Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою на обґрунтування якого зазначила, що з березня 1999 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , вели спільне господарство як подружжя, відпочивали, мали взаємні права та обов`язки. [INFO] [PERSON] помер, позивач за власний рахунок здійснила поховання. За час спільного проживання вони набули спільне майно, а саме квартиру, земельну ділянку та спільні заощаджені кошти зберігали на рахунках в банку. Після смерті чоловіка, відповідач повідомила, що вона є єдиною донькою померлого, тому все спадкове майно належить їй. Проте, позивач вважає, що вказане майно є спільним майном подружжя, тому просить встановити факт спільного проживання та визнати майно спільною сумісною власністю. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, де заперечив проти задоволення позову, вказав, що доказів спільного проживання однією сім`єю позивач не надала, відповідач є особою з інвалідністю, має вади зору, а тому батько за життя повідомляв, що все його майно буде належати їй. Щодо майна, то представник відповідача зауважує, що квартира була набута у власність у 1991 році, після сплати всі пайових внесків, земельна ділянка набута шляхом приватизації, а тому є особистою приватною власністю померлого. Щодо рахунків, то позивач не надала доказів, що вони набуті спільно, не вказала де вони розміщені та їх кількість, що підтверджує, що кошти на рахунках є особистою власністю померлого. В зв`язку з цим, просив в позові відмовити. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, додатково зазначили, що позивач та [PERSON] проживали з 1999 року як одна сім`я, вели спільне господарство, в одній квартирі, а тому спірне майно є таким, що набуте під час шлюбу. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив, з підстав викладених у відзиві, додатково вказав, що достатніх доказів спільного проживання суду не надано, крім того спірне майно було особистою власністю [PERSON] . Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази та матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст.12 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з державного реєстру речових право, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , дата державної реєстрації 10.03.2016. Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №1023632, власником земельної ділянки площею 0,099 га, що розташована в с/т Луговий на території Української міської ради є [PERSON] , підстава набуття рішення Української міської ради від 10.04.2001. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до акту про постійне проживання особи однією сім`єю зі спадкодавцем від 20.05.2019 та акту обстеження умов проживання, комісіями встановлено, що [PERSON] проживала в квартирі [ADDRESS] з березня 1999 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , яка народилась [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки акту огляду МСЕК серії КИО-1 № 365459 від 23.06.2011, [PERSON] має першу груру інвалідності. Відповідно до довідки про склад сімї від 14.01.2019, квартирі [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] . Відповідно до довідки ЖК «Дніпро» № 17 від 27.05.2019, повідомлено, що [PERSON] вступив в члени ЖБК «Дніпро» 04.01.1983. Останній пайовий внесок сплачений 22.11.1991. Відповідно до довідки ПАТ «Центренерго» від 25.09.2019, підприємством було відшкодовано витрати на поховання [PERSON] в розмірі 9605 грн. Відповідно до копії договору №SAMDNWFDOO72247493401 від 25.02.2019 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , останнім було передано кошти для розміщення на депозитному вкладі. Відповідно до копії договору №19447599511 від 08.04.2019 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , останнім було передано кошти для розміщення на депозитному вкладі. Відповідно до копії договору №19447599511 від 08.04.2019 між ПАТ «Правекс Банк» та [PERSON] , останнім було передано кошти для розміщення на депозитному вкладі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (сестра [PERSON] ), [PERSON] (племінник [PERSON] ), [PERSON] (родичка [PERSON] ), [PERSON] (сусідка [PERSON] ,), [PERSON] (товариш [PERSON] ), повідомили, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімёєю з 1999 року по дату смерті. Позивача всі вважали дружиною померлого, вони вели спільне господарство, жили в одній квартири, відпочивали та їздили в гості разом, вели спільний побут, мали спільний бюджет. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. За змістом положень статті 74 СК України у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та [PERSON] проживали разом протягом тривалого часу, вели спільне господарство, мали спільний побут, між ними існували відносини притаманні подружжю, що підтверджується показами свідків, зокрема рідної сестри померлого, копіями спільних фотографій, а від так суд приходить до висновку, про встановлення факту проживання однією сім`єю. Доказів, що позивач або [PERSON] з 1999 року проживали з іншими особами, або мали інші відносини притаманні сім`ї суду не надано. Щодо правого режиму майна, яке належало [PERSON] , суд виходить з наступного. Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно ч.1 ст.15 ЗУ «Про власність», чинного на момент внесення останнього пайового внеску [PERSON] , член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру надану йому в користування, набуває права власності на це майно. Таким чином, земельна ділянка, яка набута [PERSON] шляхом приватизації та квартира, право власності набуте відповідно до сплати останнього пайового внеску в 1991 році є особистою приватною власністю померлого, а від так позов у визнані вказаного майна спільним майном подружжя не підлягає до задоволення. Щодо коштів та рахунках в банківських установах, суд виходить з наступного. Як вбачається, договори банківського вкладу були укладені в 2019 році, тобто в період, коли позивач та [PERSON] . Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Отже, встановивши, що позивач та [PERSON] на час відкриття укладення депозитних договорів проживали однією сім`єю, суд визнає кошти, які розміщені відповідно до вказаних договір спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Враховуючи, що позов задоволено частково, а відповідач звільнена від сплати судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати позивача у розмірі 3000 грн., компенсуються за рахунок держави.

Outcome: partial