Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 20.06.2008 року, від якого вони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] Однак їх сімейне життя не склалося, оскільки вони мають зовсім різні погляди на життя та сім'ю, у зв'язку з чим сторони втратили почуття любові та любові один до одного, як подружжя не проживають протягом одного року шести місяців, не ведуть спільного господарства. Позивачка не згодна, вважає, що їхня сім'я фактично розпалась, шлюб носить формальний характер, на примирення з відповідачем вона не погоджується, просить суд шлюб розірвати. У судове засіданні сторони не з'явилися, надіславши заяви про слухання справи без їх участі та думки щодо позову. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідно до заяви від 06.12.2018 р. [PERSON] просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON] змісту заяви [PERSON] від 06.12.2018 р. вбачається, що він вимоги позову повністю визнає, не заперечує проти їх задоволення, просить розглядати справу без його участі. За ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що 20.06.2008 р. між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 405, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] р.н, що підтверджується копією свідоцтва про його народження [NUMBER], виданим 25.09.2012 р. Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2098 (а.с. 7). Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відновити відповідачу її дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу - «[PERSON]». На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved