Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 13 липня 2002 року по 02 грудня 2013 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір'ю. Враховуючи, що на теперішній час на території Донецької області триває антитерористична операція, вона отримала від родичів, які мешкають в іншій країні запрошення на проживання, та бажає разом з сином виїхати за межі України для відпочинку, духовного та фізичного розвитку дитини, адже завдяки фінансовій допомозі, яку мають можливість надати родичі, вона матиме можливість оздоровити сина в морській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку. Однак відповідач відмовляється надати добровільно дозвіл на виїзд сина за кордон, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Тому, в інтересах дитини просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітнього сина за кордон без згоди батька, а також дозвіл на оформлення проїзних документів дитини для виїзду за кордон без згоди батька, а також допустити рішення суду в частині надання дозволу на оформлення проїзних документів, до негайного виконання. В судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач не повідомив суд про причини своєї неявки в судове засідання та не надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] доводяться батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO] (а.с.4). Шлюбні відносини між сторонами припинені, дитина проживає з матір'ю. Судом також встановлено, що згоди на виїзд дітей за кордон відповідач добровільно не надає. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.ст. 141, 153, ч.3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 3 ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 4 статті 4 даного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Питання оформлення проїзного документа дитини регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду закордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення». Так. У п. 18 вказаних Правил передбачено оформлення документу на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки виїзд дитини за кордон відповідає інтересам та бажанням дитини, в той же час відповідач безпідставно відмовляється від нотаріального посвідчення оформлення проїзного документу, що з огляду на дані правовідносини порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи, що на день ухвалення рішення на території Донецької області проводиться антитерористична операція, діючи в інтересах дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині надання дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон.

Outcome: approved