Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої доньки без згоди та супроводу її батька. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.05.2011 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від спільного шлюбу у них народилася [INFO] донька [PERSON]. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати із нею та перебуває на її утриманні. Відповідно до виконавчого листа № 2-2298 від 10.03.2009 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда, на користь [PERSON] з [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26.02.2009 року по 19.04.2022 рік. З 2010 року донька навчається у вокально-хоровому відділі КЗ «Кіровоградська музична школа № 2 ім. Ю.С. Мейтуса» та є солісткою хору старших класів «Согласіє». В період з 14.05.2018 року по 22.05.2018 року у м. Сопот, Республіка Польща буде проводитися Міжнародний хоровий конкурс Мundus Cantat, в якому має намір прийняти участь донька, що підтверджується довідкою від 27.11.2017 року директора школи КЗ «Кіровоградська музична школа № 2 ім. Ю.С. Мейтуса». Крім того, вона має намір для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав забезпечити повноцінний відпочинок доньці [PERSON] в Республіці Туреччина у період з 15.06.2018 по 15.07.2018 року. Проте, вказані поїздки закордон вона не в змозі реалізувати для своєї доньки, оскільки з моменту розлучення і по сьогоднішній день, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, аліменти не сплачує, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає. За місцем реєстрації та знаходженням нерухомого майна відповідач відсутній, його фактичне місцезнаходження невідоме. Вжитими заходами знайти батька дитини на даний час не вдається. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов та надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON], [INFO], без згоди (дозволу) та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO], на період з 13.05.2018 року по 24.05.2018 року до Республіки Польща, а також в період з 15.07.2018 року до 15.08.2018 року до Республіки Туреччина. В судове засідання позивач тне з»явилась, про час та місце слухання справи повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином також шляхом оголошення, опублікованому на офіційному сайті Ленінського районного суду м. Кіровограда «Судова влада», причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав до суду заяву про розгляд справи без участі служби та зазначив, що вирішення питання залишає на розсуд суду. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.07.2001 року, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.05.2011 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], батьком якої записаний відповідач і що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Дитина проживає та знаходиться на утриманні матері - позивача у справі, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою КП «ЖЕО № 2 КМР» від 18.01.2018 року № 307. Судом встановлено, що дитина [PERSON] є солісткою хору старших класів «Согласіє» КЗ «Кіровоградська музична школа № 2 ім. Ю.С. Мейтуса» та повинна брати участь у Міжнародному хоровому конкурсі Мundus Cantat у м. Сопот, Польща, який відбудеться з 14 по 22 травня 2018 року, що підтверджується довідкою від 27.11.2017 року директора музичної школи В.Ревенко. Відповідач, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 01.11.2017 року № 1557, має заборгованість зі сплати аліментів перед [PERSON] з 26.02.2009 року по 01.11.2017 року у розмірі 74 256 грн. Крім того, слідчим Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області 01.02.2017 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017120020001279 відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України. Із листа слідчого Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області Суконько Н.Ю. (а.с.20), вбачається, що в результаті слідчих (розшукових) дій у даному кримінальному провадженні місцезнаходження [PERSON] не встановлено, за кордон він не виїздив, та у жодних трудових відносинах з підприємствами, установами та організаціями не перебуває. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького від 21.12.2017 року № 6680/49-05-24, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 06.12.2017 року, даний орган вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], оскільки батько участі у вихованні дитини не бере, її навчанням не цікавиться, про її здоров'я не піклується. Таким чином, з листів органів державної влади вбачається, що [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов'язками і своєю бездіяльністю не тільки не створює умови необхідні для всебічного розвитку дитини, не забезпечує її інтереси, не піклується про її здоров'я, а навпаки чинить перешкоди в цьому, не надаючи їй можливості отримувати фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний розвиток. Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За приписами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно ст.150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, своєї Батьківщини, також покладено обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно вимог ст.152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. На підставі вимог до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом враховано також, що з метою забезпечення інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав, мати [PERSON] в період своєї відпустки має намір покращити стан здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, забезпечити повноцінний відпочинок доньці [PERSON] в Республіці Туреччина у період з 15.06.2018 по 15.07.2018 року, на що також потребується дозвіл батька дитини [PERSON], і який неможливо отримати від [PERSON] за обставин викладених вище. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного контролю громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З наведеного необхідно зробити висновок, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Частина 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров'я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей. Позивач та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, дитина знаходиться на утриманні матері, доступ батька до дитини не обмежений, проте останній не виконує належним чином свої батьківські обов'язки. Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що виїзд [PERSON], [INFO], за кордон з метою удосконалення та представництва своїх творчих здібностей, оздоровлення разом з матір'ю, у зв'язку з неповнолітнім віком, відповідає інтересам дитини, сприятиме її фізичному, духовному та моральному розвитку. Отримати дозвіл на виїзд за межі України у позасудовому порядку у позивачки немає можливості, а з іншого боку не зачіпає інтереси відповідача як батька дитини щодо можливості спілкуватися та приймати участь у вихованні доньки, якщо у нього виникне таке бажання у майбутньому, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору по справі покладаються на відповідача в повному розмірі.

Outcome: approved