Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Позивач звернулась в суд з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 23 січня 2010 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Сторони з січня 2020 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейно-шлюбних відносин не підтримують. Вважає, що шлюб розпався остаточно, збереження шлюбу суперечить її інтересам, примирення не бажає. Спір про поділ спільного майна подружжя відсутній. Просить розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Від відповідача надійшла заява, відповідно до якої просить розглянути справу без його участі, проти позовних вимог не заперечує, просить не надавати строк для примирення. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначив про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 23 січня 2010 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №20, між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, примирення не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, спір про поділ спільного майна зараз відсутній, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають зі ст. ст. 24, 55, 56, 110, 112 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як видно зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи надані письмові докази, наведені правові норми, з`ясувавши обставини справи, а також враховуючи, що відповідач визнає позов, подальше збереження шлюбу протирічить інтересам сторін, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, нормою ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 50 % сплаченого ним судового збору, що становить 420,40 грн, а інші 50 %, що становить 420,40 грн. - слід повернути позивачу з державного бюджету України.

Outcome: approved