Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач звернулась в суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 22 липня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем. В шлюбі у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем припинились. Кожен із них проживає окремо, шлюб існує формально. У зв`язку з наведеним просила розірвати шлюб з відповідачем, дітей залишити на проживання з нею. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу не визнав. Зазначив, що в інтересах сторін та дітей на даний час доцільним буде збереження шлюбу. Думку щодо вимог позову про визначення місця проживання дітей не висловив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22 липня 2005 року (а.с. 7), сторони зареєстрували шлюб 22 липня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 998. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8,9). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, разом не проживають, шлюб їх існує формально. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому такий шлюб з урахуванням приписів ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 1 ст. 161 ЦПК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Із пояснень сторін вбачається, що діти на даний час проживають з матір`ю. Відповідач проти подальшого їх проживання з позивачем не заперечував. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, малолітніх дітей, залишити на проживанні з матір`ю. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивачки задоволено повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved