Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому, неодноразово уточнивши позовні вимоги в ході судового розгляду, в кінцевій редакції позову зрештою просила суд встановити факт проживання сторін однією сім'єю без шлюбу у період з грудня 2010 року по 14 лютого 2015 року. Також просила суд визнати за нею право власності на ? частину у спільному сумісному майні подружжя: будівельних матеріалів, витрачених на добудову до будинку [ADDRESS], вартості будівельних матеріалів та вартості робіт по ремонту у жилому будинку [ADDRESS], стягнувши з відповідача грошову компенсацію їх вартості в сумі 37 020,50 грн., а також стягнути з відповідача ? частину кредитного боргу, всього в сумі 96 658,07 грн. Позовні вимоги обгрунтувала наступним чином. Зазначила, що з 10.08.2007 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.11.2010 року шлюб було розірвано. Але після розірвання шлюбу продовжували проживати разом з відповідачем без його реєстрації. 19.06.2011 року у них народився ще один син - [PERSON]. Загалом проживали однією сім'єю до 14 лютого 2015 року, після чого відповідач вигнав її з дітьми. За час спільного проживання без реєстрації шлюбу протягом 2012-2014 років за спільні з відповідачем кошти та кошти, які вона отримала за кредитними договорами збудували колодязь, зробили прибудову до будинку по [ADDRESS]. На даний час добудова не закінчена. Крім того, протягом спільного проживання зробили у вказаному будинку, що належить відповідачу, суттєвий ремонт. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач та його представник позов визнали частково, а саме в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з грудня 2010 року до грудня 2011 року. Відповідач відзначив, що сімейне життя з позивачем у них складалось не найкращим чином, внаслідок частих непорозумінь позивач забирала дітей та свої речі і неодноразово переїжджала проживати до своїх батьків, а потім поверталась. Що стосується позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації вартості ? частини будівельних матеріалів, витрачених на добудову до належного йому будинку та вартості ? частини ремонтних робіт в будинку - відповідач позов в цій частині визнав. Водночас відповідач заперечив проти стягнення з нього ? частини кредитного боргу, що рахується за позивачем, вказавши, що не знав про те, що позивач брала кредити, заперечив використання кредитних коштів в інтересах сім'ї. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], судового експерта [PERSON], дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2007 року. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.11.2010 року шлюб між сторонами розірвано. У судовому засіданні також з'ясовано, що сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач звернулась до суду з даним позовом, зазначаючи, що після розірвання шлюбу на підставі рішення суду, сторони продовжували проживати разом до 14 лютого 2015 року. Відповідач, частково визнавши зазначені позовні вимоги, вказав, що сторони без реєстрації шлюбу проживали разом до грудня 2011 року. Разом з цим, слід відзначити, що в попередньому судовому засіданні, яке відбулось 26.05.2015 року, так само як і в першому судовому засіданні 12.06.2015 року, відповідач позов в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період до 14 лютого 2015 року визнавав, але в подальшому, змінивши адвоката, змінив і позицію у спорі. Крім того, в судовому засіданні відповідач зазначив, що про рішення суду, яким було розірвано їх шлюб з позивачем дізнався лише в ході даного судового розгляду, оскільки в судовому засіданні при розгляді відповідної справи участі не приймав, копії рішення суду не отримував. На думку суду відповідач намагається ввести суд в оману щодо обставин припинення спільного проживання однією сім'єю з позивачем, виходячи наступного. Так, у тому випадку, якщо сторони припинили спільне проживання однією сім'єю в грудні 2011 року, як на те вказує відповідач, про рішення суду про розірвання шлюбу йому відомо не було, нелогічними видаються його дії щодо відсутності за більше ніж 3,5 роки з його сторони ініціативи у вирішенні питання про розірвання шлюбу. Крім того, не зрозуміла в такому випадку і причина їх подальшого спільного проживання в одному будинку до лютого 2015 року, що не заперечував відповідач, при цьому зазначаючи, що саме сімейні стосунки між сторонами були відсутні. Відповідач у судовому засіданні відзначав, що хоч сторони і продовжували проживати в одному будинку, але спільного господарства не вели, спільного бюджету не мали. На думку суду спільний бюджет є лише однією із ознак сім'ї і то не основною. Водночас, заперечуючи проти позовних вимог, в ході судового розгляду відповідач не вказував, що у спірний період перебував в інших сталих стосунках. Крім того, з акту від 27.02.2015 року (а.с. 16, т. 1) за підписами голови квартального комітету Піскунової В.І., сусідів, проживаючих в [ADDRESS] - [PERSON], в будинку [ADDRESS] - [PERSON] вбачається, що позивач з дітьми за адресою: [ADDRESS] не проживає лише з 14 лютого 2015 року. Доводам відповідача щодо відсутності сімейних стосунків з позивачем, що підтверджується довідкою голови квартального комітету б/н, долученій до матеріалів справи за клопотанням представника відповідача, з приводу того, що зимою 2011 року [PERSON] разом з дітьми по декілька місяців проживала, то в будинку відповідача, то у батьків по [ADDRESS] суд дає критичну оцінку, оскільки зазначена довідка містить інформацію лише про події, що відбувались взимку 2011 року. Інформація, що міститься у вказаній довідці скоріше вказує на те, що у відповідний період між сторонами погіршились стосунки, але не свідчить достеменно про їх остаточне припинення. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які проживали по сусідству за адресою: [ADDRESS] до осені 2014 року, вказали, що позивач разом з дітьми проживала в будинку за [ADDRESS] на цій же вулиці принаймні до того часу як вони (свідки) переїхали, тобто до осені 2014 року. Разом з чоловіком проводили будівельні роботи, здійснювали добудову до основного будинку. З договору підряду № 07-3107 від 04.03.2013 року (а.с. 94, т. 1) вбачається, що [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], здійснено замовлення металопластикових конструкцій. З копії долученої до матеріалів справи за клопотанням представника відповідача позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, зареєстрованої 29.07.2013 року вбачається, що адресою власного проживання позивач зазначає будинок [ADDRESS]. Зі змісту самого позову також вбачається, що на час його подання позивач з дітьми проживає разом з відповідачем (а.с. 69, т. 2). Зауваження представника відповідача з приводу того, що у вказаній позовній заяві позивач посилається на відсутніть матеріальної допомоги зі сторони відповідача, що свідчить про відсутність спільного бюджету у сторін і доводить відсутність між сторонами в цей період сімейних стосунків, суд оцінює критично. Пунктом 5 ч.1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України передбачено можливість встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено З аналізу зазначеної норми закону слідує, що встановлення цього факту судом можливе у випадку, коли потрібно вирішити питання про поділ спільно набутого майна (стаття 74 Сімейного кодексу України). Законодавець передбачив можливість набуття права спільної власності на майно осіб, які не перебувають у шлюбі, в разі коли вони проживають однією сім'єю, між ними склалися стабільні відносини, що притаманні подружжю. Відповідно ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, яка здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Згідно із ч. 1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. З урахуванням наведених обставин суд дійшов до висновку, що позивачем доведено факт проживання однією сім'єю з відповідачем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з грудня 2010 року по 14 лютого 2015 року, оскільки на думку суду позивач надала суду належні та допустимі докази проживання однією сім'єю з відповідачем без шлюбу в зазначений період, які свідчать про те, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні саме подружжю. Надані позивачем докази є логічними, послідовними, взаємодоповнюючими та ґрунтуються на матеріалах справи. Згідно з вимогами ст.60 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS], в якому проживали сторони в період існування між ними сімейних стосунків, належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Знам'янської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області 07.09.2002 року за № 871, тобто придбаний до шлюбу з позивачем. Вказаний будинок не являється об'єктом спільної сумісної власності сторін. Однак, звернувшись до суду з даним позовом, позивач відзначає, що за час спільного проживання однією сім'єю з відповідачем як в зареєстрованому шлюбі, так і без його реєстрації, ними було здійснено невід'ємні полпішення в цьому будинку - проведено суттєвий ремонт в будинку, а також зроблено добудову до будинку, яка не прийнята в експлуатацію, збудовано колодязь. Таким чином позивач просила суд визнати за нею право власності на ? частину будівельних матеріалів витрачених на добудову до будинку, належного відповідачу, колодязя, ? частину вартості будівельних матеріалів та робіт витрачених на ремонт в будинку в розмірі, визначеному у відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизи за № 76 від 16.02.2016 року в сумі 37 020,50 грн., стягнувши з відповідача відповідну компенсацію. Відповідач зазначені позовні вимоги визнав, тим самим фактично підтвердивши, що ремонт в будинку і добудова до нього здійснювались сторонами спільно. Відповідно до п. 15 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2015 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 16 грудня 2015 року розглянув справу № 6 - 2017 цс 15, предметом якої був спір про поділ майна подружжя, при розгляді цієї справи зробив правовий висновок, відповідно до якого споруджений подружжям в період шлюбу житловий будинок до його прийняття до експлуатації та реєстрації права власності на нього не набуває юридичного статусу житлового будинку, однак, будучи сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, є майном, набутим подружжям за час шлюбу, відтак, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, яке може підлягати поділу між ними. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Отже, законодавство передбачає певні способи поділу судом майна подружжя. Поділ майна полягає в розподілі речей між сторонами в натурі відповідно до їх частки у спільній сумісній власності. Разом з цим, звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є одним із способів поділу такого майна. Добудова до належного відповідачу будинку зводилась сторонами самочинно, в експлуатацію не прийнята, отже є сукупністю будівельних матеріалів. Визнання за позивачем права власності на ? частину цих будівельних матеріалів є недоцільним, може породити інший спір між сторонами, що ними самими не заперечується, відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього на користь позивача компенсації вартості ? частини будівельних матеріалів витрачених на добудову до належного йому будинку, будівництво колодязя, а також ? частини вартості будівельних робіт та матеріалів витрачених на ремонт самого будинку, таким чином суд вважає за можливе позов в цій частині задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача компенсацію в розмірі, визначеному у відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизи за № 76 від 16.02.2016 року в сумі 37 020,50 грн. (вартість ремонтних робіт при ремонті будинку 12 761 грн.; вартість будівельних робіт при будівництві прибудови до будинку 51 726 грн. і колодязя 9 554 грн.). В судовому засіданні також з'ясовано, що в період спільного проживання однією сім'єю з відповідачем позивачем укладено ряд кредитних договорів із банківськими установами: - 02.10.2013 року з ПАТ «Платинум Банк» за № 1365/3864CLAPS, за яким позивач отримала на поточні потреби грошові кошти в сумі 13 098 грн. строком до 03.10.2016 року; згідно довідки ПАТ «Платинум Банк» станом на 07.04.2015 року загальний розмір заборгованості за вказаним кредитним договором складає 15 242,30 грн. (а.с. 109-112, т. 2); - 26.06.2013 року з ПАТ «Дельта Банк» за № 002-10180-260613, за яким позивач оформила кредитну картку із встановленим кредитним лімітом в сумі 15000 грн.; - 22.10.2012 року з ПАТ «Дельта Банк» за № 001-10722-221012, за яким позивач отримала кредит в сумі 12000 грн.; згідно довідки ПАТ «Дельта Банк» станом на 01.03.2015 року загальний розмір заборгованості за вказаним кредитним договором складає 13 597,73 грн. (а.с. 81-82, т. 2); - 15.08.2013 року з ПАТ «Терра Банк» за № Д-41/14, за яким позивач отримала кредит на умовах овердрафту з лімітом 22 000 грн. строком до 10.08.2014 року на споживчі цілі; - 16.04.2013 року з ПАТ «Креді Агріколь Банк» за № 1/1380791, за яким позивач отримала кредит в сумі 19 968 грн. строком до 15.04.2016 року на споживчі потреби; згідно довідки ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 24.02.2015 року (а.с. 94, т. 2) загальний розмір заборгованості станом на 24.02.2015 року складає 11 260,60 грн.; - 19.03.2013 року з ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» № GP-4316949, за яким позивач отримала кредит в сумі 14 999,36 грн. на споживчі цілі строком на 36 місяців; - 22.05.2014 року з ПАТ «Альфа-Банк» за № 500941920, за яким позивач отримала кредит в сумі 25 11 грн. строком на 36 місяців; згідно довідки ПАТ «Альфа-Банк» від 24.02.2015 року (а.с. 113, т. 2) загальний розмір заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 24.02.2015 року складає 20 966,27 грн. Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.03.2015 року (а.с. 19, т. 1) позивач має заборгованість перед зазначеною банківською установою за угодою № 4149437113764466 «Універсальна 55 днів» станом на 03.03.2015 року разом зі штрафами в сумі 5 308,94 грн. Згідно виписки ПАТ «Дельта Банк» по рахунку [PERSON] № [NUMBER] кінцевий залишок по рахунку складає 17 908,84 грн. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, серед іншого просила суд стягнути з відповідача ? частину від боргових зобов'язань за вищевказаними кредитними договорами, посилаючись на те, що кошти отримані за цими кредитними договорами нею було використано в інтересах їх спільної з відповідачем сім'ї, оскільки сторонами проводились значні будівельні та ремонтні роботи, і загалом на поточні сімейні потреби. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За змістом ст. 65 СК України при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сімї (частина 4 статті 65 СК України). Суд вважає доведеним той факт, що вказані кошти за вищезгаданими кредитними договорами позивачкою отримано в інтересах сім'ї, оскільки в той час сторони проживали однією сім'єю разом з дітьми, відповідно мали спільний побут, спільно користувалися придбаним майном, як встановлено вище проводили будівельні роботи. Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники (правова позиція ВСУ № 6-539цс16 від 14.09.2016 року). Виходячи із принципу рівності прав та обов'язків членів подружжя, кожна із сторін повинна нести витрати по оплаті боргових зобовязань в рівних частках. Станом на кінець спільного проживання сторонами однією сім'єю в лютому 2015 року розмір кредитної заборгованості за усіма укладеними позивачем кредитними договорами, доведений належними доказами - відповідними довідками банківських установ, складає 66375,84 грн. (довідка ПАТ «Платинум Банк» станом на 07.04.2015 року - 15 242,30 грн., довідка ПАТ «Дельта Банк» станом на 01.03.2015 року - 13 597,73 грн., довідка ПАТ «Креді Агріколь Банк» станом на 24.02.2015 року - 11 260,60 грн., довідка ПАТ «Альфа-Банк» станом на 24.02.2015 року - 20 966,27 грн., довідка ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 03.03.2015 року - 5 308,94 грн.), отже ? частина боргових зобов'язаних становить 33187,92 грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Заборгованість згідно виписки ПАТ «Дельта Банк» по рахунку [PERSON] № [NUMBER] з кінцевим залишком по рахунку, що складає 17 908,84 грн., в 1/2 частині стягненню з відповідача не підлягає у зв'язку з відсутністю доказів на підтвердження ідентифікації відповідного кредитного договору. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Розмір судового збору за частину позовних вимог немайнового характеру про встановлення факту проживання однією сім'єю на час пред'явлення позову складав 243,60 грн. Розмір судового збору за частину позовних вимог майнового характеру в кінцевій редакції - 1% ціни позову, має складати 966,58 грн. Таким чином загальний розмір судового збору має складати 1210,18 грн. Позивачем загалом сплачено судового збору в розмірі 1154,24 грн., недоплата складає 55,94 грн. Позовні вимоги майнового характеру задоволено в загальному розмірі 70 208,42 грн., тобто на 72,64% (70 208,42х100/96 658,07), у такому випадку розмір судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог майнового характеру складає 702,12 грн. (966,58х72,64%/100%). Отже, загальний розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 945,72 грн. (702,12 грн. (судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог майнового характеру) +243,60 грн.(судовий збір за частину вимог немайнового характеру). Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 1470,88 грн. (2941,75 грн./2). З урахуванням наведених підрахунків загальний розмір судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складає 2416,60 грн., на користь держави з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 55,94 грн.

Outcome: partial