Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому просить визнати відповідача таким, що втратила право користування житловою квартирою, розташованою у [ADDRESS]. Позивач надала суду заяву, у якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, натомість у попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проте не заперечував, що у спірній квартирі з моменту реєстрації не проживає, особистих речей в ній не має. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Позивач є власником квартири, розташованої у [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. 18.11.2002р. (а.с.5). Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідач є сином позивача, авідтак відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України він мав право користування вказаним житлом як член сім'ї позивача та бути зареєстрованим за відповідною адресою, що підтверджується довідкою № 1908 від 02.02.2017р., виданою головою КП «Жилсервіс-2» (а.с.10). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт не проживання в зазначеній квартирі з 2012 року (момент реєстрації) не заперечувався відповідачем у судовому засіданні. Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. №6-57цс11, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України. Таким чином, оскільки відповідач не є власником (співвласником) квартири, розташованої: [ADDRESS], та не проживає у ньому понад рік, суд доходить висновку, що він втратив право користування нею, а право власності позивача у даній справі підлягає захисту, оскільки згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд не бере до уваги посилання відповідача на несправедливість зняття його з реєстрації у спірній квартирі, як на підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки він відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зобов'язаний протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати свої місце проживання у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved