Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом АВІ №434395 від 17.03.2000 року. Приблизно наприкінці 2015 року вона дозволила в усній формі тимчасово винаймати приміщення в своєму житловому будинку відповідачу, [PERSON], як їй стало відомо з його слів, тимчасово переміщеній особі, але в лютому 2016 року відповідач виїхав в невідомому їй напрямку й до теперішнього часу його фактичне місцезнаходження їй невідомо. Речей відповідача в будинку немає. У зв'язку з реєстрацією відповідача за зазначеною адресою вона фактично позбавлена права щодо отримання субсидії на оплату комунальних послуг, чим об'єктивно порушуються її права, тому вона змушена звертатись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові відправлення, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом АВІ №434395, зареєстрованого в реєстрі за №602 державним нотаріусом Новопсковського нотаріального округу та зареєстрованого в Новопсковському районному бюро технічної інвентаризації 28.04.2000 року в реєстровій книзі під №5/592, належить будинок [ADDRESS]. Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 19 квітня 2007 року Єнакієвським МВ ГУМВС України в Донецькій області, громадянка [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з інформації, наданої адресно-довідковим підрозділом УДМС Луганської області, відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку позивача з 16.05.2013 року. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину) будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з довідки № 592 від 29 липня 2016 року виданої виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області та акту підтвердження не проживання, відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає з лютого 2016 року. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки, відповідач в спірному будинку не проживає з лютого 2016 року, то він втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS], так як відсутній за зазначеною адресою. Таким чином, враховуючи намір позивача щодо усунення перешкод у здійсненні нею права розпоряджатися своїм майном, а також те, що відповідач відсутній за вищевказаною адресою, суд вважає відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.п.3,4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. З урахуванням вимог позивача, який просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] суд, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved