Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач звернулась до Київського районного суду м. Одеси з наведеним позовом, у якому вказуючи на порушення її прав власності щодо приналежної їй частки житлового будинку №11В по вул. Чубаївська в м. Одесі, що виявляються у неможливості визначення розміру ідеальної частки такого майна, просила суд визнати за нею право власності на частину житлового будинку загальною площею 59,7 кв.м., у тому числі житловою площею 39,4 кв.м., що складається з таких приміщень: 1-4 кухня (площею 14,1 кв.м.), 1-5 житлова (площею 22,3 кв.м.), 1-5 житлова (площею 17,1 кв.м.) 1-7 коридор (площею 2,9 кв.м.), 1-8 санвузол (3,3 кв.м.) та господарських будівель: гараж літ. «Ф», сарай літ. «В», навіс літ. «В1», сарай літ. «Е», №1 ворота, №2 огорожа, що складає 65/100 частин житлового будинку №11В по вул. Чубаївська в м. Одесі. В судове засідання представник позивача та відповідач не зявились, про час та місце розгляду її повідомлені належним чином. Представник и сторін звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримала, відповідач позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. У випадку, коли відповідач (у тому числі повноважний представник) визнає позов, суд, відповідно до положень ч.4 ст. 174 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову. У звязку з викладеним суд вказує на те, що засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Доказування у цивільному судочинстві ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності. Так, дослідивши доводи сторін, перевіривши їх долученими до матеріалів справи доказами, суд встановив наступне На підставі договору купівлі-продажу від 17.02.1984 року [PERSON] (дошлюбне прізвище Панченкова, було змінено у звязку з укладенням шлюбу з [PERSON], свідоцтво про укладення шлюбу ІІ-ЖД №389382) [PERSON], належить 3/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Чубаївська, 11В, що складався в цілому з житлового будинку, житловою площею 29,2кв.м, та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці 1085 кв.м. 2/5 частин вищевказаного житлового будинку належить [PERSON] на підставі договору дарування від 25 вересня 2002 року. Порядок користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку був визначений мировою угодою від 05 квітня 2004 року, затвердженою ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2004 року (ухвала №2-1767/04, а.с. 14) Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 березня 2009 року, №2-2462/2009 (а.с.12), за [PERSON] було визнане право власності на 24/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Чубаївська, 11В в м. Одесі. З позовом до суду про визначення часток у праві власності звернулася [PERSON] у зв'язку з тим, що рішенням виконкому Одеської міської ради за нею було визнано право власності на самочинно збудовані будівлі. Питання щодо частки позивача у праві спільної часткової власності на житловий будинок №11В по вул. Чубаївській в м. Одесі судом вирішено не було через наявність - самочинно збудованих будівель та споруд. Вказані обставини підтвердженні долученими до матеріалів справи копіями зазначених судових рішень, що на час розгляду цієї справи є такими, що набули законної сили. Як вбачається з наведеного, та довідки про розрахунок ідеальних часток у домоволодінні №11В по вул. Чубаївська в м. Одесі, (№53594.66.99 від 10.03.2009 року) за якою у фактичному користуванні позивача перебувало 24/100 часток домоволодіння, а також висновку судової будівельно-технічної експертизи №017/16 від 24.06.2016 року, за яким частка домоволодіння, яка знаходиться у позивача, [PERSON], в користуванні складає 65/100. Фактично вказана частка складається з таких приміщень: 1-4 кухня (площею 14,1 кв.м.), 1-5 житлова (житлова площа 22,1 кв.м.), 1-6 житлова (житлова площа 17,3 кв.м.) 1-7 коридор (площею 2,9 кв.м.), 1-8 санвузол (3,3 кв.м.), загальною площею 59,7 кв.м. (з них житлова площа складає 39,4 кв.м.), та господарських будівель та споруд: гараж літ. «Ф», сарай літ. «В», навіс літ. «В1», сарай літ. «Е», №1 ворота, №2 огорожа. Наведені розбіжності перешкоджають позивачу у здійсненні її прав, як власника зазначеного нерухомого майна. При цьому слід зауважити, що відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися гро порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у траві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.367 ЦКУ у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» із наступними змінами, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При цьому, згідно ст. 392 ЦК України \~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності., а отже, зважаючи на вказані фактичні та правові підстави, а також відсутність у суду відомостей про обставини, що унеможливлюють задоволення позову, суд доходить про обґрунтованість вимог позивача та необхідність їх задоволення у повному обсязі. З викладеного,

Outcome: approved