Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, де просить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 18.09.2014 року по 01.03.2015 року в сумі 2\~820,79 грн. та ? понесених нею додаткових витрат на утримання доньки Юлії в розмірі 4\~000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. (а.с.25-28). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Свої вимоги мотивує тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем рішення Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 19.05.1998 року про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання їх неповнолітньої доньки Юлії, [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, утворилась заборговагість. З серпня 2014 року по 01.03.2015 року вона не отримує аліменти в повному обсязі. Відповідач звільнився з попередньої роботи та з 18.08.2014 року відповідач став працювати в ПП «Геомарк» на посаді директора. Бухгалтер з його перередньої роботи , замість того, щоб повернути виконавчий лист до відділу ДВС, віддала його на руки відповідачу, який не повідомив бухгалтера на новому місці роботи, що він є платником аліментів та не віддав виконавчий лист на виконання, чим поставив доньку у скрутне матеіральне становище. Наприкінці жовтня 2014 року, оскільки відповідач їй повідомив, що не працює, вона звернулась у відділ ДВС, щоб отримати довідку про отримані аліменти, яка їй була потрібна для оформлення субсидії. В цей час їй повідомили, що державний виконавець Пащенко В.О. перебуває у відпустці до 16.11.2014 року. Вийшовши з відпустки він викликав відповідача в відділу ДВС, у якого забрав виконавчий лист та знову вручив його відповідачу, щоб той віддав його бухгалтеру. 20 грудня 2014 року, коли вона нарешті дізналася номер бухгалтера ПП «Геомарк» та зателефонувала туди, то дізналася, що відповідач не віддав бухгалтеру виконавчий лист. Вона поспілкувалась з державним виконавцем Пащенком В.О., якому надала телефон бухгалтера ПП «Геомарк», то після цього 23.12.2014 року на її картоквий рахунок було зараховано місячну суму аліментів. В січні та в лютому 2015 року аліметів вона знову не отримала. Станом на 01 березня 2015 року заборгованість відповідача по аліментам склала 2162,84 грн. Внаслідок того, що відповідач не перераховував аліменти, вона вимушена була продати її з донькою сережки, каблучки та золотий ланцюжок, щоб платити проценти по кредиту в ПАТ КБ «Приватбанк» та за щось жити. На її звернення від 02.03.2015 року, вона 23.03.2015 року отримала з ДВС довідку розрахунок суми заборгованості по аліментам. Їх донька Юлія в травні 2015 року закінчила школу №20 Олександрійський колегіум з золотою медаллю, успішно склала ЗНО та була зарахована на навчання в Кіровоградський педагогічний університет на бюджетну форму навчання. Але матеріальний стан її та доньки є надзвичайно важким, так як для закінчення 11-го класу необхідні були кошти на методичні матеріали, книги, курси та кошти, щоб відсвяткувати випускний. На її звернення щодо надання матеріальної допомоги, відповідач категорично відмовився, тому вона вимушена була взяти кредит в сумі 2\~000,00 грн.. Через місяць при зарахуванні доньки до ВНЗ необхідно було при заселені за один раз заплатити 1900,00 грн та придбати ноутбук за 3000,00 грн., який потрібен був дочці у навчанні, а також вона придбала доньці сапоги на базарі по ціні 950,00 грн., тому їй знову прийшлось взяти кредит в розмірі 6\~000,00 грн. В звязку з тим, що вона взяла кредит, вона понесла збитки у формі щомісячної сплати відсотків по кредитам та вимушена була продати прикраси з золота. Крім того, оскільки вона за 2014 2015 р.р .понесла додаткові витрати на доньку в розмірі 8000,00 грн., вважає, що відповідач повинен їй відшкодувати згідно ст.185 СК України ? частину здійснених нею витрат, що складає 4000,00 грн.(а.с.25 - 27). В подальшому позивач навела свій розрахунок нейстойки за прострочення сплати аліментів (а.с. 9, 67). Посилаючись на ч.1 ст.196 СК, ч.1 ст.185 СК України просить її вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав вказаних в позові. Позивач вважає, що розрахунку пені нею зроблено правильно. Аліменти відповідач повинен був їй сплачувати до повноліття доньки, саме до 11.06.2015 року. Заборгованість по аліментам утворилась за період з 18.09.2014 року до 01.03.2015 року, що підтверджується довідкою ДВС від 23.03.2015 року (а.с.8), яку вона додала до позову. В грудні 2014 року відповідачем було проплачено 620,98 грн. В довідці, яка надана [PERSON] до заперечення (а.с.95 -97), він стверджує, що сплатив також 728,73 грн., але цих коштів в листопаді 2014 року вона не отримувала. Суму 1471,54 грн. відповідач сплатив тільки після того, як отримав повістку до суду. Їх донька закінчила школу в травні 2015 року. Щодо додаткових витрат, які вона понесла, то відповідач їй ніяких коштів не відшкодовував. Просить її вимоги задовольнити повністю, стягнути з відповідача пеню в тому розмірі, що нею вказано. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач на розгляд справи не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, суд ухвалив провести розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача, просить відмовити в задоволені позову у повному обсязі та надав письмове заперечення, де вказав, що згідно довідки №1033 від 15.01.2016 року, виданої відділом ДВС вбачається, що відповідач виконав свій обовязок щодо сплати аліментів до досягнення дитиною повноліття, так як на день повноліття, тобто станом на 11.06.2015 року переплата по сплаті аліментів становить 3\~972,16 грн. При цьому, звертає увагу суду на те, що станом на вересень 2014 року у відповідача також була відсутня заборгованість, так як на той час була переплата по сплаті аліментів в сумі 871,57 грн. Крім того, відповідач посилається на правову позицію, викладену ВСУ 01.07.2015року в справі №6-94цс15. При цьому зазначає, що розрахунок здійснюється, виходячи з суми заборгованості за місяць помножена на 1% і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а розрахунок, який навела позивач є неправильним. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання доньки, вважає, що позивач посилаючись на ст.185 СК України, не врахувала, що правила цієї статті поширюються на правовідносини щодо обовязку батьків на утримання неповнолітніх дітей, а їх дочка [PERSON] досягла повноліття 11.06.2015 року, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України. Просить врахувати, що Олександрійським міськрайонним судом прийняте рішення про стягнення з відповідача на користь повнолітньої доньки аліментів на її утримання на період навчання у розмірі 1/8 частини від його доходу. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено наступне. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~11червня 1997 року у сторін народилася донька Юлія, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10). Рішенням Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 19.05.1998 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], 11.06. 1997р.н., в розмірі 1/6 частини\~\~всіх видів заробітку, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходу громадян, починаючи з 11.05.1998 року і до повноліття сина [PERSON] від першого шлюбу, тобто до 01.01.2002 року, а потім в розмірі ? частини з усіх видів заробітку до повноліття дочки [PERSON], тобто до 11червня 2015 року (а.с.12). На виконання рішення суду від 19.05.1998 року, видано виконавчий листі №2-2272/1998 (а.с.59). На підставі даного виконавчого листа державною виконавчою службою\~\~було відкрито виконавче провадження. Судом також встановлено, що\~\~платник аліментів [PERSON]М, допустив заборгованість по сплаті аліментів, починаючи з вересня 2014 року по лютий 2015 року. Крім того, в грудні 2014 року, де сплачено 620,98 грн., допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості від 23.03.2015 року, який складено\~\~державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції [PERSON] та підписаний начальником відділу [PERSON], яка оспорюється представником відповідача при судовому розгляді справи(а.с. 8). Представник відповідача посилається на довідку № 1033, яка видана 15.01.2015 року [PERSON]М.(а.с.95 - 97), звідки вбачається, що за 2014 рік переплата по аліментам становить 676,70 грн. та в березні 2015 року відповідачем сплачено 1471,54 грн., де також вказано, що переплата за 2015 рік становить 158,53 грн., а загальна переплата на день повноліття дочки [PERSON] станом на 11.06.2015 року становить 3\~972,16 грн. В матеріалах справи є довідка за вих.№2 від 09.02.2015 року видана [PERSON] в тому, що він дійсно працює у ПП «Геомарк» з 18.08.2014 року та займає посаду директора. За період з 18.08.2014 по 31.01.2015 року його заробітна плата до виплати та нараховані аліменти становлять: вересень 2014 року зарплата 1\~120,98 грн. - аліменти 560,49 грн.; жовтень 2014р. 1120,98 грн. 397,28 грн.; листопад 2014 р. 1149,39 грн. 385,80 грн.; грудень 2014 р. 1342,80 грн. 385,80 грн.; січень 2015 р. 1386,11 385,80 грн., де мається запис, що заборгованість по виплаті заробітної плати станом на 01.02.2015 р. становить 3\~304,61 грн. за 3 місяці, аліменти були виплачені в сумі 620,98 грн. з заробітної плати за жовтень 2014 р. Дана довідка підписана директором [PERSON] та гол. бухгалтером [PERSON] та мається печатка, а тому суд приймає її до уваги, так як проти цієї довідки представник відповідача не заперечує, оскільки вона підписана самим відповідачем (а.с. 66). Крім того, з виписки карткового рахунку [PERSON] (а.с. 118) вбачається наступне, що аліменти за січень 2015 року перераховані їй 11.06.2015 року в сумі 758,61 грн.; за грудень 2014 року перераховані 30.03.2015 року в сумі 739,10 грн.; за листопад 2014 року перераховані 10.03.2015 року в сумі 725,09 грн. В грудні 2014 року, де позивачці перераховано 620,98 грн., це заборгованість по аліментам за квітень 2012 року, а тому суд не приймає цю суму до розрахунку (а.с.124). Суд також приймає до уваги те, що згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» було установлено у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1176 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, а саме для дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. А тому згідно вимог чинного сімейного законодавства, що аліменти на утримання дитини не можуть стягуватись менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідно віку, тому аліменти, які підлягали стягненню з відповідача на утримання дочки [PERSON] за період з вересня 2014 року до лютого 2015 року повинні становити не менше 385,80 грн., щомісячно, а тому суд також приймає це до уваги та розрахунок державного виконавця від 23.03.2015 року. Розрахунок від 15.01.2016 року, де помилково вказано 2015 року, який надано до суду (а.с. 95 - 97) суд оцінює критично, оскільки сума нарахованих аліментів за період з вересня 2014 р. до березня 2015 р. не відповідає вищевказаним вимогам закону та довідці на а.с. 66.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснив, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК умов - повністю або частково звільнити від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з обов'язковим попередженням боржника про наявність заборгованості по аліментам та наданням йому строку для її погашення. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Проте, позивач здійснила розрахунок пені, додаючи всі дні заборгованості за кожен послідуючий місяць, а не виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення обов'язку щодо сплати аліментів, підсумувавши розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~ст. 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-94цс15, якою Верховний Суд України відступив від правової позиції, викладеної раніше. Згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~рішення Верховного Суду України є обов'язковим для судів. А тому, суд вважає, що позивачкою неправильно зроблено розрахунок пені. Відповідно до вимог\~ст. 196 СК України\~позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідно до її вимог за період з 18.09.2014 року до 01.03.2015 складає 612,20 грн, згідно розрахунку: місяцьРозмір заборгованості (різниця між нарахованими та сплаченими аліментами) грн.Кількість днів у місяці Розмір пені Вересень 2014З 19.09.2014р. 224,16 1226,88 Жовтень 2014385,8030115,80 Листопад 2014385,8031119,66 Грудень 2014385,8031119,66 Всього за 2014р. 382,00 Січень 2015385,8031119,60 Лютий 2015395,3428110,60 Всього за 2015 р. 230,20 Всього 612,20 Таким чином, задовольняючи позов у зазначеній частині частково, суд вважає, що позивачка неправильно обчислила розмір пені, оскільки відповідно до ст.196 СК України, враховуючи, що за судовим рішенням відповідач зобовязаний до щомісячної сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, - неустойка (пеня) має нараховуватися у розмірі 1% \~за кожен день \~прострочення несплачених \~аліментів за кожен місяць прострочення окремо. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобовязання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Суд вважає, що відповідачем не доведено відсутність його вини в простроченні сплати аліментів. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачу було відомо про стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] до її повноліття. Також у ч.1 ст.20 СК України зазначено, що до вимог, які випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138. ч.3 ст.139 цього Кодексу. Частиною 1 ст.185 СК України \~передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу\~ статті 185 СК України\~ додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.\~\~Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Враховуючи вищезазначену норму закону, суд вважає обґрунтованими витрати на придбання ноутбуку на 3000,00 грн. та за проживання в гуртожитку на 1900,00 грн., що підтверджуються відповідними платіжними документами. (а.с. 51, 13 ), оскільки ці витрати зумовлені особливими обставинами, спрямованими на розвиток здібностей неповнолітньої дитини і загалом складають 4\~900,00 грн., а в решті суми. Яку просить стягнути позивач - відмовити. З врахуванням того, що обовязок щодо утримання неповнолітніх дітей покладено на обох батьків, то до стягнення з відповідача підлягає 2\~450 грн.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову сплатила судовий збір в сумі 243,60 грн., а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то суд стягує з відповідача на користь позивача 109,62 грн. судового збору відповідно до частини задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial