Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати її особистою приватною власністю квартиру [ADDRESS] , загальною площею 24,5 кв.м.; садовий будинок [ADDRESS] , загальною площею 50,6 кв.м; земельну ділянку № [NUMBER] у садівничому товаристві «Лісне» в м. Миколаєві, кадастровий номер 4810137200:11:008:0014, загальною площею 0,0508 га; автомобіль RenaultSandero 1461 (vin[NUMBER]), реєстраційний номер [NUMBER] . В подальшому представник позивача подала до суду нову редакцію позовної заяви, в якій позовні вимоги збільшила. Зазначене майно просила визнати особистою приватною власністю [PERSON] .Також просила визнати спільною сумісною власністю подружжя, та в порядку поділу спільного майна, визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку у наступному майні: житловому будинку [ADDRESS] , загальною площею 23,6 кв.м; причепі пр-легковий-в, реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 р.в; квартирі [ADDRESS] , загальною площею 55 кв.м. Ухвалою суду від 01.06.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Представник відповідача до суду подала зустрічний позов, в якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку у спільному майні, що складається з квартири [ADDRESS] , загальною площею 24,5 кв.м.; садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 50,6 кв.м; земельної ділянки № [NUMBER] у садівничому товаристві «Лісне» в м. Миколаєві, кадастровий номер 4810137200:11:008:0014, загальною площею 0,0508 га. Також просила визначити ідеальні частки в праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль RenaultSandero 1461, 2013 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі по Ѕ частці за кожним. Ухвалою суду від 02.07.2020 року прийнято до провадження зустрічний позов та об`єднано в одне провадження. Ухвалою від 11.01.2021 року закрито підготовче провадження у даній справі, призначено розгляд справи по суті. 06 квітня 2021 року представник позивача подала до суду заяву про відмову від позову в частині вимог, що стосуються квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06.04.2021 року клопотання представника позивача про відмову від частини позовних вимог задоволено. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] . 19 квітня 2021 року представники сторін подали до суду заяви щодо остаточного визначення обсягу позовних вимог. Так, представник позивача наполягала на задоволенні її позову в частині визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Не заперечувала проти визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на решту спірного майна. Представник відповідача просила суд визнати особистою приватною власністю [PERSON] садовий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку № [NUMBER] у садівничому товаристві «Лісне» в м. Миколаєві, автомобіль RenaultSandero 1461, реєстраційний номер [NUMBER] ; житловий будинок [ADDRESS] , причеп пр-легковий-в, реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 р.в. Не заперечувала проти визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Представники сторін просили суд розгляд справи проводити у їх відсутність,та відсутність позивача та відповідача. Також просили суд задовольнити вимоги кожної із сторін, в обсязі, що остаточно ними визначений станом на день розгляду справи. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 30.04.2009 по 21.08.2019 рік. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбано у власність на підставі договорів купівлі - продажу наступне майно, а саме, квартиру [ADDRESS] ; садовий будинок [ADDRESS] ; земельну ділянку № [NUMBER] , розташовану в м. Миколаєві у садівничому товаристві «Лісне» для ведення садівництва; автомобіль RenaultSandero 1461, державний номер [NUMBER] ; право власності на які оформлене на [PERSON] , а також житловий будинок [ADDRESS] ; причіп пр-легковий-в, реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 р.в. право власності на які оформлене на [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а також визнаються сторонами. У своїй заяві про уточнення позовних вимог представник Позивача за первісним позовом просить суд визнати за [PERSON] право особистої власностіквартиру [ADDRESS] . Проти задоволення остаточно сформованих вимог Позивача за зустрічним позовом не заперечує. Заявою про уточнення позовних вимог, представник Позивача за зустрічним позовом просить визнати за [PERSON] право особистої приватної власності насадовий будинок [ADDRESS] у садівничому товаристві «Лісне» для ведення садівництва; автомобіль RenaultSandero 1461, державний номер [NUMBER] ;пр-легковий-в, реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 р.в. Визнає право особистої приватної власності [PERSON] на квартиру № квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, що відповідає вимогам ст. 61 СК України. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Проведення розподілу спільного майна подружжя у такий спосіб сторони підтримали. Зі змісту положень ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України слідує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Разом з тим, враховуючи остаточно визначений обсяг вимог сторін, суд доходить до висновку про можливість проведення розподілу спірного майна у заявлений представниками сторін спосіб. За такого, встановивши, що між бувшим подружжям досягнута згода щодо розподілу спільно набутого майна, а також, що визнання сторонами позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача за первісним та зустрічним позовом у повному обсязі. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved