Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач звернулась\~до суду\~з позовом,\~в якому\~проситьвизнати\~за нею\~право на\~приватизацію квартири\~ [ADDRESS] ,\~за відсутності\~ордера на\~житлове приміщення. В обгрунтування позовних вимог вказано, що ордер на право зайняття спірного житлового приміщення видавався родині [PERSON] , а саме батьку - [PERSON] ще в 1960 році, однак, вказана квартира за час життя батька [PERSON] - [PERSON] не була приватизована, ордер втрачено. З 19.06.2014 року [PERSON] є основним наймачем квартири, постійно проживає та зареєстрована в указаній квартирі, вносить квартирну плату та плату за комунальні послуги своєчасно та в повному обсязі, заборгованості не має. На [PERSON] відкритий особовий рахунок на квартиру та рахунки на сплату усіх комунальних послуг. У серпні 2018 року [PERSON] звернулась до Управління житлового господарства Житомирської міської ради з заявою та необхідними документам для вирішення питання приватизації займаної нею та членами її сім`ї квартири [ADDRESS] . Проте, Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради відмовлено [PERSON] у прийнятті до розгляду питання приватизації квартири у зв`язку відсутністю у заявника копії ордера на дане житлове приміщення, що є обов`язковим. Позивач зазначає, що через відмову Управління житлового господарства Житомирської міської ради передати їй у приватну власність вказаної квартири позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх конституційних та житлових прав на отримання житла з державного житлового фонду у приватну власність шляхом його приватизації. 29.03.2021 року від Управління житлового господарства Житомирської міської надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не визнає позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні. В обгрунтування заперечень представник посилався на ряд нормативно-правових актів, зокрема, на Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлового-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396. Так, оскільки у [PERSON] відсутня копія ордеру на жиле приміщення, підстави для визнання за позивачем права на приватизацію відсутні (а.с. 30-31). 30.07.2021 року віж Житомирської міської ради надійшов відзив на позовну заяву в якому, враховуючи відсутність ордера на квартиру просили відмовити в задоволенні позову. Треті особи подали заяви про розгляд справи без їх участі не заперечували щодо задоволення позову. [PERSON] , заявлено клопотання про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] подала клопотання про проведення розгляду справи за її відсутності, проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві (а.с. 35). Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] з 23.08.1975 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно довідки КП «ВЖРЕП №5» Житомирської міської ради від 06.10.2017 року №1942, квартира [ADDRESS] не приватизована, з 19.06.2014 року є основним квартиронаймачем (а.с. 9). Згідно довідки Державного архіву Житомирської області від 03.08.2018 року №К/2231, в протоколах засідань виконавчого комітету Житомирської міської ради депутатів трудящих за 1959-1961 року рішення про надання квартири [PERSON] не виявлено (а.с. 8). 16.08.2018 року Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради відмовлено у прийнятті до розгляду заяви [PERSON] про приватизацію займаного житла у зв`язку з відсутністю ордеру про надання жилої площі (а.с. 7). Довідкою № 3-556 від 08.06.2021 року підтверджено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не використали право на приватизацію державного житлового фонду у м.Житомирі ( а.с.52). Статтею 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Згідно ч. 3\~ст. 9 Житлового кодексу Української РСР\~ громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 4\~ст.\~5\~Закону України законом «Про\~приватизацію державного\~житлового фонду» \~право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього\~закону. Згідно ч. 11\~ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»\~спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно ч. 10\~ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»\~закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлового-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396 Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2\~ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4\~ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2\~ст. 2 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з п. 17 Положення № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №200/18858/16-ц. Статтею 8 конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. У п. 36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом ст. 8 конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло»\~це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі §1 ст. 8 конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме\~від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.95, п. 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 24.02.2019 у справі № 296/4642/19. Відповідно до ч. 1\~ст. 58 Житлового кодексу Української РСР\~на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тобто, за змістом вказаної норми законодавства, ордер є лише підставою для вселення у житло. Судом встановлено, що [PERSON] на законних підставах проживає та зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України, а також копією довідки від 06.10.2017 року № 1943 про реєстрацію місця проживання. Зазначені обставини не оспорюється відповідачем. Отже, враховуючи те, що позивач має намір використати своє право на приватизацію житла, але з об`єктивних причин не має ордеру про надання жилої площі, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачем права на приватизацію квартири без наявності ордера, зобов`язання відповідача прийняти від неї документів, за відсутності ордеру про надання житлової площі, на приватизацію спірної квартири та прийняти рішення у відповідності до вимог\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Підсумовуючи все вищевикладене, позов задовольняється в повному обсязі. Позивач не просил в позовній заяві стягнути судові витрати, тому питання про їх розподіл судом не вирішується.

Outcome: approved