Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] - 35 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі - Квартира). На сьогоднішній день за вказаною адресою зареєстрований, крім позивача, відповідач по справі чоловік позивача [PERSON], який у вересні 2015 року зібрав свої речі та виїхав з місця реєстрації. На її прохання щодо зняття з реєстрації відповідач не реагує, гроші за комунальні послуги не надає, повертатися додому не планує. Натомість реєстрація відповідача у Домоволодінні ставить позивача у скрутне матеріальне становище, оскільки нарахування платежів за комунальні послуги здійснюються включаючи всіх зареєстрованих осіб. Також, позивачу відмовляють в наданні субсидії як малозабезпеченій сімї. На підставі вищевикладеного, вона просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі № 26 будинку № 31, розташованому по вул. Військове містечко - 35 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не прибв, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив, у звязку з чим судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідачів відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів, за правилами загального позовного провадження. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надійшла заява про проведення розгляду справи за відсутності представника виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, проти задоволення позову заперечень не має. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2009 року (а.с. 9-10) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24353384 (а.с. 8), позивач [PERSON] (дівоче прізвище Кібальна) є власником квартири [ADDRESS] - 35 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Згідно зі свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 274112, актовий запис № 272 (а.с. 11) сторони зареєстрували шлюб 23 травня 2014 року. Таким чином вбачається, що вищевказана квартира є приватною власністю позивача. Як вбачається з довідки, виданої Криворізькою обєднаною міською довідково-інформаційною службою № 17 від 31.08.2017 року (а.с. 15) та Акту обстеження квартири у житловому приміщенні по факту проживання, засвідченого директором ТОВ «Дивобуд» від 31.08.2017 року (а.с. 16) відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] містечко-35[ADDRESS], проте фактично там не проживає з 2015 року. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України\~передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що перешкоди створені відповідачем позбавляють позивача можливості користуватися та розпоряджатися належним їй на праві приватної власності нерухомим майном. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов. В силу\~ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст.ст. 3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання\~це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно ч.1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved