Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовомдо Харківської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на 25/100 частин домоволодіння, розташованогоу [ADDRESS] (далі - спірне домоволодіння). В обґрунтування позову зазначила, що 45/100 частин вказаного домоволодіння позивач отримала внаслідок договору дарування від 14.08.2002р. З часу укладення вказаного договору позивач постійно проживає та зареєстрована за вказаною адресою, іншого житла не має. У другій, більший частині будинку проживала родичка позивача - [PERSON],1933 р.н., з якою у них склалися теплі родинні відносини та вони стали проживати однією сім'єю. З [PERSON] вони також домовились, що позивач буде доглядати їїдо смерті, після чого отримає право власності на домоволодіння в цілому. Оскільки їх спільний будинок літ. «А-1», побудови 1870 р. потребував капітального ремонту, необхідних переобладнань, позивач за свої кошти для спільного мешкання з [PERSON] зробила капітальний ремонт всього будинку, зі свого особистого бюджету сплачувала всі комунальні послуги. [PERSON] дуже хворіла, мала мінімальну пенсію, тому фактично знаходилась на утриманніпозивача. 22.12.2006 року [PERSON] зробила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], р. №10077, яким все своє майно, де б воно не було, з чого не складалось, в тому числі належні їй 2/4 частини домоволодіння по вул.Миргородській,8 у м.Харкові, заповіла [PERSON] При цьому [PERSON] запевнила позивача, що їй за правом власності належить половина будинку, яка складалась раніше з двох рівних часток, подарованих у 1949 році дідусем [PERSON] їй та її брату [PERSON] Брат [PERSON] фактично дар дідуся не отримував: він у будинку по [ADDRESS] не проживав, реєстрації у ньому не мав, проживав за межами міста Харкова. Зв'язку з братом [PERSON] багато років не підтримувала. Крім того, вони із братом домовились, що зазначеним будинком буде володіти тільки [PERSON], яка розрахувалась з братом за належну йому частку. [PERSON] завжди вважала себе єдиним власником половини будинку. Позивач зазначила, що вона довірилась [PERSON] та не перевіряла її слів щодо належності їй ? частини будинку. Останні роки життя [PERSON] дуже хворіла, позивач займалась її лікуванням. [INFO] р. [PERSON] померла. Позивач поховала її за свій рахунок та прийняла спадщину після смерті останньої, звернувшись у встановлений законом строк до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. 27.11.2012 р. державний нотаріус Першої ХДНК видав [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, №7-316, згідно якому позивач отримала 30/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS].Тільки тоді позивач дізналася, що [PERSON] своєчасно не оформила своє право власності на ? частину будинку, згідно якої домовилась зі своїм братом. У позивача як єдиного спадкоємця [PERSON], збереглись всі її особисті документи та архіви сім'ї. З цих документів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою, що вони отримали в дар частини спірного будинку, що [PERSON], дійсно, розпорядився своєю часткою будинку, про що 01.06.1989 р. надав сестрі довіреність на продаж частини будинку з отриманням нею грошей за цю частину. Але [PERSON] не скористалась своєчасно цією довіреністю. Як юридично необізнана особа вона вважала, що цього документу достатньо для підтвердження їх відносин з братом щодо нерухомості, добросовісно заволоділа 1/4 житлового будинку, яка належить її брату [PERSON] та на протязі тривалого часу безперервно володіла, користувалась ним як єдиним своїм житлом, вважала себе його єдиним власником. З 2002 року позивач прийняла на себе клопіт щодо спірного домоволодіння в цілому, оскільки утримувала саму [PERSON] та весь житловий будинок. Також позивач зазначає, що після смерті [PERSON] вона продовжує володіти житловим будинком із надвірними будівлями по [ADDRESS] в тому числі 25/100 частинами будинку на підставі набувальної давності. Отримуючи зазначену нерухомість у спадщину, вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, в ньому наведених. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, в судове засідання не завився, надавши свої письмові пояснення щодо позову. Ухвалою від 25.09.2014р. судом було залучено до участі у справі [PERSON] у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та вжито заходів щодо його належного повідомлення про час та дату судового розгляду. Вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши надані письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За договором дарування від 10.03.1949 р. [PERSON] подарував своїм онукам [PERSON] та [PERSON] по ? частині житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.14) За договором дарування від 03.07.1959 р., [PERSON] подарував своїй онуці [PERSON] 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.13) Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] та свідоцтва про народження [PERSON], вони є сестрою та братом один одному (а.с.15, 16) Відповідно до будинкової книги реєстрації громадян у будинку по [ADDRESS], особою, відповідальною за ведення книги з 1959 р. зазначена [PERSON] Відомості про реєстрацію [PERSON] за вказаною адресою у книзі відстутні. (а.с.17-24) [PERSON] отримала у дар 45/100 частин житлового будинку по вул.Миргородський,8 у м.Харкові відповідно до договору дарування від 14.08.2002 р. (а.с.25) Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.11.2012р. 45/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 14.08.2002р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО; 30/100 частин вказаного домоволодіння зареєстровано за [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі договорів дарування від 10.03.1949р. та 03.07.1959р.; 25/100 частин вказаного домоволодіння зареєстровано за [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підстав договору дарування від 10.03.1949р. (а.с.42) 01.06.1989р. [PERSON] видав на ім'я [PERSON] довіреність на продаж належної йому частки спірного домоволодіння на умовах за її розсудом, в тому числі підписувати від його імені договір купівлі-продажу, отримати належні за проданий будинок кошти тощо (а.с.26) 22.12.2006 року [PERSON] зробила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], р. №10077, яким «все своє майно, де б воно не було, з чого не складалось, в тому числі належні їй 2/4 частини домоволодіння по вул.Миргородській,8 у м.Харкові», заповіла [PERSON] (а.с.28) 26.03.2009р. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.03.2009р. верії 1-ВЛ №207598 (а.с.27) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON],[PERSON],[PERSON] а також допитана у якості свідка позивач [PERSON], будучи попередженими про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, під присягою підтвердили, що позивач приблизно з 2009 року постійно проживає та зареєстрована за вказаною адресою, іншого житла не має. Разом з нею проживала родичка позивача - [PERSON], з якою у них склалися теплі родинні відносини. Оскільки їх спільний будинок літ. «А-1», побудови 1870 р. потребував капітального ремонту, необхідних переобладнань, позивач за свої кошти для спільного мешкання з [PERSON] зробила капітальний ремонт всього будинку. [PERSON] дуже хворіла, мала мінімальну пенсію, тому фактично знаходилась на утриманні позивача. Брат [PERSON] - [PERSON] ніколи по [ADDRESS] не проживав, родинних відносин з [PERSON] не підтримував . Зв'язку з братом [PERSON] багато років не підтримувала. Крім того, вони із братом домовились, що зазначеним будинком буде володіти тільки [PERSON], яка розрахувалась з братом за належну йому частку. [PERSON] завжди вважала себе єдиним власником половини будинку. З наданих позивачем квитанцій вбачається, що з 2009р. вона самостійно сплачувала всі комунальні послуги, несла тягар утримання спірного домоволодіння в цілому (а.с.46-59) Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. У відповідності до роз'яснень постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Суди при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є ( пункт 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ ( п.11 Постанови). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності ( п.13). Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, (з 01 січня 2004 року), положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] відкрито та добросовісно володіла часткою свого брата з 1989 року до часу своєї смерті, тобто більше тридцяти років. Позивач продовжила володіння цією часткою з 2009 р. по 2014 р. Тобто сумісне володіння позивача та її спадкодавця складає тридцять п'ять років. Також суд вважає доведеним, що на день розгляду справи ніхто, крім позивача, не заявив своїх майнових прав на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS], а тому її позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Долю судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК Укаїни. На підставі викладеного,

Outcome: approved