Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсним договору поруки в частині третейського застереження. Свої вимоги мотивує тим, що 14.01.2014 року між ним та відповідачем було підписано договір поруки №12/ПФ-14 -КБ. Відповідно до тексту договору позивач поручився за виконання Корпорацією «Енергоресурс -інвест» взятих на себе договірних зобов'язань перед банком, зокрема за договором про відкриття кредитної лінії №;03-01/14/кл -кб від 14.01.2014 року та договором про відкриття кредитної лінії № 04-01/14/кл-кб від 14.01.2014 року. З метою приведення обсягу зобов'язань, забезпечених договором поруки у відповідність до обсягу зобов'язань Корпорації «Енергоресурс -інвест» позивачем підписані запропоновані банком зміни. Вказує, що працівники банку запевнили, що зміни стосувалися суто технічної сторони. В грудні 2016 року отримав від банку копію позовної заяви про стягнення заборгованості, з тексту якої зрозумів, що за стягненням заборгованості банк звернувся до Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків. Звернувшись до спеціалістів у сфері права, він отримав роз'яснення, що п.1.3 Договору про внесення змін та доповнень №2 від 23.01.2015 року до договору поруки, яким п.5.6 договору поруки викладений у новій редакції та містить третейське застереження. Просить визнати застереження недійсним, оскільки воно не відповідало реальному волевиявленню та вчинене під впливом обману. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, вказавши суду, що пункт 5.6.1. договору поруки був викладений у новій редакції із включенням до нього третейського застереження без волі позивача та врахування його інтересів, шляхом обману та просить застосувати ст. 230 ЦК України. Представник відповідача з позовом не згідний. Вважає, що підстав для визнання третейського застереження недійсним немає. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 14.01.2014 року між сторонами було укладено договір поруки №12/ПФ-14-КБ. Відповідно до тексту договору позивач поручився за виконання Корпорацією «Енергоресурс -інвест» взятих на себе договірних зобов'язань перед банком, зокрема за договором про відкриття кредитної лінії №;03-01/14/кл -кб від 14.01.2014 року та договором про відкриття кредитної лінії № 04-01/14/кл-кб від 14.01.2014 року. З метою приведення обсягу зобов'язань забезпечених договором поруки відповідно до обсягу зобов'язань Корпорації «Енергоресурс -інвест» позивачем підписані запропоновані банком зміни. Пунктом 1.3 Договору про внесення змін та доповнень №2 від 23.01.2015 року до договору поруки, пункт 5.6 договору поруки викладений у новій редакції та містить третейське застереження, відповідно до якого сторони домовились, що всі розбіжності, що виникають при укладенні, виконанні, розірванні, зміні визнаються недійсними повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються договору поруки та становлять предмет спору, підлягають розгляду за вибором сторони позивача у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків. Ст.627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Відповідно до ст.215ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Згідно ст. 17 ч.1 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.12 ч.1 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Згідно ст.12 ч.4 Закону України «Про третейські суди» третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами. Посилання позивача на ст. 230 ЦК України щодо вчинення правочину під впливом обману не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивач був ознайомлений з умовами договорів і підписав їх, поставивши власноруч підпис. Жодних доказів того, що позивач звертався до відповідача з пропозицією про внесення змін до умов договорів або щодо роз'яснення конкретних положень договорів, представником позивача не надано. Таким чином доводи представника позивача щодо неправомірності включення до договорів третейського застереження є необґрунтованими. Не заслуговують на увагу і доводи представника позивача щодо порушення прав позивача у випадку розгляду справи третейським судом, оскільки угода про передачу справи на розгляд третейського суду є одним із способів реалізації права на захист своїх прав, гарантованих Конституцією України. Таким чином суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору поруки в частині третейського застереження. Враховуючи наведене, та,

Outcome: dismissed