Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 03.11.2010 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 5000 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 10.11.2019 складає 157 695,17 грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.06.2020 з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.11.2010 в розмірі 120357 грн. 96 коп., що складається з: 66772,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6300,47 грн. - заборгованість за відсотками на прострочений кредит; 47285,15 грн. - пеня за період з 03.11.2010 по 01.06.2019, а також судовий збір в розмірі 1921 грн. 03.08.2020 відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18.06.2020. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.08.2020 скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18.06.2020, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників. 18.01.2021 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.11.2010 в розмірі 90 104,98 грн., що складається з: 66 772,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 23 332,64 грн. - заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625, а також судові витрати. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, в матеріалах справи міститься відзив та заперечення сторони відповідача, в яких вони просять відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що витяг з тарифів та витяг з умов і правил надання банківських послуг, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не можна вважати частиною укладеного кредитного договору, вони не містять підпису відповідача, а підписана відповідачем анкета не містить умов щодо сплати відсотків за користування кредитом. Зазначили, що розрахунок заборгованості включає всі договори, укладені відповідачем з банком, що є неприпустимим для визначення фактичної суми заборгованості за кожним кредитом, сам розрахунок містить в собі розбіжності, з нього неможливо визначити за якою ставкою нараховано суму пені, перевірити його правильність неможливо. Крім того, вказали, що на даний час відкрито кримінальне провадження за фактом викрадення з картки відповідача 21000 грн., у зв`язку з чим дійсний борг відповідача складає 14 859,06 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи убачається, що 03.11.2010 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 5000 грн. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ КБ «ПриватБанк» відповідачеві [PERSON] , які він використав у повному обсязі. Пунктом 2.1.1.5.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов`язок позичальника здійснювати погашення кредиту у строки та в розмірах визначених договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач належним чином не виконував взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, допустив заборгованість зі сплати кредиту у розмірі 157 695,17, яка складається з: 66 772,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6300,47 грн. - заборгованість за відсотками на прострочений кредит; 84 622,36 грн. - пеня. Позивач в межах вказаного боргу просить стягнути з відповідача суму заборгованості на підставі розрахунку, наявного в матеріалах справи, в розмірі 90 104,98 грн., що складається з: 66 772,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 23 332,64 грн. - заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками. Щодо стягнення з відповідача пені та штрафів позовних вимог не заявляв. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. У заяві-анкеті позичальника від 03.11.2010 року процентна ставка не зазначена. Суд також вважає неможливим застосування до вказаних правовідносин правил ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (03.11.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08.12.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з умов та правил надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Надані позивачем правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, оскільки лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім того, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.11.2010 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019, провадження № 14-131цс19. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи викладене, суд не убачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання своїх боргових зобов`язань. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором від 03.11.2010 №б/н шляхом звернення до суду з позовом до позичальника, що відповідає нормі ст. 1050 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, а також беручи до уваги вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 66 772,34 грн. Інші обставини, на які посилалися учасники, висновки суду не спростовують. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial