Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернувся у суд із позовом про визнання права власності на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що його бабусі [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS]. 09.06.2015 року [PERSON] померла, і після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається із вищевказаної квартири, спадкоємцем за заповітом складеним померлою 27 березня 2015 року, її онук позивач по справі [PERSON] Після відкриття спадщини, він звернувся до державного нотаріуса з письмовою заявою про прийняття спадщини за заповітом від 15.06.2015 току за №438 нотаріусом була заведена спадкова справа за №192/2015, а 27 січня 2016 року після строку на прийняття спадщини за заповітом позивач знову звернувся до нотаріуса, щоб одержати свідоцтво про право на спадщину, проте у цьому йому було відмовлено по причині відсутності оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру №8 в будинку №129 що по вулиці Шевченка в місті Снятині, якого позивач так і не знайшов, залишилася лише копія. Відповідно до наведеного позивач просить суд визнати за ним [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні були відсутні, однак подали до суду заяви, якими позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задоволити, а справу просили розглядати без участі позивача та його представника. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] у судовому засіданні був відсутній, однак подав до суду заяву, де вказав, що у розгляді даного питання покладаються на розсуд суду, справу просив розглядати без участі представника міської ради. Суд дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши наявні у справі докази, приходить до переконання, що позов є обґрунтований, підставний та підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло видане згідно із розпорядженням №59/379 від 28.11.1995 р. [PERSON] належала 1/2 квартири [ADDRESS], а із Виписки №23-34/306748 від 28.01.2016 р. вбачається, що [PERSON] належала 1/2 квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, та 1/2 квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від [PERSON], таким чином [PERSON] належала квартира [ADDRESS] у повному обсязі, що також підтверджується технічним паспортом на квартиру [ADDRESS]. Також судом встановлено, що згідно Заповіту від 27.03.2015 р. [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла своєму онукові [PERSON], та 09.06.2015 р. [PERSON] померла (Свідоцтво про смерть серії І-НМ №2072018), таким чином позивач по справі успадкував квартиру [ADDRESS]. Із ч. 1 ст. 1223 ЦК України вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а відповідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. За наведених обставин суд вважає, що відсутність оригіналу свідоцтва на право особистої власності на житло не є підставою відмови у захисті права позивача. Таким чином судом встановлено, що за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS], яка належала його бабі [PERSON]. На підставі наведеного, та ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1218, 1233, 1261 ЦК України,

Outcome: approved