Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що остання не проживає в ній більше шести місяців без поважних причин. З того часу відповідач не цікавиться спірним житлом, будь-яких обов`язків по утриманню житла не виконує. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому звернуто увагу на поважності причин не проживання у спірній квартирі. Так, 16.01.2018 року позивач [PERSON] здійснила оформлення своєї матері [PERSON] до пансіонату для людей похилого віку. При цьому, всі речі та документи фактично залишено у квартирі, а доступ до неї відсутній. 20.09.2018 року з боку [PERSON] подано позовну заяву до своєї [PERSON] , її сина - [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Посилаючись на відсутність добровільної згоди на полишення житла. відповідач просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні сторони підтримали наведені у позові, відзиві на позов вимоги і доводи. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Спірні правовідносини регулюються ст. ст. 71, 72 ЖК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає та є зареєстрованою в квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира не приватизована, належить до державного житлового фонду у віданні Житомирської міської ради. Відповідач [PERSON] є матір`ю позивача. Будучи зареєстрованою за вказаною адресою особа на протязі з січня 2018 року фактично не проживає у квартирі, що підтверджується поясненнями сторін, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які повідомили про відсутність [PERSON] за місцем проживання. З пояснень свідка [PERSON] також слідує, що в спірній квартирі присутні речі відповідача. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 71ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них (п.5 ч.3 ст. 71 ЖК України). В такому разі, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Судом встановлено, що відповідач перебувала в приватній установі з надання послуг щодо догляду із забезпеченням проживання для осіб похилого віку в період з 15.01.2018 року по 20.06.2018 року, що підтверджується укладеними між позивачем [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] договором про надання послуг від 15.01.2018 року, угодою про розірвання договору від 20.06.2018 року. В період з 22.06.2018 року по 01.07.2018 року [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КП «Лікарня № 2 ім. В.П.Павлусенка» Житомирської міської ради. В подальшому, [PERSON] нетривалий проміжок часу перебувала в санаторії з місцезнаходженням в Коростишівському районі Житомирської області, після цього і до часу розгляду справи - проживає в квартирі працівника церкви. Вказані відомості повідомлено свідком [PERSON] , а також підтверджено відповідачем та не заперечується позивачем. В судовому засіданні відповідач пояснила, що боїться повертатися додому внаслідок поведінки позивача. Відповідно до ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку про поважність причин відсутності відповідача за адресою спірної квартири. На думку суду, вказана особа внаслідок стану здоров`я опинилась в умовах опіки та догляду з боку інших осіб, які могли впливати на волевиявлення особи при виборі місця проживання або перебування. На час вирішення спору не можна вважати втраченим інтерес відповідача до постійного місця проживання за адресою: [ADDRESS] , де фактично залишено її речі та документи. Іншого постійного та одночасно, в розрізі збереження, гарантованого місця проживання особа не має. Крім того, виходячи з балансу інтересів, суд вважає непропорційним співвідношення прав позивача на використання майна без додаткового матеріального обтяження у вигляді сплати комунальних послуг із правом відповідача на забезпечення житлом. Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає особа на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Оскільки суд не прийшов до переконання про залишення житла відповідачем виключно з власної волі із втратою інтересу до нього, спірна квартира сприймається особою як її місце проживання, підстави для застосування положень ст. 72 ЖК України та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відсутні.

Outcome: dismissed