Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визначити їй додатковий строк для поданнязаяви про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON], протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили. В обґрунтування позову зазначила, що квартира [ADDRESS] належала на праві приватної спільної власності позивачу, її батькові [PERSON] та матері [PERSON]. Позивач зазначає, що 03 листопада 2001 року помер її батько, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складалася з грошових внесків у відділеннях банків, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка по вул. Чечелівка, 35 в с.Привільне, Солонянського району Дніпропетровської області та частка квартири [ADDRESS]. Позивач до державного нотаріуса після його смерті не зверталася, а її матірю була подана заява про прийняття спадщини до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] [PERSON] не видавалося, так як вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном: мешкала та була прописана в спірній квартирі. 30 квітня 2013 року померла мати позивача та після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить частка зазначеної квартири. Позивач вказує, що 29 жовтня 2014 року після померлої матері нею до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори була подана заява про прийняття спадщини. Але, постановою державного нотаріуса від 31 жовтня 2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з пропущенням встановленого законодавством шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом/заповітом, та на день смерті, померла [PERSON] була зареєстрована одна, тобто факт прийняття спадщини спадкоємцем спільним проживанням та реєстрацією не підтверджується. Позивач зауважує, що пропустила строк звернення із заявою до нотаріальної контори з поважних причин, а саме через стан здоровя її чоловіка, який мав потребу в постійному сторонньому догляді та сторонній допомозі у пересуванні. Позивач вважала, що вона є основним квартиронаймачем, має частку в квартирі [ADDRESS], проживала сумісно з матірю, а тому прийняла спадщину та звертатися до нотаріальної контори їй немає потреби. Позивач вказує, що вона є спадкоємцем першої черги та інших спадкоємців першої черги, окрім неї, немає. Враховуючи вищевикладене позивач вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила у задоволенні позовної заяви відмовити, оскільки позивач мала достатньо часу для того, щоб звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, приходить донаступного. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Квартира [ADDRESS] належала на праві спільної приватної власності позивачу, [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 13 листопада 1997 року (а.с.8). 03 листопада 2001 року [PERSON] помер та, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємицею майна померлого стала [PERSON] (а.с.5, 10-11). З копії спадкової справи №396/2002, яка була заведена в Третій дніпропетровській державній нотаріальній конторі після померлого 03 листопада 2001 року [PERSON], вбачається, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, окрім [PERSON] ніхто не звертався (а.с.66-94). 30 квітня 2013 року померла мати позивача [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки від 28 жовтня 2014 року встановлено, що у квартирі [ADDRESS] [PERSON] була зареєстрована по даній адресі одна з 04 квітня 1978 року по день смерті 30 квітня 2013 року (а.с.50). 29 жовтня 2014 року позивач звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 30 квітня 2013 року матері [PERSON] (а.с.49). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 жовтня 2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру №267 у м.Дніпропетровську по вул.Каверіна, буд.1, після померлої 30 квітня 2013 року [PERSON] у звязку з пропущенням встановленого законодавством шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом/заповітом, а також у звязку з тим, що факт прийняття спадщини спадкоємцем спільним проживанням та реєстрацією не підтверджується (а.с.57). З копії спадкової справи №666/2014, яка була заведена в Третій дніпропетровській державній нотаріальній конторі після померлої 30 квітня 2013 року [PERSON], вбачається, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, окрім позивача, ніхто не звертався (а.с.48-57). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.2 ст1269 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вони з позивачем разом працюють та перебувають у дружніх стосунках, тому їй було відомо, що у 2013 році померла мати позивача. Знає, що позивач не встигла оформити спадщину через те, що член сімї позивача [PERSON] тяжко хворів, оскільки він переніс інфаркт, 2-3 роки знаходився у лікарні та потребує медичної допомоги і по даний час, а також позивач має на утриманні малолітню дитину. Свідок [PERSON] додатково вказала, що у звязку з вищевикладеним позивач часто відпрошувалась з роботи та у лікарні від [PERSON] не відходила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що член сімї позивача [PERSON] з 2012 року хворів та переніс інфаркт, має групу інвалідності, 2-3 рази на рік лежав у лікарні та й на теперішній час двічі на рік перебуває на стаціонарі. Потім у 2013 році у позивача померла мати і в сукупності через необхідність надання догляду [PERSON] фізичної можливості вчасно звернутися до нотаріуса для оформлення спадщини позивач не змогла. На підтвердження наявних у [PERSON], за яким позивач здійснювала догляд, проблем зі здоровям до позовної заяви, а також у процесі розгляду справи, позивачем надано копії медичних документів за період з 2012 року по 2016 рік (а.с.13,35-46). Суд вважає, що доводи позивача з приводу поважності пропуску строку прийняття спадщини є обґрунтованими у звязку з чим їй на підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України слід визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в два місяці.

Outcome: approved