Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що 15.08.2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Довгинцівським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, серія [NUMBER] від 15.08.2014 року. За час шлюбу, [INFO] у них народилась дочка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.11.2014 року, виданим Довгинцівським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. З кінця 2016 року сторони процесу припинили спільне проживання однією сім`єю, не підтримують жодних зв`язків один з одним, у зв`язку із чим, їх шлюб було розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.12.2018 року у цивільній справі №214/5111/18. З моменту народження й до сьогодення дитина постійно проживає разом із позивачем та знаходиться на її одноособовому повному матеріальному утриманні та вихованні. Згідно медичного висновку №138 від 07.12.2017 року, виданим КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Криворізької міської ради, дочка має захворювання: «ДЦП, змішаний тетрапарез зі стійкими вираженими порушеннями (руховими) в вигляді відсутності самостійної ходи». Позивач зауважує на тому, що протягом останніх 3 років відповідач абсолютно ніяким чином не цікавиться фізичним та духовним станом дочки, жодної матеріальної чи фізичної допомоги не надає. Участі у лікуванні та вихованні дитини не приймає, бажання спілкування з дитиною не виявляє, жодним іншим чином не піклується долею дочки. Ухвалою суду від 03 березня 2020 року позовна заява була прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Представник позивача, адвокат Сагайдак Д.С., у судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Також пояснив, що відповідач взагалі не цікавиться долею своєї дитини, заперечує проти позбавлення батьківських прав лише з тієї причини, що буде мати преференції щодо звільнення від відбування покарання, перешкоджає наданню дитині медичної чи оздоровчої допомоги, оскільки ускладнює виїзд дитини за кордон для лікування. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву, інших заяв та клопотань до суду не надав. Представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, [PERSON] , у судове засідання з`явилась, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, пояснила , що відповідач використовує дитину лише для своїх міркальтивних інтересів, взагалі не турбується про дитину, не цікавиться її долею. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі за таких підстав. 15.08.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Довгинцівським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, серія [NUMBER] від 15.08.2014 року. За час шлюбу у них народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.11.2014 року, виданим Довгинцівським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. З кінця 2016 року сторони процесу припинили спільне проживання однією сім`єю, не підтримують жодних зв`язків один з одним, у зв`язку із чим, їх шлюб було розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.12.2018 року у цивільній справі №214/5111/18. З моменту народження дитина постійно проживає разом із позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні та вихованні. Згідно медичного висновку №138 від 07.12.2017 року, виданим КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Криворізької міської ради, дитина має захворювання: «ДЦП, змішаний тетрапарез зі стійкими вираженими порушеннями (руховими) в вигляді відсутності самостійної ходи». Вході судового розгляду за інформацією від органу опіки та піклування судом було встановлено, що відповідач абсолютно не цікавиться фізичним та духовним станом дочки, матеріальної чи фізичної допомоги їй не надає, участі у лікуванні, реабілітації та вихованні дитини не приймає, бажання спілкування з дитиною не виявляє, жодним іншим чином не піклується долею дочки. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який був витребуваний ухвалою суду від 20.05.2020 року, Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Із змісту ст.150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Передбачене п.2 ч.1 ст.164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З аналізу вищезазначених норм слідує, що для позбавлення батьківських прав мало упевнитися в невиконанні обов`язків щодо виховання дитини, необхідно також установити, що батько свідомо ухиляється від їх виконання, адже ухилення від виконання обов`язку по вихованню неповнолітньої дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, коли особа має реальну можливість виконати покладені на неї обов`язки, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити, а це значить, що батько наполегливо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки; чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] без поважних причин, залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому доведено, що поведінка відповідача відносно неповнолітньої дочки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Outcome: approved