Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою в якій просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 104732 гривень 79 копійок. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Позивач зазначає, 03 червня 2017 року приблизно о 04 годині 30 хвилин за адресою - м. Київ, вул.. Данькевича, 16 сталось займання автомобіля Mercedes - Benz, державний номерний знак [NUMBER] , який належить відповідачу [PERSON] внаслідок даної пожежі був пошкоджений автомобіль Toyota Rav4, державний номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу. Згідно висновків пожежно - технічної експертизи № 14-441 від 13 квітня 2018 року: осередок пожежі знаходився в автомобілі Mercedes - Benz, державний номерний знак [NUMBER] ; причиною виникнення пожежі є займання горючих матеріалів (гумові патрубки, шланги, ізоляція проводів, пластикових елементів корпусу блоку фари, тощо) у результаті виникнення короткого замикання електричних проводів електромережі автомобіля. Згідно висновків судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № 11-1/345 від 06 липня 2017 року, яка проводилась в рамках кримінального провадження № 12017100030007165 було встановлено, що на наданих на дослідження зразках обвуглених речовин слідів нафтопродуктів і пально - мастильних матеріалів не виявлено, у межах чутливості використаних методів дослідження. Згідно звіту про визначення матеріального збитку позивачу, як власнику автомобіля Toyota Rav4, державний номерний знак [NUMBER] було нанесено матеріальний збиток в розмірі 104732,79 гривень. Обґрунтовуючи вимоги позивач посилався на вимоги ст.. 1166, 1167 ЦПК України. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 27 березня 2019 року до суду надійшов відзив на заявлений позов. Відповідно до відзиву відповідач заперечував проти задоволення вимог позову в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Додатково зауважив про відсутність його вини в пожежі та зазначив, що жодних змін до конструкції автомобіля він не вносив, 02 червня 2017 року о 19.27 годині приїхав на стоянку автомобілів по вул.. Данькевича, 16 м. Києві та залишив там автомобіль. Про пожежу йому повідомили телефоном о 04.40 годин. Саме за його заявою було зареєстровано кримінальне провадження № 12017100030007165 від 03..06.2017 року за ст.. 194 ч.2 КК України. Також, відповідач наголошує, що він не є винуватцем пожежі і відповідати за завдані збитки має виробник автомобіля. Протягом судового розгляду справи представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі. Представник відповідача, відповідач проти задоволення вимог позову заперечували посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України). Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. [PERSON] є власником автомобіля Toyota Rav4, державний номерний знак [NUMBER] . [PERSON] . є власником автомобіля Mercedes - Benz, державний номерний знак [NUMBER] . 03 червня 2017 року приблизно о 04 годині 30 хвилин за адресою - м. Київ, вул.. Данькевича, 16 сталась пожежа, в наслідок якої крім інших автомобілів були пошкоджені автомобілі Toyota Rav4, державний номерний знак [NUMBER] та Mercedes - Benz, державний номерний знак [NUMBER] . 03 червня 2017 року за заявою відповідача було зареєстровано кримінальне провадження № 12017100030007165 за ч.2 ст. 194 КК України. В межах досудового розслідування кримінального провадження № 12017100030007165 було проведено експертизу, відповідно до висновків якої осередок пожежі знаходився в автомобілі Mercedes - Benz, державний номерний знак [NUMBER] , а саме в зоні, яка включає: праву частину моторного відсіку, праву частину переднього бамперу, місце розміщення правого блоку фари. Причиною виникнення пожежі є займання горючих матеріалів (гумові патрубки, шланги, ізоляція проводів, пластикових елементів корпусу блоку фари, тощо) у результаті виникнення короткого замикання електричних проводів електромережі автомобіля. В межах досудового розслідування кримінального провадження № 12017100030007165 було проведено експертизу, відповідно до висновків якої № 11-1/345 на наданих на дослідження зразках обвуглених речовин слідів нафтопродуктів і пально - мастильних матеріалів не виявлено, у межах чутливості використаних методів дослідження. Відповідно до звіту головного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Деснянського РУГУ ДСНС України в м. Києві найбільш ймовірною причиною пожежі є виникнення аварійного режиму роботи електроніки автомобіля Mercedes - Benz, державний номерний знак [NUMBER] внаслідок технічної несправності вузлів чи агрегатів автомобіля. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу - автомобіля Toyota Rav4, державний номерний знак [NUMBER] від 03 червня 2017 року збиток склав 104732 гривні 79 копійок. Висновок вкладено суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] . На виконання ухвали суду про витребування доказів Mercedes - Benz автомобільний дім України Офіційний дилер Даймлер АГ надав акти виконаних робіт з технічного обслуговування (ремонту) автомобіля Mercedes - Benz, державний номерний знак [NUMBER] за 12.05.2015 року, 05.09.15 року, 12.08.2016 року, 07.09.2016 року, 21.09.2016 року, 22.11.2016 року. За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Визначена у вказаній нормі ЦК України відповідальність є деліктною та передбачає наявність певних, передбачених законом умов, а саме наявність складу правопорушення, що включає в себе: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди; вина заподіювача шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно із роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як встановлено за даними проведених експертних досліджень, ймовірними причинами пожежіє займання горючих матеріалів (гумові патрубки, шланги, ізоляція проводів, пластикових елементів корпусу блоку фари, тощо) у результаті виникнення короткого замикання електричних проводів електромережі автомобіля. Кримінальне провадження, як зазначають сторони за фактом виникнення пожежі не завершено. З огляду на викладене, убачається, що у позивача відсутні правові підстави для покладення на відповідача деліктної (позадоговірної) відповідальності за шкоду завдану майну позивача, що була спричинена пожежею, оскільки суду не надано будь-яких доказів на підтвердження неправомірних дій/бездіяльності з боку відповідача, що спричинили виникнення пожежі. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України. За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, мас право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Зазначені положення законодавства кореспондуються також із роз`ясненнями, наданими Пленумом ВСУ судам України у п.2 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». На підставі вищевикладеного, суд констатує, що особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх прав, свобод чи інтересів. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Іншими словами, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Така особа є неналежним позивачем і у позові їй слід відмовити. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу, закріплений ст.13 ЦПК України, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує: звертатися їй до суду чи ні. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем доведено належними, достовірними та достатніми доказами порушення відповідачами його законних прав та інтересів.

Outcome: dismissed