Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 30 вересня 2005 року Авангардівською селищною радою Овідіопольского району Одеської області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис №22. Від шлюбу сторони мають одну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Оскільки сімейне життя з відповідачкою не склалось, позивач просить суд шлюб між сторонами розірвати, доньку залишити на вихованні відповідачки. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, проти задоволення клопотання відповідачки про надання строку на примирення категорично заперечував, стверджуючи, що вони разом не проживають з грудня 2013 року та вже декілька місяців взагалі не спілкуються, а він вже фактично створив нову сім'ю. Відповідачка у судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та 25 квітня 2014 року звернулась до суду із заявою про відкладення розгляду справи за сімейними обставинами та надання строку на примирення сторін. При цьому будь-які підтвердження поважності причин неявки в судове засідання відповідачкою суду не надані та дійсна наявність сімейних обставин, що унеможливлюють її явку у судове засідання, також нічим не підтверджена. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Оскільки причини неявки відповідачки у судове засідання визнані судом неповажними підстав для ухвалення по справі заочного рішення не має (ст.224 ЦПК України). Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. При цьому законність та обґрунтованість рішення визначається не тільки дотриманням судом вимог процесуального права при розгляді цивільних справ, а й виконанням вимог матеріального права, що регулює правовідносини сторін, а саме особисті немайнові права та обов'язки подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст.55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3,4 ст.56 СК України). Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, покладення судом обов'язку збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення не відповідає вимогам ст.ст. 24, 55, 56 СК України і суперечить його інтересам. Згідно ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що 30 вересня 2005 року Авангардівською селищною радою Овідіопольского району Одеської області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис №22. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спору щодо місця проживання дитини немає. Шлюб має формальний характер, а його збереження суперечить інтересам позивача. Щодо вимоги про залишення дитини на виховання позивачці суд звертає увагу, що обов'язок батьків виховувати дитину встановлений ст.150 СК України. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Outcome: partial