Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач звернувся у жовтні 2014 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за отриману теплову енергію. Свій позов обґрунтовує тим, що відкрито особовий рахунок [NUMBER] та квартира у якій мешкає відповідач є приватною. Квартира відповідача опалюється комунальним підприємством «Теплокомуненерго» з моменту прийняття багатоквартирного будинку в експлуатацію. Позивач стверджує, що станом на 01 квітня 2013 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 9 217 грн. 40 коп., 3% річних - 164 грн. 24 коп. та індекс інфляції - 55 грн. 54 коп., тому позивач просить стягнути з відповідача борг за отриману теплову енергію у розмірі 9 217 грн. 40 коп. Представник позивача надала письмову заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач або представник відповідача у судове засідання не з'явилися, але надав письмову заяву в якій просить застосувати позовну давність, так як позивач пропустив трирічний строк позовної давності, який виник до жовтня 2011 року. Суд вивчивши матеріали справи вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач здійснює поставку теплової енергії за адресою: [ADDRESS], особовий рахунок [NUMBER], де проживає [PERSON], який є власником даного житла. Згідно виписки з особового рахунку станом на 01 квітня 2013 року відповідач має заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 9 437 грн. 18 коп. з урахуванням 3% річних та індексу інфляції. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг. Зобов'язання можуть виникати не тільки з договірних відносин, а й на підставах, передбачених ст. 11 ЦПК України, у відповідності зі звичаями ділового обороту і іншими вимогами. У відповідності до ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» є актом цивільного законодавства, ст. 20 Закону передбачений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги. Згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач зобов'язаний здійснювати оплату теплопоставляючій організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п. 23 «Правил надання послуг з водо-теплопостачання та водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 року №1497, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна заява подана до суду 27.10.2014 року, але позивач вираховує борг станом на 01 квітня 2013 року. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідач подав до суду письмову заяву, в яких просить застосувати строки позовної давності (3 роки). З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, позивачем доведено факт наявності у відповідача заборгованості за теплову енергію, яка підтверджується випискою з особового рахунку щодо проведених нарахувань, перерахунків, здійснених оплат та наявного залишку заборгованості в межах трирічного строку, тобто з 27 вересня 2011 року. Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу та частину судового збору, який був сплачений позивачем на час подачі позову: платіжне доручення №1390 від 30.09.2014 року та №834 від 17.06.2014 року, судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Отже, з позивача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, який позивачем не був сплачений при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: partial