Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду в жовтні 2013 року з дійсним позовом і просить шлюб з відповідачем розірвати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 29.12.1995 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Шлюб було зареєстровано у виконкомі Нижньокринської селищної ради Совєтського району м.Макіївки Донецької області, актовий запис №149. В період спільного проживання в них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинили з червня 2012 року через різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів, втрату почуття кохання. В даний час шлюб носить лише формальний характер, більше року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. З 2012 року відповідач проживає в м.Луганську, планує створити нову сім'ю з іншою жінкою. Зазначені обставини роблять неможливим примирення з відповідачем, тому подальше збереження сім'ї суперечить її інтересам. Просить розірвати шлюб з відповідачем, змінити її прізвище на дошлюбне та встановити місце проживання їх неповнолітньої дитини - [PERSON], - разом з нею. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, вважає, що родина остаточно розпалась, збережена бути не може, наполягає на розірванні шлюбу, після розлучення просить прізвище змінити на дошлюбне. Відповідач у судове засідання не з'явився, був допитаний відповідно до ухвали суду Артемівським районним судом м. Луганська. Згідно протоколу судового засідання Артемівського районного суду м. Луганська від 22.01.2014 року відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розгляд цивільної справи у його відсутності згодний, погоджується, що їх малолітня дитина [PERSON] буде проживати з позивачем, на виплату судового збору також погоджується. /а.с.28/ Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони одружені з 29.12.1995 року. Шлюб було зареєстровано виконкомом Нижньокринської селищної ради Совєтського району м.Макіївки Донецької області, актовий запис №149, про що свідчить свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 29.12.1995 року, що є в матеріалах справи /а.с.10/. В період спільного проживання сторін у шлюбі народилась дочка [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] від 11.03.2002 року, копія якого долучена до матеріалів справи /а.с.8/ Шлюбні відносини позивача з відповідачем припинені з червня 2012 року через різні погляди сторін на життя, відсутність спільних інтересів, втрати почуття кохання. Більше року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. З 2012 року відповідач [PERSON] проживає в Луганській області, про що свідчить місце реєстрації відповідача в смт. Мілове Луганської області, підтверджена копією паспорту останнього. /а.с.18-19/ В статті 104 СК України передбачені підстави припинення шлюбу, одна з яких - це розірвання шлюбу. Стаття 105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Подружжя [PERSON] має неповнолітню дитину [PERSON], відповідач [PERSON] не визнавався недієздатним чи безвісно відсутнім, тому заявлені правовідносини щодо розірвання шлюбу подружжя, яке має дітей, регулюється статтею 110 СК України. В статті 110 СК України передбачено право на пред'явлення позову одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом було встановлено, що більше року подружжя [PERSON] спільно не проживають, відповідач проживає в іншій області, спільного господарства не ведуть, за весь час окремого проживання сторін спроб примиритись не було, відповідач визнає повністю позовні вимоги про розірвання шлюбу, жодна зі сторін в судовому засіданні не заявляла про можливе примирення та збереження сім'ї, не клопотала і про надання строку на примирення. Отже, врахувавши усі обставини, взаємини подружжя, суд вважає, що сім'я [PERSON] остаточно розпалась і збережена не може бути. Як орієнтує Постанова Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», одночасно при вирішенні питання про розірвання шлюбу в межах заявлених позовних вимог суд може вирішити питання про визначення місця проживання дитини. При цьому в пункті 18 зазначеної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В судовому засіданні було встановлено, що неповнолітня [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON], позивачем по справі, з народження за адресою: [ADDRESS], що підтверджує довідка про склад сім'ї з ТОВ «Управляюча компанія -ЛІДЕР» /а.с.11/. Батьки дитини дійшли згоди, що остання залишиться проживати з матір'ю, згідно думки неповнолітньої - остання також бажає проживати з позивачем.

Outcome: approved