Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , разом з нею [PERSON] , [INFO] , за місцем їх фактичного проживання. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2013 року по 2014 рік. [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10.10.2017 року відповідача визнано батьком дитини [PERSON] та стягнуто аліменти на її утримання. Дитина з народження і до теперішнього часу постійно проживає з нею. Вона повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Визначення місця проживання дитини з матір`ю необхідне для реєстрації місця проживання за адресою її фактичного мешкання: [ADDRESS] , оскільки позивач за договором купівлі-продажу квартири від 22.05.2020 року стала власницею двокімнатної квартири за вищевказаною адресою, а відповідач не надає конкретної відповіді щодо реєстрації дитини за вказаною адресою. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, у зв`язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2017 року [PERSON] було визнано батьком [PERSON] , [INFO] та стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дитина з народження і до теперішнього часу постійно проживає з матір`ю у м. Лозова, зареєстровані вони за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу квартири [PERSON] з 22.05.2020 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . З кінця серпня 2020 року позивач з донькою проживає у зазначеній квартирі, де для дитини створено належні умови для проживання та виховання. Вона має намір зареєструвати місце проживання дитини за фактичною адресою їх проживання, але це не можливо зробити без згоди другого з батьків, а відповідач не надає конкретної відповіді щодо реєстрації дитини за вказаною адресою. З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, вбачається, що виконавчий комітет рекомендує в інтересах дитини визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Як зазначено у ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначаються нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Виходячи з вище викладеного, оцінивши доводи позовної заяви щодо місця проживання дитини, виходячи з інтересів дитини, суд вважає за можливе задовольнити дану позовну заяву та визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved