суброгації у сумі 46641,59 грн. Рішення суду виконано, що підтверджено випискою по банківському рахунку позивача від 13 травня 2019 року. Отже, ПАТ «НАСК «Оранта» здійснив виплату страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну, що становить у розмірі 100000,00 грн (85929,00 грн (розмір страхового відшкодування) - 13561,00 грн (розмір франшизивиплаченої потерпілій). Суд відмічає, що оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Суд критично оцінює доводи відповідача про безпідставне включення до рахунку № ВЛвС-0003310 від 26 вересня 2018 року ряду пошкоджень автомобіля, які були відсутні на момент ДТП, що підтверджено схемою ДТП. Попри те, суд установив, що остання містить перелік зовнішніх (видимих) пошкоджень транспортних засобів. Натомість рахунок містить не лише зазначені пошкодження, але й ті, які не можливо було встановити при зовнішньому огляді пошкоджених автомобілів після ДТП. При цьому, суд визнає не допустимими та не бере їх до уваги, подані відповідачем фотографії пошкодженого автомобіля, зафіксовані за допомогою особисто засобу зв`язку, адже такі є електронними доказами, які подані без додержання вимог ст. ст. 78, 100 ЦПК України. Суд не бере до уваги доводи відповідача про відсутність акта виконаних робіт, який би підтверджував виконання робіт по ремонту пошкодженого автомобіля, адже такі аргументи спростовані поданим позивачем актом виконаних робіт від № ВЛвСА-003054 від 30 грудня 2018 року, який знаходиться у матеріалах справи. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки дії відповідача потягли цивільно-правові наслідки, які були спричинені дорожньо-транспортною пригодою, а тому позивачем право вимоги до винної особи про виплату різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою обґрунтоване належними та допустимими доказами в справі, а відтак позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню повністю шляхом стягнення із відповідача на користь позивача завданих збитків у розмірі 54478,09 грн (140407,09 грн - 85929,00 грн). У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2270,00 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved