Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернулась в суд до відповідача з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову позивач зазначає, що після отримання постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження їй стало відомо, що 30.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис № 15651 про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості у розмірі 13638,00 грн. Вчинення виконавчого напису здійснено без надання нотаріусу документів на підтвердження безспірності заборгованості, оскільки позивач не укладала договорів з відповідачем. Приватним виконавцем відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого напису, в рамках якого звернено стягнення на доходи позивача, тому вона просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судовий збір. В судове засідання позивач не з`явилась, від неї надійшли відповідь на відзив та заява, в яких вона зазначила, що документи, на підставі яких вчинено оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса, ні нотаріусу, ні суду не наданий, позов підтримала, просила його задовольнити та розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов зазначив, що позивачу направлялась претензія щодо повернення заборгованості по кредиту, після її отримання позивачем вимоги претензії не спростовано та не надано доказів часткового чи повного погашення заборгованості, тому відповідач звернувся до приватного нотаріуса. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу надавались документи, що передбачені переліком, затвердженим постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року зі змінами, внесеними постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 року, зокрема оригінал договору про надання кредиту з додатками, а також виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості і строків її погашення з урахуванням здійснених платежів, з якої вбачається, як наявність самої заборгованості, так і того, що не минув трирічний строк пред`явлення право вимоги її повернення. При цьому, зміни до постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 року чи її скасування в офіційних виданнях не публікувались, отже дії відповідача щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису здійснені з дотриманням чинного законодавства. Безспірною є заборгованість, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, а документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Позивач безспірності не спростував та не оскаржує укладення договору з відповідачем, крім того сама надала суду копію такого договору, оригінал якого підписаний її електронним підписом. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Треті особи, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу - Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва - Дорошкевич В.Л., в судове засідання не з`явились, про дату, місце і час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, згідно повідомлення про отримання поштового відправлення. Письмових пояснень щодо позову від них до суду не надходило. Судом встановлено, що 20.06.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Алекскредит» укладено договір про надання кредиту № 2413810, згідно якого [PERSON] шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором акцептувала отримання кредиту в розмірі 6000 грн на умовах строковості, платності та зворотного повернення (а.с. 44-49). 13.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 15651, про стягнення з [PERSON] заборгованості, за період з 20.07.2019 по 31.01.2020 року, в сумі 11838,00 грн за кредитним договором № 2413810 від 20.06.2019 року. Сума заборгованості за кредитом включає в себе: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 6000,00 грн, прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 5858,00 грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто 1800 грн і загальна сума, що підлягає стягненню з [PERSON] становить 13638,00 грн (а.с. 50). З постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 62730126 від 05.08.2020 року вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. на підставі виконавчого напису № 15651 від 30.07.2020 року, відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованості в розмірі 13638,00 грн (а.с.4). Згідно постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, та стягнення з боржника основної винагороди від 05.08.2020 року боржнику [PERSON] визначено мінімальний розмір витрат у вищевказаному виконавчому провадженні у розмірі 300 грн та стягнуто 1363,80 грн в якості основної винагороди приватного виконавця (а.с.5-6). Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону № 3425-XII передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч.2 ст.87 Закону № 3425-XII перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. керувався ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються, а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, визнані нечинними з дня їх прийняття. Отже, оспорюваний виконавчий напис вчинений без надання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору, чим порушено вимоги Переліку № 1172, що є порушенням вимог ст.87 Закону «Про нотаріат». Посилання представника відповідача на те, що на час вчинення оскаржуваного напису нотаріуса діяла постанова КМ України № 662 від 26.11.2014 року не відповідає дійсним обставинам, оскільки резолютивна частина рішення суду про визнання нечинною та скасування у відповідній частині постанови КМ України № 662 від 26.11.2014 року опублікована в офіційному виданні - Офіційний вісник України № 23 від 21.03.2017 року. Крім того, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Під час вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у зазначеному спорі, підлягають перевірці доводи сторін в повному обсязі з приводу того, чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, боржник безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Пунктом 1 вищевказаного Переліку, в редакції станом на 29.11.2001 року, у підпункті (б) передбачено, що для одержання виконавчого напису, подаються також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено судом, приватним виконавцем відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання за виконавчим написом приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. № 15651 від 13.07.2020 року. З матеріалів справи вбачається вжиття судом заходів по витребуванню доказів - ухвалою суду від 20.07.2021 року у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. витребовувались завірені документи, на підставі яких ним було вчинено оскаржуваний виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 13638 грн. Вимоги суду за ухвалою суду не виконані, витребуємі судом докази до початку судового засідання суду не надані. З огляду на відсутність у справі витребовуємих доказів суд вважає, що докази наявності у позивача боргу перед відповідачем за договором про надання кредиту № 2413810 від 20.06.2019 року, оригінал нотаріально посвідченого договору нотаріусу не надавався, тому пред`явлена до стягнення сума заборгованості не могла бути перевірена нотаріусом на предмет її безспірності. Також суд зазначає, що виконавчий напис нотаріуса виданий на проведення стягнення заборгованості з [PERSON] за період з 20.07.2019 року по 31.01.2020 року, яка розрахована за кредитним договором, укладеним 20.06.2019 року. У зв`язку з тим, що відповідні виписки з банківського рахунку [PERSON] відсутні і вони нотаріусу не надавались, що в свою чергу, унеможливило перевірку нотаріусом правильності визначення суми заборгованості зі встановленням початкової дати виникнення цієї заборгованості та періоду, за який проведено розрахунок заборгованості, що є обов`язковою умовою вчинення виконавчого напису, передбаченою ст.88 Закону України «Про нотаріат», що свідчить про недотримання вказаних вимог Закону. У відзиві на позов представником відповідача зазначено, що приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису надавався оригінал договору з додатками і засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості, проте належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності вищевказаних документів і надання їх нотаріусу для вчинення виконавчого напису суду не надано. Крім того, суд відхиляє доводи представника відповідача, що відсутність спору боржника щодо заборгованості свідчить про її безспірність, оскільки безспірною є заборгованість, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, а документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі і такі документи повинні надатись нотаріусу, проте, яке встановлено судом, відповідні документи нотаріусу не надавались. Таким чином, під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріусу оригінал нотаріально посвідченої угоди, з якої вбачається наявність заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Алекскредит» в розмірі 13638 грн, не надавався, крім того, сума кредитної заборгованості, запропонована до стягнення з [PERSON] не була безспірною на момент вчинення виконавчого напису. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності вимог позивача до [PERSON] та вчинив виконавчий напис без дотримання вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання виконавчого напису, вчиненого 30.07.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 15651, таким, що не підлягає виконанню, а тому позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує згідно ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.87-89 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року,

Outcome: approved