Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування вимог вказано, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстровано місце проживання відповідача, який є братом позивача, однак він не поживає у будинку з 2013 року, у будинку відсутні його речі. Відповідач проживає та працює у Російській Федерації, створив там сім`ю, можливості приїхати до України не має. Позивач перешкод у користуванні житлом відповідачу не чинить. Відповідач житлом не користується, житло не утримує, а його реєстрація у належному позивачу будинку порушує її права як власника будинку на вільне розпорядження своїм майном. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.06.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач не скористався своїми процесуальними правами та відзив на позов не подав. 16.09.2021 поштою до суду надійшла заява відповідача, у якій він вказав, що позов визнає та проти його задоволення позову не заперечує. Розгляд справи просить проводити без його участі, оскільки зважаючи на віддаленість його місця проживання, явка до суду є утруднено. До заяви долучив копію паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] . У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи зазначене, приписи ст. 206, 207 ЦПК України, встановивши, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача чи третіх осіб, а також те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе завершити розгляд справи у підготовчому засіданні, за відсутності відповідача та з урахуванням визнання останнім позовних вимог у справі. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить 34/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копіями договору дарування частини житлового будинку від 11.09.2019, договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 11.09.2019 та копіює свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.11.1992 (а.с. 10-17, 23-24). Згідно з копією будинкової книги на будинок будинку [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] (а.с. 18-22). Відповідно до змісту акту, який складений уповноваженими особами ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» 27.04.2021, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з 2013 року по теперішній час, що встановлено з пояснень свідків (сусідів) [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Статті 15 та 16 ЦК України передбачають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями цієї статті. Положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст.405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. На підставі викладеного, встановивши, що відповідач не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , позов визнав, позивач є власником будинку, вважає, що її права порушуються та вимагає усунення такого порушення, а тому заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах законодавства та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, у сумі 454,00 грн. Щодо судового збору в іншій частині (50%, 454,00 грн), судові витрати по справі покладаються на відповідача.

Outcome: approved