Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач, звернувшись 05 грудня 2018 р. до суду із цим позовом просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору б/н від 16 вересня 2013 р., укладеному між сторонами на загальну суму 10 205 гривен 90 коп., та судові витрати по справі у розмірі 1 762 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 16 вересня 2013 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 6 200,00 гривен, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [PERSON] підтвердив свою згоду на дані умови, що підтверджується тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання виконав та надав боржнику кредитні кошти. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті в порядку ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась відповідач [PERSON] .. Позивач, також посилався на положення ч.1 ст.1282 ЦК України, за якою спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю але в межах вартості мана, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі що відповідає його частці у спадщині. Однак, відповідач [PERSON] на лист претензію не реагує і добровільно вимоги задовольнити не бажає. Також, позивач просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач позовні вимоги до себе не визнала просила суд відмовити у задоволенні позову через закінчення строку позовної давності. Пояснила суду, що дійсно за заповітом отримала у спадщину будинок. Проте, з [PERSON] у стосунках ніколи не була, а тільки допомагала йому в останні роки життя. Мешкав він сам. Про кредит отриманий [PERSON] вона не знала і його карточною ніколи не користувалась. Однак, 11 березня 2015 р. майже через чотири місяця після смерті [PERSON] невідомою особою був здійснений платіж на погашення кредиту, який він брав в установі позивача, в сумі 1 808 гривен 03 коп.. Також, відповідач просила встановити, що до проведеного платежу 11 березня 2015 р. вона не має ніякого відношення і що позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності. У судовому засіданні було встановлено наступне. Відповідно до укладеного договору №б/н від 16 вересня 2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6 200,00 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 09 лютого 2014 по даному кредитному договору [PERSON] був здійснений платіж на суму 500 гривень. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, від 30 січня 2015 р., а.з. №536 (а.с.32). 11 березня 2015 р. по кредитному договору б/н від 16 вересня 2013 р. був здійснений платіж на погашення кредиту в сумі 1 808 гривен 03 коп.. 06 серпня 2015 р. державним нотаріусом Березівської державної нотаріальної контори Одеської області, після смерті [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на житловий будинок [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , спадкова справа №84/2015, що було зареєстровано у реєстрі за №677. На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України позивачем 20 червня 2016 р., була направлена претензія кредитора, від 11 червня 2016 р., вих. №SAMDN52000108126964, до Березівської районної державної нотаріальної контори (а.с.35) 21 липня 2016 р. позивачу надійшла відповідь від 13 липня 2016 р. вих.№ 784, в якій значиться що спадкоємицею померлого [PERSON] є [PERSON] , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 06 серпня 2015 р.. (а.с.36) 29 листопада 2017 р. до спадкоємиці, [PERSON] , було направлено лист-претензію, від 09 листопада 2016 р., вих. №SAMDN52000108126964, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором, становить 10 205 гривень 90 коп., складається з наступного: 5 943 гривні 00 коп. - заборгованість за кредитом; 4 262 гривні 90 коп. - заборгованість за відсотками. 03 квітня 2018 р. позивач звернувся до суду із даним позовом. 05 грудня і 18 грудня 2018 р. ухвалами суду явку позивача було визнано обов`язковою для з`ясування обставин здійснення платежу від 11 березня 2015 р., який оспорює відповідач. Так, судом було зобов`язано позивача надати відомості про адресу терміналу через який був здійснений платіж, дані про проведення відео фіксації події здійснення платежу, анкетні дані особи, яка проводила платіж, та інші відомості які відомі банку. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, на підставі наданих доказів та доведення їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України позикодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Однак, згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність у один рік. Як встановлено у судовому засіданні 13 березня 2013 р. був укладений договір б/н між установою позивача з одного боку та [PERSON] з другого, за яким останній отримав у розмірі 6 200,00 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору Також, у судовому засіданні було встановлено, що останній платіж був здійсненний [PERSON] 09 лютого 2014 р. на суму 500 гривень. Як свідчить з наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 13 березня 2013 р. за відповідачем будь які оплати припинені з 09 березня 2014 р.. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу яка його порушила. За таких обставин суд приходить до висновку, що станом на 09 березня 2014 р., тобто через місяць після припинення відповідачем оплат по кредитному договору, у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свої порушених прав в частині невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань по кредитному договору. Суд вважає, що дату 09 березня 2014 р. можливо визнати як дату, коли банк дізнався про порушення своїх прав відповідачем, у зв`язку з невиконанням останнім своїх обов`язків, тобто початком перебігу строку позовної давності. Згідно положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.2 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином станом на 09 березня 2015 р. спливає строк позовної давності на пред`явлення банком до відповідача вимог щодо неустойки, а 09 березня 2017 р. спливає загальний строк позовної давності на пред`явлення вимог до відповідача по своїм зобов`язанням по даному кредитному договору. Підстав для зупинення перебігу позовної давності, перериванню перебігу позовної давності або поважності причин порушення позовної давності відповідно до положень ст.ст. 263, 264, ч.5 ст.267 ЦК України судом не встановлено. При цьому суд вважає, що позивачем не доведено факт здійснення платежу від 11 березня 2015 р. по даному кредитному договору. Так, для всебічного, повного та об`єктивного розгляду та з`ясування усіх обставин справи судом неодноразово викликався представник позивача, явку якого судом визнано обов`язковою для надання відомостей про адресу терміналу через який був здійснений платіж, дані про проведення відео фіксації події здійснення платежу, анкетні дані особи, яка проводила платіж, та інші відомості які відомі банку. Але представник позивача не з`явився і будь які відомості на підтвердження факту здійснення платежу не надав. За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, у відповідності до положень ст..ст.77-80 ЦПК України, здійснення платежу 11 березня 2019 р.. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається у якості своїх вимог та заперечень. Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що позивачем не доведено ті обставини на які він посилався, у зв`язку з чим можливо застосувати положення позовної давності. Відповідно до положень ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмовлення у позові. З огляду на наведене суд вважає, що підстав для задоволення поданого позову не має.

Outcome: dismissed