Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про поділ майна подружжя, в якому зазначив, що 27.10.2007 між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач, за час перебування у шлюбі з відповідачем вони набули у власність однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . Посилаючись на те, що провести поділ спільно нажитого майна в позасудовому порядку немає можливості, позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного майна, а саме 1/2 частину квартири за адресою [ADDRESS] , та 1/2 частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.05.2015 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя відкрито провадження, головуючий суддя Кричина А.В. 07.12.2015 до спільного розгляду із первісним позовом прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПАТ «Укргазбанк» про стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії за кредитним договором. В обґрунтування зустрічних позовних вимог, які були уточнені в ході розгляду справи, позивач за зустрічним позовом посилався на те, що за час перебування у шлюбі, а саме 29.02.2008 ним укладено з ВАТ АБ «Укргазбанк» кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит в розмірі 70 000 доларів США на строк з 29.02.2008 по 29.02.2028 зі сплатою 12,9% річних. Враховуючи, що він самостійно здійснив погашення заборгованості за вказаним кредитним договором на суму 113 905,37 доларів США та 44 707,26 грн., просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 56 952,69 доларів США та 22 353,63 грн., що становить 1/2 частину грошових коштів, сплачених позивачем. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2016 визначено головуючого суддю Тітова М.Ю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019 визначено головуючого суддю Дибу О.В. Позивач в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач та його представник в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, просили задовольнити, первісні позовні вимоги визнали частково в частині розподілу квартири, у задоволенні іншої частини позовних вимог просили відмовити. Представник третьої особи питання про задоволення позовних вимог залишив на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 2 ст.71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Судом встановлено, що 27.10.2007 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.01.2016 розірвано, що не заперечувалось сторонами. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . 29.02.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №16/08/840, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 70000 доларів США на строк з 29.02.2008 по 29.02.2008 зі сплатою 12,9% річних, у забезпечення виконання зобов`язань за яким 29.02.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки без оформлення заставної, предметом якого стала трикімнатна квартира [ADDRESS] , належна [PERSON] (а.с.43-57,т.І). Згідно договору №фк00042078 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-7» виду А від 18.04.2008, укладеного між ТОВ «Столиця» та [PERSON] , останній брав участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-7» виду А, та згідно акту прийому-передачі об`єкту інвестування отримав однокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 17,30 кв.м., загальною площею 45,90 кв.м., вартістю 528 400,80 грн., які він попередньо передав ТОВ «Столиця» (а.с.58-67,т.І). Згідно свідоцтва про право власності, виданого 12.02.2010 Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.68,т.І). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона є матір`ю позивача за первісним позовом. Вказувала, що продали квартиру, а кошти передали позивачу та відповідачу в розмірі 25 000 доларів США. У 2008 році передали сторонам 10 000 доларів США, отриманих від акцій підприємства, в якому працювали. У грудні 2009 року надали сторонам 2 000 доларів США за зайвий квадратний метр при фінансуванні квартири. Крім того, вказала, що купували до квартири сторін кухню вартістю приблизно 2000 доларів США, а також надавали кошти на утримання доньки сторін. Зазначені покази не впливають на характер спірних правовідносин, тому до уваги судом не беруться. Таким чином, вказане вище майно набуте сторонами за час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вказана обставина сторонами визнавалася в судовому засіданні. Щодо вимог позивача про визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Як убачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серія НК №879384 від 09.04.2010, виданого [PERSON] , останній є власником земельної ділянки призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, розташованої за адресою [ADDRESS] (а.с.136,т.І), що також підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та витягом з Державного земельного кадастру (а.с.21,22,т.ІІІ). Як встановлено судом, вказана земельна ділянка набута [PERSON] внаслідок її приватизації (безоплатної передачі) із земель комунальної власності згідно рішення Обухівської міської ради №403 від 23.11.2009. Законом України «Про внесення змін до ст. 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08.02.2011, ст.61 СК України доповнено частиною п`ятою, якою передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. За змістом ст.58 Конституції України, ст.5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім тих випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Виходячи з викладеного, спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю [PERSON] , тому підстави для визнання її об`єктом спільної сумісної власності подружжя та подальшого поділу відсутні. Твердження позивача щодо застосування при вирішенні спору щодо розподілу спірної земельної ділянки принципу рівності часток подружжя не відповідають дійсним обставинам справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що в рамках поділу майна подружжя слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , а за [PERSON] - право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Таким чином, первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Зустрічні позовні вимоги також підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. За змістом ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно п.24 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Так, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що він самостійно здійснив погашення заборгованості за кредитним договором №16/08/840 від 29.02.2008, укладеним між ним та ВАТ АБ «Укргазбанк», на загальну суму 113905,37 доларів США та 44707,26 грн., тому вказані суми підлягають розподілу між подружжям. Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, шлюб між сторонами розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.01.2016, копія рішення про розірвання шлюбу в матеріалах справи відсутня, однак сторони вказану обставину визнали. Згідно виписок АБ «Укргазбанк» про рух коштів на рахунках [PERSON] за період з 29.02.2008 по 09.06.2016 (а.с.154-171,т.ІІ) останній платіж щодо погашення кредиту здійснений 14.04.2015, а по погашенню відсотків - 10.04.2014. До моменту розірвання шлюбу кошти сплачені позивачем за зустрічним позовом у відповідності до норм чинного законодавства були спільним бюджетом чоловіка та дружини, а тому поділу підлягають тільки сплачені після розірвання шлюбу кошти. Як вбачається з платіжного доручення від 10.06.2016 (а.с.210,т.І), [PERSON] перерахував АБ «Укргазбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №16/08/840 від 29.02.2008 останній і єдиний у 2016 році платіж в розмірі 47 652,50 доларів США, 1/2 частина з яких становить 23 826,25 доларів США, які і підлягають стягненню з відповідача за зустрічним позовом. Згідно довідки АТ «Укргазбанк» від 15.06.2016, позичальником [PERSON] 10.06.2016 повністю погашена заборгованість за кредитним договором №16/08/840 від 29.02.2008, претензії до позичальника у банку відсутні (а.с.211, т.І). Посилання сторони відповідача за зустрічним позовом на те, що [PERSON] не є стороною кредитного договору, для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором поручителем не виступала, у зв`язку з чим підстави для стягнення з неї половини сплачених в рахунок погашення кредитних зобов`язань коштів відсутні, не узгоджуються з нормами чинного законодавства. Крім того, як вбачається з укладеного кредитного договору, він не посвідчувався нотаріально, письмової згоди дружини в такому випадку не вимагалося, а у відповідності до вимог чинного законодавства укладений [PERSON] кредитний договір створив обов`язки і для [PERSON] , оскільки майно (кошти), одержане за договором, використане в інтересах колишнього подружжя, зокрема, як встановлено судом, для придбання спірної квартири. Будь-які докази того, що кредитний договір оскаржувався [PERSON] в судовому порядку, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, первісні та зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial