Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить змінити раніше визначений для стягнення розмір аліментів та стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], 18.06.2006р.н, в розмірі 3 000 гривень щомісяця, починаючи з 14.06.2017р. і до її повноліття; стягнути з [PERSON] в її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 12 471,13 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них 18.06.2006р. народилась донька [PERSON], яка постійно проживає з нею та перебуває повністю на її утриманні. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.11.2013р. вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання спільної дитини сторін в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму, щомісяця, починаючи з 20.09.2013р., і до її повноліття. Однак, на даний час такий розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини та забезпечення її потреби, оскільки остання навчається у школі, що зумовлює виникнення додаткових витрат на купівлю канцелярського приладдя, зошитів та підручників, репетиторство; крім того, з весни 2016р. позивач втратила роботу і разом з дитиною фактично перебувають на утриманні своїх батьків, що не дає їй можливості на даний час належним чином здійснювати догляд за донькою, а відповідач, в свою чергу, жодної матеріальної допомоги, окрім примусового стягнення аліментів, на утримання дитини не надає, таким чином, в силу ст.192 СК України, просить змінити відповідачу розмір аліментів, раніше визначений рішенням суду. Крім того, починаючи з жовтня 2013р. виникала заборгованість по сплаті аліментів, яка згідно виданого Сихівським ВДВС м.Львів розрахунку складає вже 52\~044,00 грн., яка залишається непогашеною по даний час, у звязку з чим просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення щодо кожного зобовязання за період часу починаючи з жовтня 2013р. по червень 2017р., що становить 12\~471,13 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснивши, що на даний час змінився розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, значно зросла вартість послуг та товарів, що також дає вагомі підстави для перегляду раніше визначеного розміру аліментів. Крім того, звертає увагу на наявний значний розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів з якого відповідно і слід нарахувати пеню, а тому простять задоволити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Франківського ВДВС в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заперечень щодо предмету спору не подав, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника установи, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши та дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, вказаний обовязок утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них обох. Як вбачається із свідоцтва про народження серії І-СГ № 058670 виданого 15.07.2006р. міським відділом РАЦС ЛМУЮ, відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], 18.06.2006р.н., відтак, зобовязаний утримувати її до досягнення повноліття. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.11.2013р. було задоволено позов [PERSON] та вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], 18 червня 2006р.н, в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму, щомісяця, починаючи з 20 вересня 2013 року, і до її повноліття. За змістом ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. При цьому суд звертає увагу на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й інші норми, що визначають обовязок батьків утримувати своїх дітей (ст. 182, 183, 184 СК України). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 05.02.2014р. (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, змінюючи спосіб присудження аліментів, суд, встановлюючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на дитину, бере до уваги, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, офіційно не працює, має нерегулярний та мінливий дохід. З представлених суду відомостей вбачається, що після прийнятого судом 21.11.2013р. рішення погіршився матеріальний стан позивачки, яка весною 2016 року втратила роботу і разом з дитиною на даний час фактично перебувають на утриманні своїх батьків. Крім того, донька сторін [PERSON] на даний час навчається у школі, що потребує постійного матеріального забезпечення процесу навчання. Суд вважає, що вказані зміни у матеріальному стані позивача та дитини, а також відсутність даних про працевлаштування відповідача та розмір отриманого ним щомісячного доходу, дають підстави для зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення та присудження з відповідача аліментів на дитину у твердій грошовій сумі. Згідно з розясненнями, викладеними в п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти виплачуються від дня набрання рішенням суду законної сили. При зміні та визначенні нового розміру аліментів, суд враховує, стан здоровя дитини, вік та потреби на її утримання повязані з навчанням та розвитком здібностей (з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік»), матеріальне становище позивачки, яка не працює, стан її здоровя, матеріальне становище відповідача, як платника аліментів, стан його здоровя, соціальний та матеріальний стан, та приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., нарахування яких слід почати з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитини повноліття. При вирішенні позовної вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення аліментів суд приходить до наступних висновків. Згідно із положеннями ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як вбачається із наданого 22.11.2017р. Франківським ВДВС м.Львів розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню №42556015, станом на 01.11.2017р. заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 52\~044,00 грн. Вбачається, що за період з вересня 2013р. по жовтень 2017р. відповідачем жодного платежу не проведено. Згідно представленого позивачем розрахунку неустойки (пені) за несплачені аліменти за період з жовтня 2013р. по червень 2017р. загальна сума неустойки становить 12 471,13 грн. (а.с.10-11). У відповідності до позиції, яка містяться в постановах Верховного Суду України від 25.11.2015р. в справі № 6-2022цс15, від 03.02.2016р. в справі № 6-1477цс15, оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обовязку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань. З огляду на вищенаведене, суд бере до уваги представлений розрахунок заборгованості по аліментах, складений у відповідності до вимог чинного законодавства та погоджується з методикою нарахування позивачем неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за правилами ст.196 СК України, а тому з урахуванням загальної кількості днів, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2013р. по червень 2017р. складає 12\~471,13 грн. Згідно розяснень, що містяться в п.22 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. №3 передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п.22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. При цьому, згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що відповідач у судове засідання повторно не зявився, не заявив та не представив суду жодного заперечення заявленим позивачкою вимогам, не підтвердив їх належними та допустимими доказами, а тому із вищезазначених підстав суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення пені за прострочення аліментів є повністю підставними і такими, що підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до положень ст.88 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. На підставі ст.ст. 180, 182, 184, 192, 196 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. за № 3 та

Outcome: partial