Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 02.04.2015 року мотивуючи тим, що на підставі договору дарування від 08.11.2003 року їй належить на праві власності квартира [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який з лютого 2014 року забрав свої речі та переїхав на інше місце проживання. Відповідач житловою площею квартири не цікавиться, комунальні послуг не сплачує, не проживає в квартирі більше року без поважних причин, тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, в позові зазначила клопотання про розгляд справи без їх участі, вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі. За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що житлове приміщення квартири [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується копією договору дарування від 08.11.2003 року та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.12.2003 року (а.с.6,7). Відповідач - [PERSON] зареєстрований за зазначеною адресою 16.11.2004 року, як член сім'ї власника квартири, що підтверджено довідкою ЖЕК № 6 від 01.04.2015 року за № 537 ( а.с.8). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2014 року, яке набрало законної сили 17.11.2014 року ( а.с.10), шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З акту складеного КПБМР ЖЕК №6 26.08.2014 року ( а.с.11) вбачається, що відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає з лютого 2014 року. Із заяви відповідача від 06.05.2015 року ( а.с.19) вбачається, що він визнає обставини викладені в позовній заяві щодо не проживання в спірній квартирі з лютого 2014 року без поважних причин, житловою площею квартири не цікавиться, комунальні платежі не сплачує. Відповідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає більше року без поважних причин за адресою: квартира [ADDRESS], даним житлом не цікавиться, проживає за іншою адресою, своїми діями перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися власним житлом, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі вищевикладеного, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS].

Outcome: approved