Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач звернувся суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, скоєним працівниками правоохоронних органів під час виконання ними своїх службових обовязків та в звязку із незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що працівники поліції та прокуратури скоїли відносно нього службові злочини, сфальсифікували кримінальну справу, чим заподіяли йому моральну та матеріальну шкоду на загальну суму 400000,0 грн. Заподіяння матеріальної шкоди полягає в упущеній вигоді, так як позивач під час перебування під слідством, судом, відбування покарання, не може заробляти на життя; витрат власних заощаджень для придбавання продуктів харчування, засобів гігієни, інших речей та медикаментів; витрат членів родини на продукти харчування, посилки та бандеролі, всього на 20000,0 грн. Матеріальний еквівалент моральної шкоди, яку позивач просить стягнути, складає 20000,0 грн. Позивач у судове засідання не зявився, так як утримується в установі по виконанню покарань. Про місце, день та час розгляду справи був повідомлений відповідно до ч. 6, ст. 76 ЦПК України, якою передбачено, що особа, яка бере участь у справі, перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються їй під розписку адміністрацією місця утримання особи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цієї особи до суду. Позивачу, відповідно до ч. 4, ст. 10 ЦПК України були розяснені ст.ст. 27, 31 ЦПК України, відповідно до яких позивач має право подати до суду письмову заяву про підтримання заявленого позову в тому разі, якщо він підтримуєте свої позовні вимоги. У разі ненадходження такої заяви до суду, відповідно до ч. 3, ст. 169 ЦПК України, позовну заяву суд залишає без розгляду. Позивач подав до суду заяву про те, що ним підтримуються позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.06.2017 р. проведення судового засідання 02.08.2017 р. було призначене в режимі відеоконференції, але, в звязку з технічною неможливістю провести судове засідання в режимі відеоконференції в Світловодському міськрайонному суду Кіровоградської області, а також враховуючи те, що від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог, справа розглядається за даною явкою, на підставі наданих сторонами доказів. Від відповідачів, представника Кіровоградського ГУНП та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Інші відповідачі про день, час та розгляду справи були повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. Представник прокуратури Кіровоградської області проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить в задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 15.01.2015 р. по справі № 399/10/14, позивача було визнано винним в скоєнні злочинів, відповідальність за які передбачено ч. 2, ст. 125; ч. 1, ст. 121 КК України та засуджено відповідно до ч. 1, ст. 70 КК України до кримінального покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. Ухвалами Апеляційного суду Кіровоградської області від 25.06.2015 р. та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.10.2016 р., вирок суду І-ї інстанції був залишений без змін. Встановлені обставини підтверджуються копіями рішень судів відповідних інстанцій у кримінальному провадженні. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 55, 56 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа має право на відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Однак, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, позивач не надав суду таких доказів. Крім того, матеріалами справи не підтверджено винесення відносно відповідачів, посадових осіб правоохоронних органів, будь-яких рішень щодо скоєння ними відносно позивача злочину, під час розслідування кримінальної справи. У відповідності до ч. 1, ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вороком суд. Позивачем, на обґрунтування своїх позовних вимог та обставин, викладених у позовній заяві, не було надано суду жодного доказу, а тому ствердження позивача, що посадовими особами правоохоронних органів був скоєний злочин, в результаті якого позивача було безпідставно притягнуто до кримінальної відповідальності, чим було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, є безпідставним та необґрунтованим. Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та не ґрунтуються на законі, а тому у задоволенні позову повинно бути відмовлено, судові витрати повинні бути віднесені за рахунок держави.

Outcome: dismissed