Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просила визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] з нею у будинку [ADDRESS] Вказує, що батьком дитини склались неодноразові конфліктні ситуації, що змушувало її звертатись до правоохоронних органів, припинення шлюбних відносин мали місце і раніше з 2006 по 2009 роки, відповідач притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, він негативно впливає на поведінку сина, формування його характеру, фізичний і духовний розвиток, протягом останнього часу намагається усунути її від спілкування з сином та приймати участь у його вихованні, без її відома перебуває з сином у невідомих місцях. В інтересах сина визначити його місце проживання з нею, вона забезпечена житлом, має постійну роботу, матеріально забезпечена, позитивно характеризується, нею створені всі належні умови для виховання і розвитку дитини. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, посилаючись на обставини, зазначені в позові, просили позов задовольнити. Відповідач за первісним позовом позов не визнав, та звернувся в суд із зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] із ним. Позов обґрунтовано тим, що 22.08.1998 року він уклав шлюб з відповідачем (за зустрічним позовом), від шлюбу мають сина [PERSON], на даний час спільне проживання припинено, він проживає в будинку по [ADDRESS], який є їх спільною сумісною власністю. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем та проживання окремо, син деякий час проживав з матір»ю. Під час зустрічей з сином, він постійно жалівся, що не хоче жити з матір»ю, так як остання вживає спиртні напої, постійно кричить на нього, ображає та б»є. Він також помітив зміни в поведінці сина, який став знервованим, став рідше посміхатись, жалівся на безсоння. Після чергової сварки з відповідачем, коли вона підняла руку на сина, він переїхав жити до нього та сказав, що хоче жити з ним. Після цього, відповідач декілька разів приїздила до них в нетверезому стані, провокувала сварки, кричала на сина та погрожувала. Вважає, що сина має жити з ним. Представники відповідача (за зустрічним позовом) позов не визнали, заявляли клопотання про призначення психологічної експертизи, але відмовились від її проведення, просили відмовити в задоволенні зустрічного позову. Наголошувалось на тому, що між сторонами склались неприязні стосунки, [PERSON] неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу конфліктних ситуацій з чоловіком та порушувала кримінальні провадження відносно нього, на даний час мають місце і судові спори щодо поділу майна та стягнення аліментів. Працівниками служби надано висновок, який не відповідає діючому законодавству, так як умови проживання дитини не обстежені, вона зверталась в суд про усунення перешкод в її проживанні, в будинку де на даний час проживає бувший чоловік та дитина. Просили враховувати вказані обставини. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького в судовому засіданні підтримав висновок служби та просив визначити місце проживання дитини разом з батьком, так як це є бажанням самої дитини. Заслухавши пояснення [PERSON], представників сторін, представника служби у справах дітей, думку дитини [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що вони дійсно з 22.08.1998 року, в травні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON]Сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Статтею 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов»язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до вимог ч.3 ст. 160 Сімейного Кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, визначає, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю. Судом встановлено, що на даний час [PERSON] виповнилось 14 років. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 177 Сімейного Кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім»ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім»ї. Вказане кореспондується і п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» в якому зазначено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з»ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. В судовому засіданні була заслухана думка [PERSON] в присутності батька [PERSON] та представника служби у справах дітей, який висловив своє бажання проживати з батьком, запитання щодо стосунків з матір»ю викликали негативні емоції у дитини, він заявив, що не бажає навіть спілкуватись з нею. При вирішенні даного спору судом приймається до уваги те, що мати і батько позитивно характеризуються як за місцем роботи так і за місцем проживання, мають добрий стан здоров»я, матеріально забезпечені, працюють. При цьому, суд також враховує, що між сторонами існують неприязні стосунки, між ними вирішуються майнові спори про поділ майна в судовому порядку. Наявність судового рішення щодо задоволення позову [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком по [ADDRESS] має вирішуватись в порядку виконання рішення суду і не впливає на розгляд даної справи. Згідно висновку виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 05.12.2017 року № 6251/49-05-24 за поданням служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], 18.10.2017 року розглядалось комісією з питань захисту прав дитини. Встановлено, що на даний час дитина мешкає з батьком за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на його утриманні. Батьком створені всі необхідні умови для виховання та навчання сина. Сам [PERSON] надав заяву про те, що і в подальшому бажає мешкати разом з батьком, хлопчик має образу на матір та побоюється зустрічатись з нею. Ознайомившись з наданими батьками заявами та документами, актом обстеження житлово-побутових умов,

Outcome: approved