Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.11.1995 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.02.2017 року був розірваний. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За час проживання в шлюбі позивачем та відповідачем було придбано таке майно: трикімнатна квартира [ADDRESS], яка на праві власності належить відповідачу; автомобіль Daewoo Nexia, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який відповідач переоформив по договору купівлі-продажу без згоди позивача на сина [PERSON]. В добровідльному порядку відповідач не бажає визнати за позивачем право власності на ? частку зазначеної квартири та сплатити компенсацію в розмірі 50% вартості автомобіля. Позивач просить визнати за нею право власності на ? частку вказаної квартири та автомобіля. В судовому засіданні позивач [PERSON] та адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вважає, що даний спір можливо вирішити шляхом сплати грошової компенсансації позвачу за частину вартості квартири . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, оскільки як повідомила позивач він перебуває на військовій службі. Заслухавши сторони, думку адвоката, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18 листопада 1995 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В подальшому, рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 03.02.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно договору купівлі-продажу квартири під умовами від 29.08.2002 року, [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстровані позивач, відповідач та їхні діти [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Соснівська СУБ»ЧМР № 3273 від 26.10.2017 року. Також в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, з якої вбачається, що автомобіль Daewoo Nexia, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] на праві власності, відповідно договору купівлі-продажу, зареєстрований за [PERSON], який є сином позивача та відповідача. В ході розгляду справи судом було призначено автотоварознавчу та будівельно-технічну експертизу для визначення ринкової вартості автомобіля та квартири. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 20/се-17 від 02.10.2017 року ринкова вартість квартири, яка є предметом спору становить 559\~100 грн. Відповідно до висновку судової авто товарознавчої експертизи № 148 від 21.09.2017 року ринкова вартість автомобіля автомобіль Daewoo Nexia, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] складає 88608 грн. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку. Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15 (постанова від 16.12.2015 року) висловлена Правова позиція про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:\~ 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).\~Норма статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз зібраних доказів свідчить про те, що квартира [ADDRESS], 172 в м. Черкаси придбана в період шлюбу сторін по справі і є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Сторонами інших доказів суду не надано та факт такого придбання не заперечувався. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до положень Сімейного кодексу України у випадку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна жінки та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не зазначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.69 ч.І СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено, а тому суд вважає, що частки сторін у праві власності на квартиру є рівними. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов в частинні визнання за позивачем [PERSON] права власності на ? частку спірної квартири підлягає до задоволення . В той же час суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем право власності на ? частку вказаного автомобіля та сплати компенсації в розмірі 50% його вартості не підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль належить третій особі [PERSON] Вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу данного автомобіля недійсним позивачем не заявлялись. Як вбачається із змісту ст. 33, 36, 119 ЦПК України, на позивача покладено обов»язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред»явлення позову до частини відповідачачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідача та зобов»язується вирішити справу за тим позовом, що пред»явлений і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. В данному позові [PERSON] зазначений як третя особа і позивач не заявляла клопотання про зміну з третьої особи на відповідача. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 5030,50 гривень, відповідно до ст. 88 ЦПК України та пропорційно заявлених вимог позивача..

Outcome: approved