Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернувся з позовом та просить суд визнати недійсним додаток про зміни та доповнення до договору від 29.09.2004 року реєстраційний номер 549 від 30.06.2005 року, укладеного між [PERSON] та ПСП «Старт», зареєстрованого у Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії Центр ДЗК за реєстраційним номером 201 від 9 січня 2007 року. Із змісту позовної заяви слідує, що позивач є власником земельної ділянки площею 5,35 га, розташованої на території Петрокорбівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №034652 від 18.12.2001р. В 2000 році позивач віддав вказану земельну ділянку в користування відповідачу за усною домовленістю. Відповідач повинен був сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою в тому розмірі, що і іншим пайовикам. Позивач не укладав письмового договору оренди землі з відповідачем. Проте, в 2017 році позивач дізнався, що з відповідачем були укладені договори оренди землі від його імені 18.02.2000р. та 29.09.2004р., які він не підписував. В даний час існує додаток про зміни та доповнення до договору від 29.09.2004 р. реєстраційний номер 549 від 30.06.2005 року на земельну ділянку, укладений від імені позивача з відповідачем. Зазначений додаток позивач не укладав (не підписував) і нікого не уповноважував це робити. Повертати належну позивачу земельну ділянку відповідач не бажає. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, наполягала на його задоволенні, суду надала пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. В заяві про поновлення строку позовної давності від 20.04.2018р. позивач просить суд поновити йому строк позовної давності для захисту його порушеного права (а.с.78). Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення. Суду надала пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов (а.с.20-22) та в заяві про застосування строків позовної давності (а.с.37-38). Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, зясував наступне. [PERSON] (позивач) є власником земельної ділянки площею 5,35 га, розташованої на території Петрокорбівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, що згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №034652 від 18.12.2001р. (а.с.13). 29.09.2004р. між сторонами укладено договір оренди землі на 5 років. Договір зареєстрований у філії ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.06.2005р. за № 549 (а. с. 10-11). Сторони також уклали зміни та доповнення до договору від 29.09.2004 р., в яких визначили строк дії договору на 20 років, а також внесли зміни в розділ договору «Орендна плата». Зміни та доповнення до договору зареєстровані у Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії Центра Державного Земельного Кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 9 січня 2007 року, реєстраційний номер 201 (а.с. 9). Відповідно до ч.1, ч.2 ст.\~203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1, ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як слідує з висновку судово-почеркознавчої експертизи №1227/1228/18-27 від 03.04.2018р., яка проведена за ухвалою суду від 15.02.2018 р. (а.с.60-61), підпис від імені [PERSON] у змінах та доповненнях до договору від 29.09.2004 року реєстраційний №549 від 30.06.2005, укладених між ПСП «Старт» та [PERSON], зареєстрованих у Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії ЦДЗК від 09.01.2007 за №201, який міститься в графі «орендодавець», виконаний рукописним способом, пастою кулькової ручки, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] у змінах та доповненнях до договору від 29.09.2004 року реєстраційний №549 від 30.06.2005, укладених між ПСП «Старт» та [PERSON], зареєстрованих у Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії ЦДЗК від 09.01.2007 за №201, який міститься в графі «орендодавець», виконаний не самим [PERSON], а іншою особою (а. с. 69-73). Таким чином, вказаним висновком судово-почеркознавчої експертизи підтверджується порушення ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~- правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В даному випадку спірний правочин підписаний не [PERSON], а іншою особою. Доказів надання позивачем повноважень іншій фізичній особі для підписання цього договору в справі немає і сторони їх не надали. Отже, правочин підписаний від імені позивача невідомою фізичною особою без наявності у неї будь-яких правових підстав для такої дії. В тексті відзиву на позов (а.с.20-22) та в письмовій заяві від 05.02.2018р., яка подана до суду 06.02.2018р. (а.с.37-38), а також в усних поясненнях представник відповідача просить суд застосувати до правовідносин сторін наслідки спливу позовної давності та відмовити в позові. \~ \~ \~ \~В заяві про поновлення строку позовної давності від 20.04.2018р. (а.с.78) позивач вказує на те, що він дізнався про порушення його права у 2017 році, а тому з цих підстав просить поновити строк позовної давності Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, спірний додаток до договору зареєстрований у Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії Центра Державного Земельного Кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 9 січня 2007 року, реєстраційний номер 201. Тобто, на час звернення з позовом до суду (11 січня 2018 року) пройшло більше 11 років на протязі яких позивач регулярно отримував орендну плату від відповідача за користування земельною ділянкою, що підтверджується відповідними відомостями (а.с.23-27). Ставлячи свій підпис у даних відомостях у позивача не виникало ніяких питань (сумнівів) (таких доказів суду не надано), що в одному рядку із П.І.П. позивача поруч з підписом є графа «Примітки (№ договору)», в якій чітко і розбірливо вказано №549 дод№201. На протязі цих років позивач, отримуючи орендну плату, своїми майновими правами щодо вказаної в позові земельної ділянки не цікавився. \~ \~ \~ \~Із змісту постанови Верховного Суду від 16.01.2018р. справа № 397/1402/15-ц провадження № 61-378 св 18 (а.с. 28-29) слідує, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. \~ \~ \~ \~Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що посилання позивача на поновлення строку позовної давності є безпідставним, так як суду не надано належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов'язку знати позивачем про стан своїх майнових прав. Тому, заява позивача про поновлення строку позовної давності задоволенню не підлягає. \~ \~ \~ \~За таких підстав, в задоволенні позову слід відмовити за спливом строку позовної давності, як це визначено в ч. 4\~ст. 267 ЦК України. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати по справі необхідно покласти на позивача, так як суд відмовляє в задоволенні позову. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed