Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що з 14.09.1998 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Вказує, що причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач покинув сім'ю та проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. З жовтня 2017 року вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Надалі перебувати у шлюбних відносинах не бажає, примирення між ними неможливе, сім'я фактично розпалась, шлюб існує формально, подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, а тому просить шлюб розірвати та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Судові витрати по справі просила стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилася, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просила його задовольнити та розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 14.09.1998 року зареєстрували шлюб у [ADDRESS], актовий запис № 2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3). У шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою, та [PERSON], [INFO], який на даний час є неповнолітнім, що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження (а.с. 4, 5). Подружнє життя у сторін не склалося, сім'я фактично розпалась, шлюб існує формально, примирення між ними неможливе, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач просила відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]», а відповідач жодних заперечень на позов не подав та повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачу слід відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що неповнолітньому [PERSON], [INFO], виповнилось 16 років, він має право визначити своє місце проживання з матір'ю або з батьком самостійно. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету, сплаченого при поданні позову, а саме 352,40 грн., а решту понесених судових витрат в сумі 352,40 грн. по сплаті судового збору (квитанція № ПН87692 від 23.01.2018 року, а.с. 1) та 500,0 грн. за надання професійної правничої допомоги (договір про надання правничої допомоги від 17.01.2018 року та квитанція № 060422 від 23.01.2018 року, а.с. 8, 9), слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved