Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, від яких сторони мають малолітню дитину, доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, наприкінці 2016 року відповідач не проявляє батьківської турботи до дочки, не піклується про неї, не приймає участь у її вихованні та утриманні. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не виявляє інтересу до долі дитини просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.11.2020 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26.11.2020 відрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16.02.2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31.05.2021 року вирішено питання про проведення заочного розгляду цивільної справи. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31.05.2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи службу у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської радинадала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суду надано висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради. Вирішення справи залишила на розсуд суду. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради надав клопотання про розгляд справи без її участі.Вирішення справи залишила на розсуд суду. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.08.2016 року, актовий запис № 1534 [PERSON] народилась [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки №21 від 17.10.2020 року ЖСК та акту № 26 від 17.10.2020 року ЖСК «Жовтневий-138» [PERSON] разом з донькою [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини у виховані дитини участі не приймає, в родині не мешкає. Згідно інформації КДНЗ «Ясла-садочок № 153 «Черемушка» Маріупольської міської ради від 19.10.2020 року [PERSON] відвідує дитячий заклад з 04.11.2019 року. Дитину виховує матір [PERSON] , батько дитину не приводить і не забирає, батьківські збори не відвідує. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.01.2021 року вбачається, що 23.01.2021 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №20, прізвище дружини після укладання шлюбу змінено з [PERSON] на [PERSON] . Згідно висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 01.1.-01-23-116 від 12.05.2021 року вбачється, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з виховання, утримання малолітньої доньки. Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенського району Полтавської області надала письмові пояснення по справі, з яких вбачається, що підстави для прийняття висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у служби відсутні, оскільки з метою обстеження умов проживання та з`ясування позиції [PERSON] комісією у складі спеціалістів служби у справах дітей, фахівця із соціальної роботи Лубенського міського центру соціальних служб було здійснено виїзд за адресою місця реєстрації відповідача, а саме: [ADDRESS] , проте за вказаною адресою з 2008 року проживає [PERSON] , яка [PERSON] не пам`ятає, його місцезнаходження їй не відомо. Також з метою захисту прав та інтересів дитини службою підготовлено клопотання до Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області щодо встановлення місцезнаходження [PERSON] . Згідно відповіді Лубенського районного відділу поліції від 19.08.2021 року вбачається, що за результатами проведених заходів, місце перебування [PERSON] на території м.Лубни та Лубенського району не встановлено. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною. В обсязі, необхідного для її самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини і допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про дитину. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків щодо своє доньки [PERSON] , не цікавиться її життям, не приймає участі в її вихованні, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не відвідує та не спілкуються з дитиною без поважних причин, що є свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин, необхідно дійти висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідає інтересам дитини. Щодо позовних вимог в частині стягнення с [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину визначається судом. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, та вважає, що належним розміром аліментів на дитину є 2000 гривень, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved