Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним цивільним позовом у якому просить визнати за нею та за відповідачем, окремо, право власності на: -1/2 ідеальну частку житлового будинку загальною площею 45 кв.м., житловою площею 24,1 кв.м., розташованого по [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103902771257, який складається з: житлового будинку «А-1», будівлі, веранди «а», будівлі сараю «Б», будівлі літньої кухні «В», будівлі убиральні «Г», споруди погрібу «п/д», споруди колодязя «К», споруди огорожі «1», споруди ворота «2», ринковою вартістю 76\~500 грн. -1/2 ідеальну частину земельної ділянки площею 0,2706 га., для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 7125710100:01:002:0574, розташованої по [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103921971257, ринковою вартістю 67\~650 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що вказане спірне майно має статус спільного сумісного майна подружжя, так як придбано [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] , який зареєстровано 25.12.2004 року та припинено 16.06.2017 року. Водночас [PERSON] позбавлена можливості розпоряджатися своєю часткою у даному нерухомому майні, оскільки відповідно до правовстановлюючих документів воно на праві приватної власності належить відповідачу, тож вона бажає у судовому порядку розподілити його, так як досудове врегулювання вказаного питання неможливе. Представником відповідача [PERSON] , повноваження якого підтверджено ордером від 02.08.2019 року серії ЧК № 130452, у межах строку, визначеного ухвалою від 11.07.2019 року, з дотриманням вимог, передбачених ч. 5 ст. 178 ЦПК України, подано відзив за змістом якого позовні вимоги не визнає, просить залишити позовну заяву без розгляду, оскільки вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами. Вказана позиція мотивована тим, що норми матеріального права дають можливість позасудового врегулювання питання виділення часток в спільному майні подружжя у разі такої необхідності, оскільки він не заперечує факт право спільної сумісної власності подружжя на спірне майно. Також вказано, що жодних перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою для позивача ніколи не створювалося, оскільки саме вона має ключі від будинку, що розташований по [ADDRESS] , і в будь-який момент може використовувати як вказане житлове приміщення, так і прилеглу земельну ділянку за призначенням. Представник позивача [PERSON] , повноваження якої підтверджено ордером від 08.07.2019 року серії ЧК № 118557, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві. Додатково повідомила, що на даний час жодна із сторін по справі спірним майном не користується, оскільки тривалий перебувають поза межами України, де проживають та працюють. Зазначила, що хоча [PERSON] і не заперечує належність майна, яка є предметом розгляду, до спільного майна подружжя, однак не сприяє у поділі його відповідно до вимог законодавства у позасудовому порядку, що, на її думку, зумовлено бажанням спливу строку позовної давності для поділу такого майна. Вказує, що такий стан правового врегулювання щодо спірного майна порушує права її довірителя, оскільки вона позбавлена можливості розпоряджатися ним. Представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що спір між сторонами відсутній, оскільки [PERSON] не заперечує статусу майна, що є предметом розгляду, як набутого спільно з [PERSON] у шлюбі. Пояснила, що [PERSON] неодноразово пропонував [PERSON] продати їй свою половину спільно нажитого нерухомого майна або викупити її половину, однак не вдалося досягти згоди щодо його вартості та порядку оплати. Також підтвердила факт проживання та роботи її довірителя за межами території України. Додатково вказала, що позов є безпідставний, оскільки стороною позивача не надано жодного доказу неможливості розпорядитися майном, що є предметом спору, та свідчило б про порушення її права, за захистом якого вона звернулась до суду. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України, крім іншого, обов`язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що сторони з 25.12.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 05.06.2017 року у справі № 710/996/16-ц, яке набрало законної сили (т. 1 а.с. 15-16). [PERSON] , за час перебування у шлюбі з позивачем, набув право приватної власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок «літера А-1», загальною площею 45,0\~кв.м., житловою площею 24,1 кв.м., веранду «літера а», сарай «літера Б», літню кухню «літера В», убиральню «літера Г», погріб «п/д», колодязь «літера К», огорожу «номер 1», ворота «номер 2», та земельну ділянку на якій вони розташовані загальною площею 0,2706 га, кадастровий номер якої 7125710100:01:002:0574, що підтверджується договорами купівлі-продажу від 12.07.2013 року, посвідчені приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області Білоусом В.П., зареєстровані в реєстрі за №№ 1204, 1205, відповідно (т. 1 а.с. 103-105, 106-108). Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.07.2013 року №№ 6145471, 6146602 [PERSON] є єдиним власником вищевказаного нерухомого майна (т.\~1 а.с. 109-110, 111-112). Відповідно до висновків від 02.05.2019 року, виконаних ТОВ «Земельне бюро» та ТОВ «Земельне бюро «Хрещатик», вартість спірного житлового будинку з надвірними спорудами становить 75\~500 грн. (т. 1 а.с. 38), а земельної ділянки 67 650 грн. (т. 1 а.с. 40). Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Конституцією України, Цивільним та Сімейним кодексами України (далі ЦК та СК України, відповідно). За змістом ч.\~3\~ст.\~368\~ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Положеннями ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Водночас представниками сторін правовий статус житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянку на якій вони розташовані за адресою: [ADDRESS] , як спільного сумісного майна подружжя сторін, не оспорювався. Положеннями ч. 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи відсутність спору між сторонами щодо рівності часток майні, що є предметом поділу, суд вважає, що частка кожного з них у даному майні становить 1/2. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право розпорядження як складова права власності полягає у вільній можливості відчужувати власника речі визначати її фактичну і юридичну долю, зокрема відчужувати. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст 369 ЦПК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~4\~ст.\~372\~ЦПК України\~майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, суд вважає, що позивач, будучи співвласником житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянку на якій вони розташовані за адресою: [ADDRESS] , позбавлені права самостійно, без згоди [PERSON] , який тривалий час проживає та працює за межами території України, про що вказано його представником, розпоряджатися спільним сумісним майном. Крім того, представниками сторін вказано, що їх довірителі упродовж тривалого часу не можуть дійти спільної згоди щодо подальшої долі спільного майна. При цьому, суд у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 12 ЦПК України сприяв врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, шляхом неодноразового відкладення підготовчих засідань за клопотанням представників сторін, що зумовлено наданням строку для досягнення угоди між сторонами щодо поділу їх спільного сумісного майна шляхом укладення нотаріально посвідченого договору чи врегулювання питання щодо нього іншим чином, однак мирової угоди не укладено, що свідчить про неможливість позасудового врегулювання питання щодо майна, що предметом спору. Крім того, відповідач, будучи відповідно до вищевказаних правовстановлюючих документів власником майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності з [PERSON] , достовірно знаючи про її бажання здійснити його поділ між ними у рівних частках, про що свідчить подана позовна заява, та що ним,\~відповідно до\~пояснень його\~представника не\~оспорюється,\~упродовж 6\~місяців здійснення\~судового провадження,\~не вжив\~заходів до\~його поділу\~у позасудовому порядку. Про неможливість досягти згоди щодо порядку поділу спільного сумісного майна чи викупу однією із сторін частки іншої у ньому також вказано представниками сторін. З огляду на вказане, суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо безпідставності заявленого позову, що свідчить про зловживання позивачем процесуальними правами, так як між сторонами відсутній спір щодо нерухомого майна, набутого за час шлюбу, зокрема їх часток у ньому, що виключає можливість провадження у справі, оскільки встановлені обставини свідчать про неможливість [PERSON] реалізувати своє право на поділ спільного сумісного майна у позасудовому порядку, а також розпоряджатися належною їй часткою такого майна без його поділу. Таким чином, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог, шляхом поділу спільного сумісного майна сторін між ними у рівних частках, та, як наслідок, припинення права спільної сумісної власності на нього, а факт оскарження вказаного стороною відповідача, крім іншого, свідчитиме про вірність висновків суду щодо наявності порушення прав позивача з боку [PERSON] щодо перешкоджання реалізації її прав на їх спільне сумісне майно. У відповідності\~до змісту\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову \~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~ на\~позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем понесено витрати на проведення оцінки спільного сумісного майна, що є предметом спору, у розмірі 1\~400 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 26.04.2019 року № 226, а також сплати судового збору у розмірі 1\~441 грн. 50 коп., що підтверджується квитанцією від 04.07.2019 року № 47. Витрати на проведення оцінки суд вважає за можливе включити до складу судових витрат, оскільки їх необхідність обумовлена встановленням вартості спірного майна, що є передумовою для визначення ціни позову та сплати судового збору, розмір якого складає 1% від неї. Враховуючи, що судом позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, понесені нею судові витрати у розмірі 2\~841 (дві тисячі вісімсот сорок одна) грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved