Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернувся із відповідним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] народився [PERSON] Мати [PERSON] - [PERSON] є ВІЛ - інфікованою. З метою запобігання передавання захворювання від матері до дитини з 24 тижня вагітності відповідачці було призначено антистресову терапію, жінку було проінформовано, що дитині протипоказано грудне годування, жінка отримала препарати та її також було повідомлено про обов'язкове проведення після пологів специфічної терапії дитині протягом тижня. Після народження дитини [PERSON] відмовилася від надання дитині антистресової терапії, годую дитину груддю, письмово повідомила, що за час вагітності не приймала терапію. 25 липня 2013 року було здійснено комісійний виїзд по місту проживання родини відповідачів з метою виконання рішення виконавчого комітету Феодосійської міської ради №517 від 24.07.2013 року «Про відібрання новонародженого в матері [PERSON].», однак двері ніхто не відкрив. На телефонні виклики відповідачка не з'являється. Таким чином, подальше перебування дитини у родині відповідачів створює загрозу для її життя та здоров'я. Вказані вище обставини стали підставою для зверненням із відповідним позовом. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що відповідачам неодноразово пояснювалися наслідки недотримання медичних норм, однак останні дані пояснення ігнорували. Взагалі, відповідачі не визнають наявність у [PERSON] хвороби. Представник зазначив, що метою даного позову не є відібрання дитини взагалі у батьків, а тільки відібрання її для проведення необхідних досліджень з метою встановити, чи отримав новонароджений від матері небезпечну хворобу, а також для того, щоб у разі наявності хвороби почати своєчасно лікування або підтримуючу терапію. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, сповіщені належним чином неодноразово й поштовими повідомлення, й телефонограмами на мобільний телефон відповідача [PERSON], якому особисто неодноразово було повідомлено про час та місце слухання справ, а також про суть спору. Зі згоди представника позивача, суд проводить заочний розгляд справи, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Прокурор у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав. Суд, заслухавши учасників процесу, пояснення спеціаліста Управління охорони здоров'я Феодосійської міської ради Северинової Т.В., дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.11) Мати малолітнього - [PERSON] перебуває на обліку у зв'язку із виявленням антитіл до ВІЛ. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства у справах сім'ї , молоді та спорту, Державного департаменту України з питань виконання покарань, Міністерства праці та соціальної політики України від 23.07.2007 року №740/1030/4154/321/614 «Про заходи щодо організації профілактики передачі ВІЛ-інфіковатих дітей та сімей», перше дослідження зразка крові дитини для визначення генетичного матеріалу ВІЛ проводиться у віці 1-2 місяці у визначеній органами охорони здоров'я лабораторії. Згідно повідомлень управління охорони здоров'я (а.с.4-6, 8), відповідачка [PERSON] після народження дитини відмовилася надавати дитині антистресову терапію та годую груддю та письмово повідомила, що під час вагітності не приймала терапію (а.с.8) 24 липня 2013 року виконавчим комітетом Феодосійської міської ради прийнято рішення №517 про відібрання новонародженого у матері [PERSON] (а.с.3) Згідно акту від 25 липня 2013 року (а.с.9) відібрати дитину не було можливим у зв'язку із тим, що ніхто двері не відкрив. У судовому засіданні заслухано пояснення представник управління охорони здоров'я Феодосійської міської ради, яка пояснила, що згідно пояснень самої [PERSON], вона не приймала належну терапію та годувала дитину груддю, що є дуже небезпечним для дитини. Спеціаліст пояснила, що відмова відповідачів обстежити дитину, створює загрозу для здоров'я дитини. У разі наявності у дитини захворювання матері, своєчасне лікування може врятувати їй життя. Відповідачі відмовляються визнавати хворобу у [PERSON] та не визнають її можливу наявність у дитини. Відповідачі пояснювали, що будуть досліджувати дитину тільки у півтора року, що може бути запізно. Неодноразові роз'яснення небезпечності ситуації не дали результатів та не вплинули на поведінку відповідачів. Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. За таких обставин, враховуючи, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини, не надають необхідного лікування, залишення дитини у відповідачів є небезпечним для її життя, здоров'я, що підтверджується наведеними доказами, суд вважає за можливе прийняти рішення про відібрання дитини від відповідачів. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, не виявили бажання надати жодних пояснень з приводу ситуації, що утворилася, не виказали взагалі будь-якого хвилювання долею як даної судової справи та її розгляду, так і долею дитини, відносно якої ставиться таке серйозне питання як відібрання. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини відповідачами (вони змінять свою поведінку, ставлення до дитини, відповідними органами будуть проведені усі необхідні аналізи, тощо), суд за заявою відповідачів може постановити рішення про повернення дитини. При задоволенні позову про відібрання дитини від батьків без позбавлення її батьківських прав суд на підставі ч.4 ст. 170 СК України повинен вирішити питання про стягнення з неї аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі ? частик від усіх видів прибутку с кожного. Суд також задовольняє позовні вимоги у частині передачі дитини органу опіки і піклування. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 243 СК України опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки і піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування. Частиною 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що суд у разі відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Суду не надано відомостей про наявність права власності дитини на певне житло, а тому дане питання судом не вирішується. Вказані вище обставини свідчать про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд здійсню розподіл судових витрат та вважає за необхідне стягнути на користь держави з відповідачів судовий збір у розмірі 487,2 грн (за вимоги майнового та немайнового характеру) у рівних частках. Повний текст рішення складено 13 лютого 2014 року.

Outcome: approved