Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом та уточнивши позовні вимоги просила суд визнати недійсними акти-претензії відповідача №159 від 17.03.2015 року та №135 від 12.03.2015 року, складені Публічним акціонерним товариством «Дніпрогаз» та стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 285,10 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є споживачем послуг відповідача з газопостачання за адресою: м.Дніпро, ж/м Тополь-2[ADDRESS]. 20.03.2015 року без попередження відповідач відключив газопостачання її квартири, відрізавши газопровід до квартири. Зазначає, що увесь час вона була вдома, оскільки є пенсіонером, однак до її квартири представники газопостачальної компанії з вимогами чи претензіями не зявлялись, жодних письмових повідомлень вона не отримувала, хоча ще у 2004 році скерувала відповідачу повідомлення про необхідність листування з приводу умов газопостачання (зміни тарифів, сплаті щомісячних платежів), у звязку з відсутністю засобів телефонного звязку, радіо та телебачення, незадовільним фінансовим становищем, що унеможливлює придбання газет. В межах іншого судового провадження №200/2138/14ц виявилось, що газопостачання припинено на підставі актів №159 від 17.03.2015 року та №135 від 12.03.2015 року. Вказані акти містять недостовірну інформацію щодо чинення нею перешкод у доступі до вимикача у квартирі та підписані невідомою особою, оскільки [PERSON] не був присутній при їх складені. 12.03.2015 року її квартиру відвідував представник відповідача з метою припинення газопостачання, у якого не було посвідчення, однак доступ до її квартири був, про що свідчить довідка відповідача, у якій зазначено, що доступу не було лише до квартир 27 та 31. Оспорювані акти не містять її підпису, оскільки складались без її присутності, відповідач не пропонував їх отримати нарочно та поштою не надсилав. Вважає, що вони складені по спливу значного проміжку часу з моменту відключення її квартири від газопостачання. Вказані акти порушують її права споживача послуг з газопостачання, оскільки внаслідок їх складення відповідач припинив надавати послуги. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, прохала стягнути на відшкодування моральної шкоди 20\~000 грн., яка завдана протиправними діями відповідача, що виявились у складенні оспорюваних актів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки вважала вимоги позивача такими, що не відповідають визначеними ст.16 ЦК України способами захисту порушеного права, акти претензії не порушують прав позивача, є внутрішніми документами підприємства та фіксують виключно факт недопуску до квартири позивача. Оспорювані акти на адресу позивача не надсилались, а були залишені у дверях її квартири. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши сторін та свідків, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). Спірні правовідносини з приводу користування природним газом для споживчих цілей, врегульовані Цивільним Кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 р. №2246 (далі Постанова 2246), яка діяла до 13 липня 2016 року. Відповідно до ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Відповідно до ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п.6 Правил надання населенню послуг з газопостачання, у редакції, що діяла на момент складення оспорюваних актів, газопостачання на об'єкт та/або газові прилади і пристрої споживача припиняється у разі: проведення планово-профілактичного обслуговування та/або капітального ремонту систем газопостачання; ліквідації наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновних робіт; несвоєчасної та/або не в повному обсязі оплати послуг з газопостачання з урахуванням вимог пункту 19 цих Правил; самовільного використання газу споживачем; самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання; зривання або пошкодження пломб на запірних пристроях, засувках на вводі в будинок, пошкодження або зняття інвентарних заглушок тощо; порушення споживачем Правил безпеки систем газопостачання, що створює загрозу виникнення аварійної ситуації; подання споживачем письмової заяви про припинення газопостачання; відмови споживача від встановлення лічильника газу з ініціативи і за кошти газопостачального підприємства. У зазначених випадках газорозподільне підприємство зобов'язане поінформувати споживача про причини і строки припинення газопостачання, а газопостачальне підприємство - здійснити протягом одного місяця перерахунок оплати послуг, що надавалися споживачеві. Відповідно до п.7 цих правил, припинення постачання газу споживачеві в житлових будинках залежно від обставин здійснюється шляхом перекриття запірних пристроїв та встановлення пломби та/або інвентарної заглушки перед газовим приладом (пристроєм) або на ввідному газопроводі. Механічне від'єднання відводу газопроводу від діючого газопроводу здійснюється у разі: самовільного відновлення споживачем газопостачання; неодноразової відмови споживача у доступі представникам газорозподільного підприємства до свого об'єкта для припинення газопостачання за порушення споживачем строків оплати послуг чи недопущення виникнення аварійних ситуацій. У разі неодноразової відмови споживача у доступі, передбаченому абзацом четвертим цього пункту, представниками газорозподільного підприємства складається акт-претензія щодо відмови споживача у доступі, яка підписується представником газопостачального/газорозподільного підприємства та однією незаінтересованою особою (представником житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувачем або управителем будинку, виборною особою будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представником органу місцевого самоврядування тощо) за умови посвідчення їх осіб). Про припинення газопостачання складається акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач [PERSON] проживає за адресою: м.Дніпро, ж/м Тополь-2[ADDRESS] та є споживачем послуг відповідача з газопостачання (особовий рахунок 708811). 12.03.2015 року співробітниками відповідача у складі: майстра [PERSON], слюсаря [PERSON], контролера [PERSON] складено акт-претензію №135, яким засвідчено факт недопуску до вимикача у квартирі [PERSON] за адресою: м.Дніпро, ж/м Тополь-2[ADDRESS]. Даний акт споживачем не підписано, жодні застереження щодо відсутності підпису споживача, особами, які склали акт, до нього не внесені. Даний акт підписано від імені начальника ВТВ КП «Жилсервіс-2» ДМР [PERSON] В реквізитах споживача зазначено, що споживачу [PERSON] залишено повідомлення у дверях, без зазначення його змісту. 17.03.2015 року співробітниками відповідача у складі: майстра [PERSON], слюсаря [PERSON], контролера [PERSON] складено акт-претензії №159, яким засвідчено факт недопуску до вимикача у квартирі [PERSON] за адресою: м.Дніпро, ж/м Тополь-2[ADDRESS]. Даний акт споживачем не підписано, жодні застереження щодо відсутності підпису споживача, особами, які склали акт, до нього не внесені. Даний акт підписано від імені начальника ВТВ КП «Жилсервіс-2» ДМР [PERSON] Згідно листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 29.04.2016 року, газопостачання квартири позивача припинено з 19.03.2015 року, про що складено акт №754. Відповідно до письмових заперечень відповідача, 10.03.2015 року у корпусі 5 будинку 28 на ж/м Тополь-2 виконувались газонебезпечні роботи на підставі наряду-допуску №46, зокрема, виконувалось обстеження на предмет справності мережі та відсутності недоліків в роботі газопроводу, відновлення газопостачання за вказаними адресами, однак доступ до квартири позивача для обстеження приладів та пристроїв надано не було. Згідно з копією вказаного наряду-допуску №46 від 10.03.2015 року, роботи за адресою: м.Дніпро, ж/м Тополь-2, буд.28 корп.5, виконані відповідно до наряду-допуску, застереження щодо недопуску до квартири позивача відсутні. Згідно з копією наряду-допуску №56 від 27.03.2015 року, роботи за адресою: м.Дніпро, ж/м Тополь-2, буд.28 корп.5, виконані відповідно до наряду-допуску, застереження щодо недопуску до квартири позивача відсутні. Згідно листа відповідача від 20.03.2015 року №1046/1, за адресою: м.Дніпро, ж/м Тополь-2, буд.28 корп.5 проводились ремонті роботи по ревізії запірної арматури. За результатами обстеження без газу залишилась, в тому числі, квартира позивача. В цей же час, зазначено, що за результатами огляду відсутній доступ лише до квартир №27 та №31. Згідно відповіді КП «Жилсервіс-2» ДМР від 13.06.2016 року №390, запрошення від ПАТ «Дніпрогаз» для складення акту-претензії на адресу позивача до комунального підприємства не надходило. 19.03.2015 року співробітниками відповідача у складі: майстра [PERSON], слюсарів [PERSON], Майструк складено акт №754 про припинення газопостачання до квартири позивача у звязку з порушенням строків сплати за наданні послуги з газопостачання. Підпис позивача у вказаному акті відсутній, міститься запис щодо залишення акту в дверях квартири позивача. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Фактичні обставини справи не пов'язані із наявністю заборгованості за спожитий природний газ, оскільки довідки про заборгованість позивача не представлено та заперечення відповідача на таких обставинах не ґрунтуються. У звязку з цим, суд вважає помилковим зазначення в акті про припинення газопостачання підставою припинення наявність заборгованості. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що працює начальником ВТВ КП «Жилсервіс-2» ДМР та акт претензію №159 від 17.03.2015 року він не підписував взагалі, підпис виконано іншою особою, скоріш за все іншим майстром дільниці, а підпис в акті-претензії №135 від 12.03.2015 року виконано ним власноруч, однак при складені акту він присутній не був, тому не може засвідчити факт недопуску позивачем до квартири співробітників газопостачальної компанії. Як пояснив свідок, акт він підписав на прохання майстра дільниці, який мав бути присутній при спробі потрапити до квартири позивача, однак права підпису подібних документів він не має, тому йому довелось підписати його власноруч. Дані свідчення [PERSON] в частині правдивості акту-претензії №135 від 12.03.2015 року не відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи та не приймаються до уваги, оскільки факт запрошення працівників КП «Жилсервіс-2» ДМР для складення акту-претензії разом зі співробітниками ПАТ «Дніпрогаз» на адресу позивача спростовується листом КП «Жилсервіс-2» ДМР від 13.06.2016 року №390, нарядом допуском №46 від 10.03.2015 року, згідно якого позивачем не чиняться перепони у доступі до пристроїв та приладів у квартирі, власне самим листом відповідача від 20.03.2015 року №1046/1, згідно якого недопуск був лише до квартир №№27 та 31. Таким чином, складені відповідачем акти-претензії №159 від 17.03.2015 року та №135 від 12.03.2015 року, щодо відмови споживача у доступі, не відповідають дійсності та спростовуються наведеними та дослідженими судом доказами, показами свідків. Відповідно до положень підпункту 3 пункту 5 розділу ІІ Порядку відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільному підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання, а також споживачеві природного газу внаслідок порушення газопостачальним або газорозподільним підприємством Правил надання населенню послуг з газопостачання, який діяв на момент складення оспорюваних актів, акт-претензія без підпису споживача вважається дійсним, якщо його підписали три представники газопостачального підприємства та відмова споживача від підпису акта-претензії підтверджується відеозйомкою; його підписали представник газопостачального/газорозподільного підприємства та одна незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування тощо) за умови посвідчення їх осіб. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це робиться відмітка в обох примірниках акта-претензії і другий примірник надсилається споживачеві реєстрованим поштовим відправленням. Відповідачем оспорювані акти не були вислані позивачу поштовим відправленням. Акти-претензії щодо відмови споживача у доступі несуть за собою зміну обсягу прав споживача, оскільки згідно п.7 Правил надання населенню послуг з газопостачання підставою припинення газопостачання є неодноразовий недопуск споживача до своєї квартири працівників газопостачальної компанії. При відсутності доказів протилежного, які мав надати відповідач, суд вважає, що позивач не має боргів за спожиті послуги з газопостачання, тому підставою припинення газопостачання її квартири 19.03.2015 року стали саме акти від 12.03.2015 року та 17.03.2015 року. Відтак, оскільки газопостачання квартири споживача припинено на підставі саме актів про відмову споживача у доступі до квартири, суд доходить висновку, що їх складення відповідачем порушило право позивача на отримання послуг, у звязку з чим, вважає доцільним захистити право позивача, шляхом визнання їх недійсними. Разом з цим, не дивлячись на протиправність дій відповідача, що полягають у припиненні газопостачання та у бездіяльності з відновлення газопостачання до квартири позивача, суд, обмежений змістом позовних вимог, в порядку ст.11 ЦПК України, не вправі вирішувати питання щодо відновлення газопостачання, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялись, не дивлячись на уточнення позову. Відповідно до п.36 Правил надання населенню послуг з газопостачання, газопостачальне та газорозподільне підприємство несуть відповідальність згідно із законодавством в т.ч. за безпідставне припинення газопостачання. Як передбачено ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивачем не доведено з посиланням на належні та допустимі докази факту завдання їй моральної шкоди внаслідок складення оспорюваних актів, у звязку з чим в цій частині позову слід відмовити. Також, суд з урахуванням обсягу наданих позивачем документів та доказів, критично ставиться до заявлених нею до відшкодування матеріальних витрат в сумі 285,10 грн., які позивач, згідно наданих копій та квитанцій, нібито витратила на послуги копіювання, у звязку з чим, в цій частині позову відмовляє за недоведеністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що спір виник з приводу захисту прав споживача та вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial