Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27 липня 2005 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Балтського відділу реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 83. За час перебування в шлюбі, вони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Через постійні конфлікти, суперечки, спільне життя їх стало неможливим та нестерпним, у звязку з цим, позивач прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю їхньої спільної дитини. З червня 2016 року відповідач почав проживати окремо, з того часу припинив її з сином навідувати, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні сина. З підстав наведених вище, збереження їх сімї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Їх спільна дитина, що була народжена за час шлюбу, проживає з позивачем, про що свідчить довідка міської ради. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально позивачу та їх спільній дитині не допомагає, участі у його вихованні не приймає, внаслідок чого [PERSON] не має можливості сама утримувати сина [PERSON]. Крім того, [PERSON] зазначила, що відповідач, не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, працює охоронцем в Балтському підприємстві ринкових послуг «Ринок», має постійний дохід, тому може сплачувати аліменти на рівні 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але ухиляється добровільно сплачувати. В той час, вона змушена сама утримувати та виховувати сина, одночасно працювати задля матеріального забезпечення себе та їх спільної дитини. Заробітної плати, яку отримує позивач, недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання як сина, так і її особисто. Посилаючись на викладене, позивач просила суд розірвати їх шлюб та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом до досягнення повноліття дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, але з позовними вимогами про стягнення аліментів у зазначеному позивачем розмірі не погодився, тому надав заперечення проти позову [PERSON], в якому зазначив, що позивач безпідставно посилається у своєму позові на те, що він матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні сина. Адже увесь час, починаючи з дня народження сина і по теперішній час, відповідач не припиняв утримувати та матеріально забезпечувати його, постійно приймає участь у його вихованні, догляді за ним, намагається надати йому повноцінне батьківське піклування та турботу, щодня прикладає зусилля у вирішенні їх повсякденних питань та проблем, не зважаючи на те, що спільно з ним він не проживає. Відповідач [PERSON] вважає, що обставиною, яка відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, повинна бути врахована судом є наявність у нього як платника аліментів непрацездатних батьків, а саме непрацездатної матері, [PERSON], [INFO], яка є пенсіонером, має хронічне захворювання цукровий діабет, потребує постійного стороннього догляду, проживає разом з ним та перебуває на його повному матеріальному утриманні та постійному догляді. Враховуючи вищенаведене, [PERSON], не погоджується з приводу визначеного позивачем розміру аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), який є необґрунтовано завеликий виходячи з наявності на утриманні непрацездатної матері, а тому враховуючи обставини які були зазначені, вважає, що обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів, що буде становити 500 грн. щомісячно на неповнолітню дитину до досягнення ним повноліття. Але згодом відповідач уточнив надане заперечення, в якому зазначив, що вважає, що обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів, що буде становити 1/4 частини всіх видів заробітку і доходів щомісячно на неповнолітню дитину до досягнення ним повноліття. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 27 липня 2005 року був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Балтського відділу реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 83. За час перебування в шлюбі, вони мають спільну дитину - сина [PERSON]. В свідоцтві про народження [PERSON] зазначено, що він народився 21 лютого 2006 року, і його батьком є відповідач по справі [PERSON]. Як пояснила позивач, сімейне життя між нею та відповідачем не склалось у звязку з тим, що мають різні погляди на сімейне життя. В теперішній час сторони разом не проживають, сімейних відносин не підтримують та відновлювати їх не мають наміру, не ведуть спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу, оскільки це не суперечить інтересам сторін та інтересам інших осіб, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог в частинні розірвання шлюбу. Ч. 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ч. 3 ст. 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. В судовому засіданні відповідач не заперечував щодо обов'язку утримувати свого сина, однак не погодився сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки від свого доходу. Згідно довідки про доходи від 17.12.2016 року [PERSON] працює охоронцем в Балтському підприємстві ринкових послуг «Ринок», загальна сума його доходу за період з 01.06.2016 р. по 30.11.2016 р. становить 17575.17 гривень. Доказів отримання інших доходів матеріали справи не містять. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] являється сином [PERSON]. Згідно копії медичної книжки мати відповідача - [PERSON], [INFO], має хронічне захворювання цукровий діабет. Як вбачається з довідки № 46 від 25.01.2017 р. виданої Балтською міською радою, [PERSON] постійно навідує свою матір [PERSON], допомагає їй фізично та матеріально. \~\~Таким чином, застосовуючи принцип розумності, зважаючи на положення ст. ст. 141, 180-182, 184 СК України, зокрема про солідарний обов'язок батьків на утримання неповнолітньої дитини та те, що відповідач має постійне місце роботи, але має на утриманні непрацездатну матір, суд вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі в розмірі ? частини всіх видів заробітку і доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. Зважаючи на те, що позивач була звільнена від сплати судового збору, дані витрати, згідно ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, рішення суду щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Згідно пояснень позивача та наданих суду документів вбачається, що [PERSON], [INFO], хворіє та знаходиться на «Д» обліку, у звязку з чим позивач несе додаткові витрати на утримання дитини, тому суд вважає, за необхідне розяснити позивачу, що відповідно до ст. 185 СК України, у разі виникнення особистих обставин, що викликані хворобою дитини, позивач може звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. У разі зміни майнового або сімейного стану сторони не позбавлені можливості подати позов до суду про зміну розміру аліментів в сторону збільшення або зменшення, відповідно до змісту\~ст. 192 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial