Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з означеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі, окрім позивача та членів її сім`ї, зареєстровано відповідача [PERSON], який з 1 листопада 2015 року в квартирі не проживає, в зобов`язанні щодо сплати комунальних платежів участі не приймає, чим порушує права позивача. Тому просить захистити її порушене право власності, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Позивач надала суду заяву згідно якої просить розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Від представника третьої особи надійшла заява, у відповідності до якої представник просив розглянути справу у його відсутність. не заперечив проти задоволення позову. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне - Десятерик) К.І. на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 березня 2007 року належить жила квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Також у вказаній квартирі, згідно довідки ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з 30 жовтня 2015 року зареєстрований [PERSON], [INFO]. Як вбачається з акту від 07 вересня 2016 року комісії у складі старшого інспектора ВРОГ ВК НМР, жильців квартир № 36, 35 будинку № 28 по вул. М.Головко м. Новомосковська Дніпропетровської області, акту від 14 грудня 2016 року комісії у складі старшого інспектора ВРОГ ВК НМР, жильців квартир № 36, 33 будинку № 28 по вул. М.Головко м. Новомосковська Дніпропетровської області, [PERSON] з 01 листопада 2015 року у квартирі № 34 не проживає. Місце знаходження невідоме. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає більше року, а лише зареєстрований в ньому. У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст.156 ЖК України встановлено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Ст.158 ЖК України визначено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності належним чином укладеного договору найму, доказів на підтвердження родинних зв`язків, заповіту, на підставі яких встановлено сервітут чи право користування відповідача квартирою, належною позивачу, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 1 рік. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст.401, 404, 406 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує на те, що відповідач комунальні послуги за користування квартирою не сплачує, не користується житлом, не бере участі в утриманні житла, що було підставою для встановлення сервітуту. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою через фактичне припинення сервітуту. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 гривень, тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved