Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернулась\~до Дзержинського\~районного суду\~міста Харкова\~з позовом\~до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі, виселення, стягнення сум. У подальшому позивач відмовилась від позовних вимог до [PERSON] В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 2010 року відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації. Таким чином, з 2010 року відповідач взагалі не проживає в квартирі, де вона зареєстрована. При цьому позивачка постійно проживають в квартирі за адресою: м. Харків вул. Клочківська б. 201 кв. 100, самостійно утримує квартиру, сплачує житлово-комунальні платежі. Відповідач участі у витратах не приймає, квартирою не цікавиться. Реєстрація місця проживання відповідача у даній квартирі призводить до нарахування додаткових комунальних платежів (за гарячу та холодну воду, каналізацію, газ). У судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання зявилась, не заперечувала проти вказаного позову. Надала до суду заяву, а також зазначила, що мешкає в селищі Вільшани Дергачівського району Харківської області. Судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS]. Вказана квартира приватизована. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 листопада 2006 року власницею вказаною квартири є [PERSON]. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 01 березня 2017 року № 8 у вказаній квартирі зареєстрована крім неї [PERSON] та [PERSON] Крім того до справи додано заяву [PERSON], яка не заперечує проти позовних вимог, щодо визнання її такою, що втратила право користування вказаною житловою площею. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилаються позивачі, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Відповідно до ст.6 Житлового кодексу УРСР житлове приміщення надається наймачу та членам його сімї для постійного в ньому проживання, тобто для використання його за цільовим призначенням (задоволення своїх потреб та розпорядження ним у відповідних межах), а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях або використовується не за призначенням, збереження за відсутньою особою права користування таким житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права. За ст. 9 Житлового кодексу УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Судом встановлено, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2010 року по даний час, будь-яким чином вказаним жилим приміщенням не цікавиться, житлово-комунальні послуги не сплачує, при цьому не було внесено зміни в його адресну реєстрацію. За ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. За Правовими позиціями Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право) від 26.05.2001 р сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням, так і для відмови в цьому. Відповідач [PERSON] не користується своєю житловою площею багато років, що призводить до виникнення у позивача додаткових витрат у вигляді нарахувань за комунальні послуги та не дає їм можливості реалізувати свої права на приватизацію житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Так, за ч.2 ст.8 вказаного Закону передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. У звязку із викладеним постійна відсутність особи, яка зареєстрована за даною адресою, не дає змоги іншим повнолітнім членам сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі, використати свої права на отримання житлового приміщення у спільну сумісну або часткову власність. За ст. 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За ст. 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При цьому відповідачем не доведено та не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що він не проживає за місцем реєстрації з поважних причин. На підставі ст.ст. 405 ЦК України, ст. 9,156 ЖК України,

Outcome: approved