Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обгрунтовувала тим, що 23.08.2014 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу в них 20.01.2015 року народилась донька [PERSON], яка проживає разом з позивачкою. Шлюбно-сімейні відносини вони припинили в листопаді 2016 року. Причиною розірвання відносин стали протилежні погляди на взаємовідносини між чоловіком та жінкою, на подружнє життя, ведення домашнього господарства та виховання дитини. За весь період сімейного життя між сторонами постійно виникали сварки та скандали, під час яких відповідач поводив себе агресивно, неодноразово ображав та бив позивача. На теперішній час спорів щодо поділу майна та місце проживання дитини між ними не має. Вона вважає, що їх сім'я розпалася остаточно і відновити відносини не має жодної можливості, так як вони втратили почуття любові та поваги один до одного. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишивши їй прізвище «[PERSON]», а також стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Позивач у судовому засіданні свої вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, пояснивши, що наданий судом час для примирення, не надав жодних результатів, сім'я розпалась остаточно. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив, що хоче врятувати подружні стосунки. Вислухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 430 (а.с. 5) 23 серпня 2014 року сторони зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис № 96 (а.с. 6), [INFO] в них народилась донька [PERSON], батьком якої записаний позивач по справі. Дитина на теперішній час мешкає разом із матір'ю. Спільне життя у подружжя не склалося, причиною припинення шлюбних відносин стали протилежні погляди на взаємовідносини між чоловіком та жінкою, на подружнє життя, ведення домашнього господарства, виховання дитини, а також агресивна поведінка відповідача. У зв'язку з чим їхній шлюб носить формальний характер і його подальше збереження є неможливим. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Також, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.Таким чином, само по собі зрозумілим є те, що право особи на шлюб і право відкрито повідомляти про такій вибір охороняються Конвенцією, зокрема статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя)». Оскільки сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, враховуючи, що згідно ухвали суду від 13.01.2017 року їм надавався час для примирення строком на шість місяців, проте вони не примирилися, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, примирення між ними неможливе, беручи до уваги, що спорів з приводу розподілу спільного майна та місця проживання дитини подружжя не має, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. У зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1).

Outcome: approved