overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що 21 листопада 2009 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось. Тому, просила розірвати даний шлюб. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надійшла заява в якій просить суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON], 21 листопада 2009 року вступили в зареєстрований шлюб. (а.с. 4) Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. (а.с. 5) Сімейне життя не склалось, стосунки у сторін погіршились. Як зазначає позивач, що кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України) Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довіру та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 к. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що 21 червня 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем. Сімейне життя не склалось. Тому, просила розірвати даний шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилась, надійшла заява в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON], 12 липня 2013 року вступили в зареєстрований шлюб. (а.с. 16) Від шлюбу сторони дітей не мають. Сімейне життя не склалось, стосунки у сторін погіршились. Як зазначає позивач, що шлюб між сторонами у січні 2017 року фактично розпався. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України) Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довіру та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 к. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що 24 грудня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони дітей не мають. Сімейне життя не склалось. Тому, просила розірвати даний шлюб. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надійшла заява в якій просить суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON], 24 грудня 2011 року вступили в зареєстрований шлюб. (а.с. 8) Сімейне життя не склалось, стосунки у сторін погіршились. Як зазначає позивач, що життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні цінності та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України) Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довіру та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 к. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що 29 квітня 2017 року він уклав шлюб з відповідачем. Сімейне життя не склалось. Тому, просила розірвати даний шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилась, надійшла заява в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON], 29 квітня 2017 року вступили в зареєстрований шлюб. (а. с. 5) Від шлюбу сторони дітей не мають. Сімейне життя не склалось, стосунки у сторін погіршились. Як зазначає позивач, що зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен зі сторін живе окремим життям та своїми інтересами. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України) Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довіру та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 к. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що між нею 18.11.2015р. був укладений спадковий договір згідно якого позивач передає у власність відповідача квартиру, яка належить позивачу на праві приватної власності, а відповідач зобовязується забезпечувати позивача, сплачувати всі витрати повязані з обслуговуванням квартири, забезпечувати щоденним калорійним харчуванням та забезпечувати її необхідними лікувальними засобами. Однак дотепер відповідач договірних зобовязань не виконує. Просить суд розірвати спадковий договір від 18.11.2015р. укладений між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, матеріли справи вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є : свобода договору. Згідно ч. 1 ст. 1304 ЦК України спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобовязаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини... Згідно ч. 1 ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право...звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи сторони 18.11.2015 року уклали спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1166 (а.с. 4-5) відповідно до якого, позивач передає у власність відповідача квартиру №32 в будинку № 23 із надвірними будівлями, яка належить їй на праві особистої власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.10.1993 року (а.с.6), а відповідач зобовязується забезпечувати позивача, сплачувати всі витрати повязані з обслуговуванням квартири, забезпечувати щоденним калорійним харчуванням та забезпечувати її необхідними лікувальними засобами. Судом встановлено, що своїми діями відповідач порушував договірні зобовязання, а саме: лікувальних засобів, грошових коштів передбачених умовами договору позивач не отримував, а тому спадковий договір може бути розірвано. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], по якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. При цьому посилається на те, що відповідач не піклується про дитину, ухиляється від її виховання, матеріально не забезпечує. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримує. У матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 08.04.2016 року, зареєстрована під №526, згідно якої вона дає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно її доньки, [PERSON], [INFO] року, просить розглянути справу про позбавлення її батьківських прав за її відсутністю. Дослідивши матеріали справи та висновок Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.04.2016 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково, пред'явити зустрічний позов. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Частина 2 ст. 174 ЦПК України передбачає, що до ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем, суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших учасників процесу, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та задовольнити позов. Згідно до п.2 ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 3 цієї ж статті, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.15 постанови від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] по якому просила суд стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітніх сина та доньки, в твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 гривень щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом, до досягнення дітьми повноліття . Позивач у судове засідання не з'явилась, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, згідно наданої до суду заяви просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає, просить задовольнити у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Частина 2 ст. 174 ЦПК України передбачає, що до ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем, суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільних дітей - доньку [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (копії свідоцтва про народження наявні в матеріалах справи). У силу статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що вона є власником житлового [ADDRESS] Вказує, що вона є одноосібним власником однієї другої частини жилого будинку з надвірними спорудами та побудовами. вказаний будинок , на два господаря. Відповідач є її сином, з 2012 року не проживає у вказаному будинку. Разом з тим, відповідач, який не є власником вказаного будинку, залишається зареєстрованим за вказаною адресою, що перешкоджає позивачу вільно володіти та користуватись майном, тому, просить усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні заяви, просивши її задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився про день та час розгляду справу був повідомлений належним. До початку судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено той факт, що згідно свідоцтва про права на спадщину за законом від 09.10.2007року, [PERSON] є власницею ? частини житлового будинку, який розташований у [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.10.2007 року, будинок, який розташований у [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON]. Згідно акту від 18.09.2018року, вбачається що за адресою [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], але фактично не проживає по вказаному адресу з 2012 року. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2012року. Перепони у користування жилим приміщенням йому не чинились, а тому, його слід визнати втратившим право користування жилим приміщенням за вказаною адресою.

Outcome: approved