Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з зазначеною позовною заявою, в якій просив визнати право власності в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області бази відпочинку, розташованої за адресою: [ADDRESS], припинити право власності [PERSON] на зазначену базу відпочинку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області позбавлено можливості зареєструвати право державної власності на базу відпочинку, розташованої за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно або інших правовстановлюючих документів. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на відсутність предмету спору. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та вивчивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, під судовим рішенням у ч. 3 ст. 61 ЦПК України слід розуміти будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного (рішення, в тому числі і заочне, ухвала, судовий наказ), господарського та адміністративного судочинства. Орендне підприємство «Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів» було приватизоване шляхом викупу та перетворено у Колективне підприємство «Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів», правонаступником прав та обов'язків якого стало Закрите акціонерне товариство «Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів» (далі - ЗАТ «Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів») відповідно до договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу №19 від 10.12.1993 року та акту приймання-передачі державного цілісного майнового комплексу від 27.01.1994 року. Актом оцінки вартості майна орендного підприємства «Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів» від 24.11.1993 року зі статутного фонду господарського товариства було вилучено державний житловий фонд вартістю 4 102 тис. крб., у тому числі база відпочинку, розташована за адресою: [ADDRESS]. (інв. № № 15, 16). Пунктом 3 Додаткової угоди № ДС-12/05 від 10.12.1993 року про внесення змін та доповнень до договору оренди державного майна Дніпропетровської фабрики нетканих матеріалів № Д-1669 від 08.12.1992 року було визначено, що об'єктами, які не підлягають викупу орендарем, є житловий будинок та база відпочинку, розташована за адресою: [ADDRESS]. 21.11.2007 року між ЗАТ «Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів» та [PERSON] укладено договір купівлі продажу бази відпочинку, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.07.2011 року по цивільній справі № 2-4162/11, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.05.2012 року, позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області було задоволено в повному обсязі - визнано недійсним договір купівлі-продажу від 21.11.2007 року № 6987 бази відпочинку, яка складається з: літ. А - будинок відпочинку, загальною площею 67,1 кв. м.; літ. Б - будинок відпочинку, загальною площею 58,0 кв. м..; літ. В - навіс (тимчасовий); літ. Г - літній душ (тимчасовий); літ. Д - вбиральня (тимчасова); літ. К - колодязь; № 1,2,1 - огорожа, замощення, які розташовані на земельній ділянці площею 2173 кв. м. у фактичному користуванні та знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений між ЗАТ «Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів» та [PERSON]; зобов'язано [PERSON] повернути, а ЗАТ «Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів» прийняти на баланс вказаний об'єкт державної власності за актом приймання-передачі. Відповідно до ч. 2 ст. 326 ЦК України, від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Указом президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 року № 1085/2010, Фонд державного майна України визначено центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фонд державного майна України», Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. З огляду на те, що стороною у справі є ЗАТ «Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів», тобто особа, яка не мала права відчужувати базу відпочинку, розташованої за адресою: [ADDRESS], [PERSON] - який не мав права набувати права власності на зазначену базу відпочинку та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області - що є власником спірної бази відпочинку і ці обставини встановлені в справі № 2-4162/11, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиціальне значення для даної справи. Як вбачається із матеріалів справи, предметом позовних вимог є визнання права власності на базу відпочинку, розташованої за адресою: [ADDRESS], посилання представника відповідача та третьої особи стосовно відсутності предмету спору суд не бере до уваги, оскільки дане питання вирішувалось судом при відкритті провадження у справі. Посилання представника відповідача та третьої особи у запереченні на відсутність права власності відповідача на базу відпочинку, розташованої за адресою: [ADDRESS] спростовується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, наданої Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 19.01.2015 року (а.с. 49-50). Таким чином, суд приходить до висновку щодо належності спірного об'єкта - бази відпочинку, розташованої за адресою: [ADDRESS] до державної власності в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам. Як вбачається з матеріалів справи, з метою реєстрації речових прав на вказане нерухоме майно за Державою Україна в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області для можливості здійснення його продажу, Регіональне відділення, у відповідності з нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, 15.04.2013 року звернулось до Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області із заявою (реєстраційний № 846926) про державну реєстрацію права державної власності на будівлю бази відпочинку та відповідним пакетом документів, надавши в якості підстави для проведення державної реєстрації права власності рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.07.2011 року по цивільній справі № 2-4162/11. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно вимог підпункту 10 п. 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, документами що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Рішенням від 07.05.2013 року № 2148330, Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області відмовила Регіональному відділенню у державній реєстрації права державної власності на базу відпочинку, розташовану за адресою: [ADDRESS], зазначивши, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, що підтверджується копією рішення про відмову у державній реєстрації права та їх обтяжень (а.с. 22). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30.01.2013 року, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. У зв'язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може здійснюватись за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно визнання право державної власності в собі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області бази відпочинку, яка складається з літ. А - будинок відпочинку, загальною площею 67,1 кв. м.; літ. Б - будинок відпочинку, загальною площею 58,0 кв. м..; літ. В - навіс (тимчасовий); літ. Г - літній душ (тимчасовий); літ. Д - вбиральня (тимчасова); літ. К - колодязь; № 1,2,1 - огорожа, замощення, які розташовані на земельній ділянці площею 2173 кв. м. у фактичному користуванні та знаходиться за адресою: [ADDRESS] законні та підлягають задоволенню. Згідно ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Оскільки в судовому засіданні відповідно до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України знайшов своє підтвердження факт того, що [PERSON] не мав права набувати право власності на базу відпочинку, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.07.2011 року, суд вважає, що позовні вимоги стосовно припинення права власності [PERSON] на базу відпочинку, яка складається з літ. А - будинок відпочинку, загальною площею 67,1 кв. м.; літ. Б - будинок відпочинку, загальною площею 58,0 кв. м..; літ. В - навіс (тимчасовий); літ. Г - літній душ (тимчасовий); літ. Д - вбиральня (тимчасова); літ. К - колодязь; № 1,2,1 - огорожа, замощення, які розташовані на земельній ділянці площею 2173 кв. м. у фактичному користуванні та знаходиться за адресою: [ADDRESS] також підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved