Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] ; стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 5000,00 грн щомісячно. В обгрунтування вимог вказано, що сторони познайомились у 2009 році, почали спільно проживати та [INFO] народилась [PERSON] . Оскільки на момент народження дочки від відповідача не надійшло заяви про визнання його батьком дитини то відомості у Книзі реєстрації народжень, батька дитини було записано за правилами ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідач не заперечував, що він є біологічним батьком дитини, певний час надавав матеріальну допомогу. Проте, [PERSON] не бажає офіційно визнавати дочку та на пропозицію звернутись із заявою та внести зміни в актовий запис про народження дитини, відмовився. Крім того, позивач зазначила, що відповідач відмовляється сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки. Ухвалою суду від 31.08.2021 року у справі призначено судово-медичну (генотипоскопічну) експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 03.11.2021 року провадження у справі поновлено у зв`язку з тим, що 02.11.2021 року з Державної спеціалізованої установи «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я» надійшло повідомлення про те, що ухвалу суду про призначення експертизи залишено без виконання, оскільки указана установа не проводить відповідних видів експертиз. Проведення експертизи доручено експертам Республіканського бюро судово-медичної експертиз (м. Київ, вул. Оранжерейна, 9). Від представника позивача - адвоката Сидорчука М.В. надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі та без участі позивача. Представник позовні вимоги підтримав та просив задовольнити(а.с. 39). Від відповідача [PERSON] надійшла заява електронною поштою, в якій відповідач позовну вимогу про визнання батьківства визнав у повному обсязі. Вимогу про стягнення аліментів визнав частково та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дочки, у розмірі 1500,00 грн. В обгрунтування заперечення вказав, що на даний час проживає у Канаді, отримує виплату по безробіттю, та має на утриманні ще одну неповнолітню дитину (а.с. 41). Адвокат Сидорчук М.В., після подання відповідачем заяви про визнання позову в частині визнання батьківства, не підтримував клопотання про призначення експертизи. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , матір`ю дитини є [PERSON] , відомості про батька дитини записано на підставі ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 4, 5). Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У постанові від 16.05.2018 року (справа № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18) Верховний суд висловив позицію, відповідно до якої, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері ч. 1 ст. 135 СК України. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Беручи до уваги викладене, оскільки відповідач повністю визнає позовні вимоги, суд вважає за можливе задоовльнити вимогу про визнання батьківства. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. При цьому, відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Встановлено, що [PERSON] отримує допомогу по безробіттю у державі Канада. Разом з тим, долучена до заяви довідка містить відомості за один місяць - листопад 2021 року, а відповідачем належним чином не доведено період отримання допомоги по безробіттю. Доказів того, що на його утриманні перебувають інші неповнолітні або непрацездатні особи, відповідачем не долучено. У статті 182 СК України законодавець, з метою захисту та забезпечення права дитини на належне утримання, закріпив, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, з метою забезпечення дотримання права неповнолітньої дитини на належне утримання, враховуючи мінімальний передбачений законодавством розмір аліментів, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги та стягувати з відповідача на утримання неповнолітньої дочки аліменти у розмірі 2000,00 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial