Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 800 грн. щомісячно. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 07.09.2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають спільну малолітню дитину. Сімейне життя не склалося, спільне господарство не ведеться, проживають окремо, відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги не надає. Позивач переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, тому просить шлюб розірвати та встановити між сторонами розмір аліментів, які будуть сплачуватися відповідачем на утримання дитини. Сторони в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач визнає. У відповідності до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» за змістом ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.09.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №1654, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Прізвище дружини після укладення шлюбу «Дергачова». Як вбачається з копії свідоцтва про народження 19.03.2008 року народилася [PERSON], батьками якої є сторони по справі. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно положень ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 згаданого закону встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходів одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню повністю в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно до повноліття дитини, які суд вважає, можуть сплачуватись відповідачем по справі. З відповідача на користь позивача та в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі по 551 грн. 20 коп. відповідно до положень ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 104, 105, 110-115, 180, ч.3 ст. 181 , 182, 184, 191 СК України та

Outcome: approved