Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому зазначила наступне. Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 16.08.2003 року, зареєстрованого Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №124. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, шлюбні відносини не підтримують, сімя розпалась остаточно, по причині відсутності взаємопорозуміння. Подальше спільне проживання та ведення спільного господарства не є можливим. Примирення з відповідачем не можливе. Спору про розподіл майна не має. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Сєрікова». Також, позивач посилаючись на те, що неповнолітня дитина, [PERSON], проживає разом з нею, перебуває на її утримані, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, добровільної згоди про утримання дитини сторони не дійшли, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дитини, а також просить сягнути аліменти за період з 01.10.2015 року з моменту роздільного проживання сторін. Судові витрати просить покласти на відповідача. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву в якій справу просить розглядати за її відсутності, без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, заперечень до позовної заяви не надав, тому, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 16.08.2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №124. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС №280861, яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Токмаку реєстраційної служби Токмацького міського управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №88. Як вбачається з матеріалів справи сімя розпалась остаточно, подальше збереження та сумісне проживання подружжя стало не можливим, оскільки шлюбні відносини між ними фактично припинені, спір про спільне нажите майно відсутній. Відповідно до ч.2.ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки встановлено факт припинення подружніх відносин, позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому суд вважає, що родина розпалася остаточно і відновлена бути не може. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. За змістом ст. 15 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Про державну реєстрацію розірвання шлюбу в паспортах або паспортних документах осіб робиться відмітка про розірвання шлюбу із зазначенням прізвища, імені та по батькові особи, з якою розірвано шлюб, та місця і дати державної реєстрації розірвання шлюбу. Відмітка про розірвання шлюбу за рішенням суду робиться в паспортах або паспортних документах осіб, шлюб між якими розірвано, у разі їх звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Ураховуючи вимогу позивачки про залишення їй прізвища «Сєрікова» після розірвання шлюбу, суд вважає можливим її задовольнити, оскільки відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу у подальшому іменуватися цим прізвищем або поновити своє дошлюбне прізвище. Щодо вимог про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись в якості аліментів на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Згідно ч. 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 191 СК України, аліменти стягуються з дня подачі позову до суду. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. Враховуючи вищенаведені норми діючого законодавства та те, що дитина перебуває на утриманні матері, відповідач у добровільному порядку на утримання неповнолітньої дитини матеріальну допомогу не надає, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до досягненню дитиною повноліття. Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів а період з 01.10.2015 року з моменту роздільного проживання сторін, то дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки на підставі ст. 191 СК України, аліменти стягуються з дня подачі позову до суду. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн. на користь позивача та в дохід держави у розмірі 640 грн.

Outcome: partial