Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: належній [PERSON] на праві приватної власності 7/10 частин будинку № 3 по вул. Коротка в м. Вінниці. Судом встановлено, що позивач є власником 7/10 часток вказаного будинку, власником решти 3/10 часток є [PERSON] Відповідач по справі [PERSON] є рідним братом позивачки та зареєстрований у її будинку. Однак з 1999 року виїхав з нього та з того часу у ньому не проживає. З часу вибуття з будинку відповідач ним не цікавиться, своїх речей в ньому не зберігає, участі в утриманні даного житлового приміщення і в оплаті комунальних платежів не приймає. Всі обов'язки по утриманню даного житла позивач несе самостійно. Реєстрація відповідача створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним майном. Вищевикладене стало підставою звернення позивача до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у ньому просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився про причини неявки до суду не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою позивача. Відповідач не живе в будинку [PERSON] більше пятнадцяти років, з того часу вона його не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] не проживає в будинку позивача з 1998 року. Також вказала, що майна відповідача в будинку [PERSON] не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що також являється сусідкою позивача. Після свого одруження [PERSON] виїхав з будинку [PERSON] та з того часу в ньому не проживає. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 7/10 часток в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 3 по вул. Коротка в м. Вінниці (на 4-5 а.с.). Як вбачається зі слів позивача та третьої особи власником 3/10 часток даного будинковолодіння є [PERSON] В даному будинку зареєстрований брат позивача - [PERSON] (на 6, 17 а.с.). Згідно акта від 10.08.2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою м Вінниця, вул. Коротка, 3, однак з лютого 1999 року у ньому не проживає (на 7 а.с.). Поясненнями учасників справи та показами свідків підтверджуються ті обставини, що відповідач не проживає в спірному будинку більше пятнадцяти років. Відповідач будь-яких витрат по утриманню будинку та оплаті комунальних послуг не несе. Разом з тим його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй майном. Позивач зверталась до відповідача з листом з проханням знятися з реєстрації. Однак [PERSON] жодним чином на нього не відреагував (на 8, 9 а.с.). Правовідносини, що виникли між сторонами, відповідають житловим, тому при вирішенні спору суд застосовує норми Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України щодо права особи вимагати усунення перешкод в користуванні своєю власністю. Згідно із ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача, як власника порушуються, та враховуючи ту обставину, що відповідач не проживає у частині будинку яка належить позивачеві більше пятнадцяти років, між сторонами не існує домовленості про збереження за відповідачем права колристування житлом більше ніж в передбачений законом термін. Тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача 1504,80 грн понесених судових витрат. На підставі викладеного й

Outcome: approved