Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що з 16.05.2008 з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірваний 12.09.2016 на підставі рішення суду. 18.07.2016 рішенням Московського районного суду м. Харкова з [PERSON] стягнуто на користь позивача на утримання доньки аліменти в розмірі 600грн. щомісячно з подальшою індексацією і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач з 2016 аліменти сплачує нерегулярно. Позивач з дитиною проживає у своїх батьків, самостійно займається вихованням та утриманням дитини. Донька потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, т.я збільшуються потреби у навчанні, розвитку, лікуванні тощо. Кошти, які сплачує нерегулярно відповідач недостатньо для розвитку дитини. Позивач також зазначає, що донька постійно хворіє, неї встановлений діагноз «Недостатність антитіл з близьким до нормального рівня імуноглобулинів. Персистируюча вірусна інфекція. Синдром вегетативних дисфункцій. Вторинна кардіопатія», у звязку з чим рекомендований нагляд фахівців, постійний прийом імуноделюючих ліків, постійні імунологічні дослідження. Крім того, позивачем понесено додаткових витрат, повязаних з судовим провадженням, витрати на транспорт тощо, тому просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на загальну суму 580,97грн. Відповідачем наданий відзив на позов, із якого вбачається, що останній визнає позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів до 939грн., що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також зазначає, що на даний час не працює, у звязку із перенесенням травми хребта внаслідок ДТП у 2017, знаходиться на утриманні цивільної дружини. Вимоги позову щодо стягнення додаткових та судових витрат, вважає необґрунтованими, з боку позивача недоведеними. Позивач надала відповідь на відзив відповідача, де підвередила свої вимоги, посилаючись на недостовірність доводів відповідача. Ухвалою суду від 18.07.2018 визначено розглядати справу в порядку спрощеного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивача підтримала викладені у позові обставини та вимоги позову. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду. Суд вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до правил ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, встановлено що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.05.2008 по 12.09.2016. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Такі обставини підтверджено копіями рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.09.2016, свідоцтва про народження (а.с.8,9). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу (далі СК) України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO]. В розмірі 600грн. з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 07.06.2016 та до досягнення [PERSON] повноліття. Судом також встановлено, що батько дитини проживає окремо від позивача та доньки, позивач мешкає самостійно виховує і утримує дитину. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому, виходячи із положень ч. 3 ст. 181 СК України, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доход її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати збільшення розміру аліментів не може заперечуватися з оглядом на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст.192,183,184 СК України). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духового і соціального розвитку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивача і враховуючи те, що останній не вистачає коштів на утримання дитини, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог в частині збільшення розміру стягнення визначених раніше судом аліментів, а саме з 600грн. до 1000грн., з подальшою їх індексацією згідно закону, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. У разі задоволення позову аліменти у зміненому розмірі будуть стягуватися від дня набрання чинності рішенням суду, а не від дня предявлення позову (ст. 192 СК України). Далі, відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, судом встановлено, що дитина має захворювання з діагнозом: «Недостатність антитіл з близьким до нормального рівня імуноглобулинів. Персистируюча вірусна інфекція. Синдром вегетативних дисфункцій. Вторинна кардіопатія», у звязку з чим дитині рекомендований нагляд фахівців, постійний прийом імуноделюючих ліків, імунологічні дослідження. Такі обставини підтверджено медичною документацією, товарними чеками (а.с.11,12,15-17). Відповідач в свою чергу, у підтвердження своїх заперечень щодо участі у додаткових витратах на дитину належних та переконливих доказів не надав. Надання з боку відповідача копії висновку експерта, довідки про отримання ЧМТ, забою поясничного відділу хребта, що мали місця у 2017 внаслідок ДТП та необізнаність відповідача щодо хвороби доньки, не є підставами для звільнення від участі у додаткових витратах. Посилання про те, що відповідач не працює, перебуває на утриманні у цивільної дружини тощо, жодним доказом не підтверджено. Отже, на підставі вищевикладеного, з урахуванням наданих сторонами доказів на підтверджених своїх доводів, суд вважає за необхідне стягнення з відповідача додаткових витрат на доньку у сумі 500грн. щомісячно. Далі, позивач надав до суду попередній розрахунок судових витрат та просить стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 380,97грн. та 200грн. за технічне забезпечення. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в звязку із розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничну допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експерти; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовку до її розгляду. Позивач посилається, що нею з метою складання позовної заяви, витрачено час на її підготування, а саме, ознайомлення з чинним законодавством, складання тексту заяви, роздрукуванні, ксерокопіювання, на що витрачено 17 годин, понесені також і транспортні витрати, у звязку з чим у відповідності до ч. 2 ст. 138 ЦПК України позивачу має бути сплачено компенсацію за відрив від звичайних занять пропорційне до розміру мінімальної заробітної плати. Між тим, положення ст. 138 ЦПК України визначають витрати сторін та їхніх представників, що повязані з явкою до суду через переїзд до іншого населеного пункту сторін, найманням житла тощо. Позивачем жодним доказом не підтверджено понесення витрат на судове провадження, користування транспортними послугами тощо, а тому у суду відсутні підстави для задоволення заяви про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України на відповідача покладається сплата судового збору на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial