Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визначити частки співвласників земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй належить 42\\100 частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], з яких 42\\200 частки, на підставі свідоцтва про право власності, та 42\\200 частки згідно договору дарування від імені колишнього чоловіка позивача, [PERSON]. 58\\100 часток спірного житлового будинку належали [PERSON], яка померла [INFO]. Житловий будинок з дворовими спорудами знаходиться на земельній ділянці пл. 0,1000 га, яка була передана позивачу та співвласнику [PERSON] в спільну сумісну власність для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель в порядку приватизації на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 26.02.2007 р. на підставі рішення Харківської міської ради від 06.03.2006 р. №63\\06. Крім того, земельна ділянка зареєстрована в Харківському міському управлінні земельних ресурсів, кадастровий номер [NUMBER]. [PERSON] заповіту не залишила, єдиним спадкоємцем після померлої є її син [PERSON], який проживав на день смерті матері разом з нею, крім того [PERSON] звернувся до 3-ої ХДНК з заявою про прийняття спадщини. Позивачу необхідно визначити належну їй частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку у судовому порядку у зв'язку з її відчуженням. Позивач також зазначила, що при житті співвласника земельної ділянки [PERSON], на час приватизації земельної ділянки, між сторонами була досягнута домовленість про поділ земельної ділянки згідно часток у власності на житловий будинок, тобто позивачу належить 0,420 га, а [PERSON] належить 0,580 га. Позивач надала суду заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд дослідивши і перевіривши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,1000 га (кадастровий № [NUMBER]), право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 26.02.2007 року, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності.(а.с.10) Згідно свідоцтва про право власності, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бєсєда Т.Д. 01.08.2001 р., [PERSON] на праві власності належить 42\\100 часток домоволодіння [ADDRESS].(а.с.8) Згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бєсєда Т.Д. 01.08.2001 р., [PERSON] подарував, а його дружина [PERSON] прийняла в дар 42\\200 частки домоволодіння [ADDRESS].(а.с.9) Співвласник [PERSON] померла [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.28) Згідно відповідей 11-ої ХДНК та 3-ої ХДНК, після померлої [INFO]. [PERSON], з заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У зв'язку із невизначеністю розміру часток у праві приватної спільної сумісної власності на земельні ділянки сторони не можуть реалізувати свої права, а також не можуть розпорядитися своєю часткою майна. Відповідно до ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділення з неї окремої частки. Враховуючи презумпцію рівності часток співвласників майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, а також той факт, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд вважає за можливе встановити, що [PERSON] належить 42\\100 частки земельної ділянки, що складає 0,420 га, а [PERSON] належить 58\\100 часток земельної ділянки, що складає 0,580 га, у зв'язку з чим спільну сумісну власність необхідно припинити. На підставі викладеного,

Outcome: approved