Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просить зняти арешт з квартири [ADDRESS], який був накладений постановою державного виконавцяВДВС Ленінського району. Позивач надала суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявились, проте матеріали справи містять від них заяви, у яких вони заявлені вимоги визнали. Ленінський ВДВС м. Дніпропетровська явку свого представника у судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Позивач є наймачем квартири за адресою м.\~Дніпро (колишній Дніпропетровськ), [ADDRESS], що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради № 265 від 17.09.2004р. (а.с.8). Відповідно до Інформаційної довідки від 09.11.2016р. Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна містить відомості про зареєстроване обтяження щодо вказаної квартири у вигляді арешту, накладеного постановою державного виконавця ЛенінськогоВДВС м. Дніпропетровська (реєстраційний\\ номер обтяження 4778814). Як встановлено судом, оскаржуваний арешт був накладений в межах виконавчого провадження з виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.\~Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки, що підтверджується постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 738727 від 17.12.2001р. [PERSON] зверталась до Ленінського ВДВС м. Дніпропетровська з заявою про зняття зазначеного арешту, проте листом № 12953 від 22.07.2016р. її було повідомлено, що станом на 22.07.2016р. виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт, на примусовому виконанні у відділі не перебуває, оскільки виконавчі провадження, які завершені по 2012 рік, знищені. Згідно з ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. З огляду на завершення виконавчого провадження, в межах якого було накладено спірний арешт, а також враховуючи, що внаслідок завершення та знищення відповідного виконавчого провадження позивач не може захистити своє порушене право в інший спосіб, крім як звернутись до суду з позовом про зняття арешту з майна, суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову.

Outcome: approved