Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 24.01.2015 уклала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя дітей у них немає. З самого початку спільного проживання подружні відносини складались добре, проте, в подальшому зрозуміли, що не підходять один одному за характером, інтересами, поглядами, що призвело до розпаду сім`ї. Протягом двох з половиною років не підтримують подружніх стосунків. Переконана у відсутності спільних інтересів, вважає, що збереження шлюбу неможливе. Спору щодо спільно нажитого майна немає. Вживала заходів щодо врегулювання спору в позасудовому порядку, однак, відповідач не бажає подати спільну заяву до органів ДРАЦС. Враховуючи зазначене, звернулась з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, на примирення категорично не погодилася, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Не заперечив щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстровано 24.01.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 08. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини визначено як « [PERSON] ». Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до вимог ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернувлая до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, проти чого не заперечує відповідач. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У статті 112 СК України регламентовано, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інвалідата інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Відтак, беручи до уваги вищенаведене, а також те, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо та не підтримують подружніх відносин, спільних дітей у них немає, їхній шлюб існує формально, примирення між ними неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved