Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з нею та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Позов обґрунтовує тим, що проживала з відповідачем у цивільному шлюбі. В період спального проживання [INFO] у них народився син - [PERSON] , батьком якого є відповідач. Після народження сина у них постійно виникали сварки, відповідач перестав зважати на інтереси родини і в лютому 2019 року, під час останнього скандалу, відповідач вдарив її у вона виїхала проживати до батьків. Відповідно до судового наказу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.04.2019 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і станом на липень 2020 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 15 110 грн. Наприкінці грудня 2019 року відповідач виїхав на роботу в Польщу.У його відсутності мати відповідача за його дорученням звернулася в службу по справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького із заявою про визначення порядку участі у вихованні й спілкуванні із сином [PERSON] , [INFO] . Комісія 18.03.2020 року прийняла рішення про порядок участі у вихованні й спілкуванні відповідача із сином, визначивши «щосуботи та щонеділі з 9 годин до 15 годин у присутності матері дитини», що підтверджується зазначеним висновком комісії від 18.03.2020 року. На даний час існує необхідність щодо визначення місця проживання дитини з нею, а тому посилаючись на зазначені обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 16.09.2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній за правилами загального позовного провадження. 03.12.2020 року відповідачем подано зустрічний позов, в якому відповідач просить зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у вихованні та вільному спілкування з малолітнім сином та визначити йому спосіб участі у вихованні та спілкування з сином шляхом побачень у відсутності матері кожної суботи та неділі з 09.00 до 20.00 і стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. Ухвалою суду від 23.12.2020 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. 11.01.2021 року відповідачем за зустрічним позовом подано відзив на зустрічний позов, в якому остання просила відмовити у його задоволенні у зв`язку з його безпідставністю, необґрунтованістю та недоведеністю належними та достатніми доказами. Вказала, що нею не чиняться жодні перешкоди у спілкуванні батька з сином, а порядок участі визначено органом опіки і піклування. 27.01.2021 року позивачем за зустрічним позовом подано відповідь на відзив. Ухвалою суду від 09.03.2021 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до розгляду по суті. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові, просили позов задовольнити. Позивач пояснила, що на даний час вона та відповідач досягають згоди у вирішенні даного питання, але потрібно враховувати вік та емоційний стан дитини. Вона жодним чином не заперечує проти спілкування відповідача з сином, але на даний час дитині потрібно звинути до його присутності. Вона та відповідач вирішувати дане питання будуть разом, щодо порядку зустрічей, то підтримує висновок опіки. Відповідач та його представник не заперечували проти визначення місця проживання дитини з матір`ю. Відповідач пояснив, що відносини з позивачем налагоджуються, він має змогу зустрічатись з дитиною, дійсно є проблеми у його спілкування з сином, але він має намір вирішувати ці питання за погодженням з матір`ю дитини. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що враховуючи вік дитини підтримує висновок органу опіки, так як на даний час такий висновок в найбільшій мірі відповідає інтересам дитини. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов - частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до наказу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.04.2019 року у справі № 404/2822/19 з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні станом н 31.03.2021 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 362,98 грн. Між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , при цьому, в судовому засіданні встановлено, що хлопчик мешкає разом з матір`ю - [PERSON] і на даний час відповідач не заперечує проти проживання дитини з матір`ю. Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] , складеного Кропивницьким міським центром соціальних служб сім`ї, дітей та молоді, проблемні стосунки між батьками мають негативний вплив на емоційний стан дитини [PERSON] . Відповідно до висновку оцінки потреб [PERSON] , складеного Кропивницьким міським центром соціальних служб сім`ї, дітей та молоді, складних життєвих обставин не виявлено. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 року, параграф 78). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон протии Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцепроживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцепроживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, визначений постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». Відповідно до п.3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України, органами опіки та піклування є, зокрема, виконавчі органи міських рад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Крім того, відповідно до пункту 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання згідно з додатком 9. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Згідно з п.п.1, 3 Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, комісія з питань захисту прав дитини є консультативно-дорадчим органом, що утворюється головою районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради. Основними завданнями комісії є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток. Комісія відповідно до покладених на неї завдань розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, зокрема, вирішення спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини. Основною організаційною формою діяльності комісії є її засідання, які проводяться у разі потреби, але не рідше ніж один раз на місяць. До участі у засіданнях комісії можуть запрошуватися представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які беруть безпосередню участь у вирішенні долі конкретної дитини, з правом дорадчого голосу. Комісія у межах своєї компетенції приймає рішення, організовує їх виконання (п.п.4, 8, 9 Типового положення). Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною, служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. При цьому, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо місця проживання дитини, - обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виконавчий комітет, Міської ради міста Кропивницького надав висновок від 17.03.2020 року № 1502/49-05-24 про доцільність визначення [PERSON] наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , а саме: щосуботи, щонеділі з 09.00 до 15.00 у присутності матері дитини [PERSON] . Представником Служби у справах дітей підтримано в судовому засіданні такий порядок. Суд, в свою чергу, також погоджується з зазначеним висновком органу опіки та піклування, вважає його обгрунтованим та таким, що не суперечить інтересам малолітньої дитини, враховуючи вік дитини. Суд вважає, що суттєве значення має ставлення батьків до дитини та дитини до своїх батьків, характеристика середовища, в якому існує дитина, проживаючи з одним з батьків, емоційний стан дитини після спілкування з тим із батьків, хто проживає окремо від дитини. При цьому, з огляду на наявні у справі докази, судом відзначається, що матір`ю малолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] створені належні умови проживання для дитини, сторони почали налагоджувати свої стосунки для належного догляду та спілкування з дитиною. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Таким чином, з досягненням 10-річного віку у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і злагоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком та зрілістю. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган в порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Оскільки на даний час між батьками малолітньої дитини досягається згода щодо участі батька у спілкуванні з дитиною та її (дитини) виховання, то наявні підстави щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку. З огляду на викладене вище, суд вважає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною її батька, який проживає окремо від дитини, необхідно враховувати передусім інтереси дитини, вік дитини, при цьому відсутність взаєморозуміння між її батьками, не повинні бути пріоритетом у вирішенні питання про участь кожного з них у вихованні дитини. Судом також відзначається, що позивач за зустрічним позовом, будучи батьком дитини, прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком, а враховуючи безумовну любов до дитини та потяг до спілкування з нею, бажання приймати безпосередню участь у вихованні сина, суд вважає, що спілкування дитини з батьком буде повною мірою відповідати інтересам дитини, його гармонійного розвитку та виховання. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини, а тому суд частково задовольняє зустрічний позов [PERSON] та погоджується з висновком служби у справа дітей. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати, понесені сторонами, за їх рахунок.

Outcome: partial