Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

позивач звернулась в суд із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі 50% від доходу, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду із позовом і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі із відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO]. Однак їхнє життя із відповідачем не склалося, вона разом з дитиною переїхала проживати до батьків, 17.02.2015 року шлюб між ними розірвано. З цього часу відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дитина перебуває на повному її забезпеченні. Оскільки рівень її доходів не дає можливості забезпечувати дітей матеріально на належному рівні, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з аналогічних мотивів. Відповідач у судове засідання не зявився повторно, причин неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому ч.9 ст. 74 ЦПК України порядку через оголошення в пресі, оскільки за зареєстрованим місцем проживання судова кореспонденція поштовим відділенням поверталася на адресу суду у звязку із закінченням терміну зберігання. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Як встановлено судом, у зареєстрованому між сторонами шлюбі народилася спільна дитина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17.02.2015 року (а.с.3), шлюб між [PERSON] г.М. та [PERSON] сторонами розірвано. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З врахуванням положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що на даний час неповнолітній [PERSON] проживає із матірю [PERSON] в в будинку №30-а по вул. Козацька в м. Львові та перебуває на її утриманні. Відповідач з дитиною не проживає, участі в її матеріальному забезпеченні не бере. В судовому засіданні позивач ствердила, що рівень її матеріального становища не дозволяє в повній мірі забезпечити потреби виховання та розвитку дитини. А тому суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини є підставною. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач просить стягувати із відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 50% від усіх видів доходів відповідача, що в розумінні ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» являється максимально можливим розміром, який може стягуватися із платника аліментів. З врахуванням наведених обставин, а також того, що у сторін народилася лише одна дитина щодо стягнення аліментів на утримання якої звернулася позивач, а тому враховуючи потреби цієї дитини та обовязок надавати допомогу дитині самою матірю, суд приходить до висновку про те, що з відповідача слід стягувати аліменти щомісячно на користь позивача на утримання малолітнього [PERSON] і до досягнення ним повноліття в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача, і що саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини. А тому позов слід задоволити частково, судові витрати покласти на відповідача. При цьому слід розяснити сторонам, що як за позивачем, так і за відповідачем залишається право на звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у випадку зміни матеріального становища відповідача.

Outcome: approved