Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогами, які в подальшому уточнила, та просила встановити юридичний факт проживання її як дружини та відповідача як чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 13 вересня 2005 року по 02 серпня 2006 року. Просила визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та провести розподіл цієї нерухомості згідно з варіантом № 2 висновку експертів № С-225 від 23.06.2017 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, виділивши в натурі позивачу [PERSON] житлову кімнату 4-1 площею 17,1 кв.м вартістю 110774 гривень, коридор 4-3 площею 8,4 кв.м вартістю 54415 гривень, кухню 4-4 площею 10,7 к.м вартістю 69315 гривень, санвузол 4-5 площею 5,3 кв.м вартістю 34333 гривень, а всього загальною вартістю 268837 гривень визнавши за [PERSON] право власності на 17/25 частки квартири [ADDRESS]; виділити в натурі [PERSON] житлову кімнату 4-2 площею 19,7 кв.м вартістю 127617 гривень визнавши за [PERSON] право власності на 8/25 частки вказаної нерухомості; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за переплачену частку в зазначеній нерухомості в розмірі 70610 гривень. Зобов'язати [PERSON] закласти дверний отвір між кімнатами літ. 4-2 та літ. 4-1 прибудувати прибудову площею не менше 10,3 кв.м для влаштування кухні, санвузлу та тамбуру; зобов'язати [PERSON] та [PERSON] своїми силами та за власні кошти виконати облаштування автономних систем опалення, газопостачання, водопостачання, каналізації та електропостачання, замовивши проектну документацію у відповідних організаціях та узгодивши її в установленому порядку. Визнати за позивачем [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в цілому, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини дійсної ринкової вартості цієї квартири, що становить 46412 гривень. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину ринкової вартості семи автомобілів та трактора колісного, що становить 276504,30 гривень, визнавши за [PERSON] право власності на трактор колісний МТЗ, 1989 року випуску державний номерний знак [NUMBER] - в цілому; власник семи автомобілів зареєстрований на момент розподілу [PERSON] в цілому. Шляхом взаємозаліку сум, що підлягають стягненню внаслідок поділу подружнього майна з позивача на користь відповідача 116752 гривень та стягненню з відповідача на користь позивача 276504,30 гривень, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 159752,30 гривень. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати: судовий збір в розмірі 5759,93 гривень, 12240 гривень по оплаті судової будівельно-технічної експертизи, 5616 гривень по оплаті судової автотоварознавчої експертизи, всього на загальну суму 23615, 93 гривень. Шляхом взаємозаліку сум остаточно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 183368,23 гривень (159752,30 гривень + 23616,93 гривень). Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила задовольнити з підстав вказаних в додатковій позовній заяві. Відповідач та його представник заперечили вимоги позову та пояснили, що сторони двічі реєстрували шлюб, в 2016 році шлюб між сторонами було розірвано остаточно. Позивачем заявлено вимогу про встановлення факту проживання однією сім'єю за період з 13.09.2005 року по 02.08.2006 року, яка заперечується відповідачем з огляду на те, що у вказаний період сторони однією сім'єю не проживали, вказане підтверджується показаннями свідків допитаних судом. Спірна квартира розташована [ADDRESS] придбана відповідачем за кошти які надала йому його мати, крім того квартира придбана не в період перебування сторін в шлюбі. Спірна квартира розташована по [ADDRESS] не може бути поділена між сторонами способом на який вказує позивач зважаючи на те, що всупереч вимог чинного законодавства [PERSON] заздалегідь не були внесені кошти, які відповідають вартості 1/2 частини будинку на депозитний рахунок суду. Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вартості 1/2 частини транспортних засобів також заперечуються відповідачем зважаючи на те, що позивачем не було внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/2 частини вказаних транспортних засобів, а також відповідач просив врахувати той факт, що автомобілі тільки рахуються зареєстрованими за ним, а фактично автомобілі ним купувались, а потім продавались за дорученням, тобто вони є реалізованими ще в період перебування в шлюбі і розподілу не підлягають. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з позивачкою відповідач не мирив, вони не дуже добре жили в зв'язку з чим він придбав собі окреме житло, а саме квартиру в [ADDRESS]. Він особисто надавав в борг [PERSON] 4000 гривень на купівлю квартири, які [PERSON] повернув йому протягом декількох місяців. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір'ю відповідача та надавала кошти в розмірі 4000 гривень сину на купівлю квартири в [ADDRESS]. При цьому пояснила, що позивач участі в купівлі вказаної квартири не брала, коштів не надавала, син купив цю квартиру для окремого проживання від позивача. Вона як мати, допомагала [PERSON], а саме зареєструвала в своєму житлі продавця квартири і він проживав в неї до самої смерті, таким чином вона знизила вартість квартири яку купував її син. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сторони перебували в шлюбі, відповідач часто зраджував позивачку і з цих підстав остання ініціювала розірвання шлюбу, їй також відомо, що вони купували квартиру в м. Ніжині. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сторони одружилися в 1987 році, в них п'ятеро дітей, вони жили разом до розлучення в 2015 році. Причиною розірвання шлюбу між ними стала зрада відповідача. Їй від позивача відомо, що сторони придбали кімнату на вокзалі в м. Ніжині й робили там ремонт, особисто вона там не була. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сином сторін та те, що його батьки жили увесь час разом, про те, що вони розлучались він не знав. В батька була своя кімната в будинку в якому вони проживали. Йому відомо, що батьки придбали занедбану квартиру в якій робили ремонт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає сім'ю сторін так як разом з ними відвідує Євангелістську церкву. Сторони розлучались, а потім знову зареєстрували шлюб. Все майно вони наживали в шлюбі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що допомагав відповідачу знайти квартиру для проживання. Так йому відомо, що мати [PERSON] погасила борги продавця квартири [PERSON] за комунальні послуги та прописала й поселила його в себе в с. Богданівка, а [PERSON] придбав в нього квартиру в [ADDRESS], 13, так як був розлучений і йому потрібне було житло. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає, що сторони перебували в шлюбі. Йому відомо, що в 2005 році [PERSON] підшукував для себе окреме житло. Він допомагав [PERSON] ремонтувати його квартиру. Він позичав відповідачу кошти на придбання п'яти автомобілів, які були завезені для нього із-за кордону для перепродажу. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно із вимогами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Вирішуючи вимогу про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 13 вересня 2005 року по 02 серпня 2006 року суд зважає на пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які заперечили спільне проживання сторін як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період вказаний позивачем, натомість пояснили, що відповідач в згаданий період проживав окремо для чого за власні кошти та кошти своєї матері, придбав собі квартиру в [ADDRESS], допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили відомий факт перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, ведення спільного господарства та проживання як чоловіка й дружини в період з 13 вересня 2005 року по 02 серпня 2006 року не підтвердили, до пояснень свідка [PERSON] суд ставиться критично зважаючи на те, що він є сином сторін і має прихильність до матері. Зі змісту рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами від 10.08.2005 року (копія на а.с. 18) вбачається, що на момент розірвання шлюбу - 10.08.2005 року, сімейні відносини між сторонами були припинені, чого не заперечувала [PERSON]; як пояснив суду [PERSON] на протязі 4-х місяців вони разом не проживають, що підтверджує потребу [PERSON] в іншому житлі для окремого проживання. З огляду на викладене вимоги позову про встановлення юридичного факту проживання позивача як дружини та відповідача, як чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 13 вересня 2005 року по 02 серпня 2006 року, задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що сторони двічі перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.01.1987 року (копія свідоцтва про укладення шлюбу на а.с. 15). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10.08.2005 року шлюб між сторонами розірвано (копія на а.с. 18) та з 02.08.2006 року (копія свідоцтва про шлюб на а.с. 19). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09.06.2016 року шлюб між сторонами розірвано (копія на а.с. 20-21). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно п. 22 вищевказаної постанови Пленуму вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як встановлено судом та підтверджується довідкою Територіального сервісного центру 7443 Регіонального сервісного центру в Чернігівській області від 14.06.2016 року № 8/7-845 (а.с. 60) за [PERSON] за час перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] зареєстровані наступні транспортні засоби: - автомобіль марки BMW ALPINA 525, 1986 року випуску з д.н.з. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 20.01.2001 року; - автомобіль марки IVECO TURBO DAILY, 1997 року випуску, д.н.з. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 23.11.2006 року; - автомобіль марки OPEL FRONTERA, 1993 року випуску, д.н.з. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 08.08.2008 року; - автомобіль марки VOLKSWAGEN Т 4, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 20.07.2012 року; - автомобіль марки ГАЗ 21 Р, 1965 року випуску, д.н.з. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 30.11.2000 року; - автомобіль марки ГАЗ 2705 1999 року випуску, д.н.з. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 23.11.2006 року; - автомобіль марки ГАЗ 322132-224-СПГ, 2002 року випуску, д.н.з. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 20.11.2009 року. Згідно довідки державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 22.11.2016 року з додатками (а.с. 62-64) за [PERSON] зареєстрований трактор колісний МТЗ-82, 1989 року випуску, д.н.з. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 21.10.2011 року, тобто в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. В матеріалах справи мається висновок судової автотоварознавчої експертизи № С-257 складений 30 червня 2017 року (а.с. 124-131), яким підтверджується, що ринкова вартість 1/2 частини транспортних засобів становить: автомобіля марки BMW ALPINA 525, 1986 року випуску д.н.з. - [NUMBER] - 27135,75 гривень, автомобіля марки IVECO TURBO DAILY, 1997 року випуску д.н.з. [NUMBER] - 38470,20 гривень, автомобіля марки OPEL FRONTERA, 1993 року випуску д.н.з. [NUMBER] - 46496,95 гривень, автомобіля марки VOLKSWAGEN Т 4, 2003 року випуску д.н.з. [NUMBER] - 79239,30 гривень, автомобіля марки ГАЗ 21 Р, 1965 року випуску, д.н.з. [NUMBER] - 7485 гривень, автомобіля марки ГАЗ 2705 1999 року випуску, д.н.з. [NUMBER] - 10830,05 гривень, автомобіля марки ГАЗ 322132-224-СПГ, 2002 року випуску, д.н.з. [NUMBER] - 25477,05 гривень, трактора колісного МТЗ-82, 1989 року випуску, д.н.з. [NUMBER] - 41370 гривень. Оскільки спірні відносини між сторонами виникли з приводу розподілу транспортних засобів придбаних до 01 січня 2004 року (дата набрання чинності ЦК України та СК України), тому порядок набуття спільного майна та його правовий режим у даному випадку визначається за нормами КпШС України (в редакції 1969 року). Так, згідно положень ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Пунктом 9 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року (чинній станом на час придбання спірних транспортних засобів) роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Враховуючи вимоги позивача в частині розподілу транспортних засобів, суд приходить до висновку, що вказані вимоги підлягають задоволенню з огляду на те, що всі транспортні засоби придбані під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, заперечення відповідача з приводу відчуження транспортних засобів під час шлюбу не знайшли свого підтвердження та спростовуються довідками про реєстрацію автомобілів за відповідачем та трактора за позивачем. Отже, суд приходить до висновку про можливість залишення автомобілів відповідачу, припинення права власності на трактор позивачки, визнання права власності на трактор за відповідачем та стягнення з нього в рахунок відшкодування вартості 1/2 частини спірних транспортних засобів, оцінених експертом - 276504,30 гривень, на користь позивача. З приводу розподілу нерухомого майна суд приходить до наступних висновків. З копії договору купівлі-продажу (а.с. 58) вбачається, що 16.11.2005 року [PERSON] придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру вцілому зареєстровано за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (копія на а.с. 53). Згідно ст. 67 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя (ч. 1 ст. 36 СК України). На час набуття спірної квартири сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували, факт їх спільного проживання як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи. З огляду на вказане квартира [ADDRESS] не є об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та розподілу між ними не підлягає. З приводу заявлених вимог про визнання за позивачем [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] в цілому, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації в розмірі 1/2 частини дійсної ринкової вартості цієї квартири, що становить 46412 гривень суд приходить до висновку, що вказані вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як роз'яснено в постанові Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно ч.4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як встановлено судом заявляючи вказану вимогу позивач не внесла грошову компенсацію вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] на депозитний рахунок суду, відповідач згоду на отримання компенсації за належну йому частку в будинку не надав. З огляду на викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість автотоварознавчої експертизи в розмірі 5616 гривень. Зважаючи, на те, що судом відмовлено в задоволенні вимог про розподіл нерухомого майна витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи розподілу між сторонами не підлягають. З огляду на те, що позивач є учасником АТО, а відповідач інвалідом ІІ групи, тобто обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору пропорційно задоволеним вимогам, відсутні, так як судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави.

Outcome: partial