Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та вселити позивача в житлову кімнату житловою площею 11,7 м.кв. вище зазначеної квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на наступне. Позивач є власником 40/100 частини комунальної квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 18.05.2007 року укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], посвідченого ПН ХМНО [PERSON] за реєстр. №3139 та зареєстрованого КП «ХМБТІ» за реєстр. №18099845 від 22.05.2007 року. Зазначена квартира складається з двох ізольованих житлових кмнат, згідно технічного паспорту: житлова кімната прим. №2 житловою площею 16,7 м.кв. і житлова кімнати прим. №3, житловою площею 11,7 м.кв. та приміщень загального користування: кухня площею 8.3 м.кв., вбиральні, площею 1,2 м.кв., ванної кімнати площею 2,8 м.кв., коридору площею 6,9 м.кв. Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.08.1995 року по справі №2-2418/9, про зміну умов договору найму житлового приміщення, відповідачці [PERSON] виділено у користування ізольовану житлову кімнату, житловою площею 11,7 м.кв., а іншому відповідачу [PERSON] виділено у користування ізольовану житлову кімнату житловою площею 16,7 м.кв. та зобов*язано Київський райвиконком м. Харкова укласти з кожним з них окремі договори найму. На вказані житлові приміщення цієї квартири було відкрито окремі особові рахунки на сплату комунальних послуг. Відповідно до вказаного порядку користування, 10.01.2007 р. ця квартира була приватизована відповідачами [PERSON]( 40/100 частки) і [PERSON] (60/100 частки) та виготовлено окремі технічні паспорти. Але, звільнивши продане позивачу житло в вказаній комунальній квартирі, відповідачка [PERSON] до 01.-6.2007р. та до цього часу не знялась з реєстраційного обліку з цієї квартири, що суттєво порушує права позивача. Крім того, відповідач [PERSON] захопив в своє володіння і користування придбане позивачем житло та до цього часу не допускає позивача в квартиру. Тому позивач змушений був звернутися до суду. Представник позивача [PERSON] до судового засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності та просила позовну заяву задовольнити в заочному порядку на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Відповідачі у судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином про день, час та місце слухання справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наданого договору купівлі-продажу частини квартири від 18.05.2007 року, посвідченого ПН ХМНО [PERSON], реєстр. №3139, що підтверджується витягом про реєстрацію КП»ХМБТІ» за рєстр. №18099845 від 22.05.2007р., позивач є власником 40/100 частини комунальної квартири [ADDRESS] (а.с.5-6, 8-9). Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.08.1995р., яке набуло чинності, відповідачу [PERSON] виділено в користування в квартирі [ADDRESS] кімнату жилою площею 17.1 кв.м., а відповідачу [PERSON]- кімнату жилою площею 11,7 кв.м. (а.с. 7). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс» дільниці № 16, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 4). Відповідно до ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Дослідивши усі докази у сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] дійсно не мешкає у будинку [ADDRESS], та порушує право власника щодо вільного володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Та встановлено, що позивач є співвласником з відповідачем [PERSON] квартири [ADDRESS], але без виділення часток, тому як співвласник частки спірної квартири має право користування цим приміщенням, підлягає вселенню у цю квартиру, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного|,

Outcome: approved