Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1 800,0 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та на її утримання - 700,0 грн. до досягнення дочкою трирічного віку. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком їх спільної дитини, яка проживає разом з позивачем та утримання якої відповідач не здійснює. Відповідач інших утриманців не має, працездатний, тому вважає, що саме в розмірі 1 800,0 грн. він має можливість сплачувати на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини. Крім того, посилаючись на ст. 84 СК України просила стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 700,0 грн. На підставі протоколу повторно автоматичного розподілу від 03.10.2017 р. вищевказана цивільна справа передана в провадження судді Ларіонової Н.М. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додала, що вийшла на роботу з декретної відпустки 27.03.2017 р. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що відповідач з 2015 року офіційно не працює, має нерегулярні та мінливі доходи, а тому не заперечує сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 500,0 грн., що є більше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У задоволенні позовних вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання дружини просив відмовити, оскільки дані вимоги є необґрунтованими та відповідач, з урахуванням того, що він не працює, не має можливості сплачувати вказані кошти. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що з 16 лютого 2013 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року. Позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження. На момент розгляду справи дитина проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 51 ч. 2 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ст.184 ч.1,2 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Приписами ст.182 ч.2 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та дитини, офіційно не працює. Згідно довідки Державного центру зайнятості Смілянського МРЦЗ від 02.11.2017 р., [PERSON] перебуває на обліку як безробітній в Смілянському МРЦЗ з 20.10.2017 р. Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов'язки до дитини, в т.ч. і обов'язку її утримання. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 4 цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, доводи позивачки про те, що відповідач може надавати на утримання дитини аліменти у розмірі 1800 грн., щомісячно свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли та спростовуються дослідженими матеріалами справи. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної малолітньої дитини у розмірі 1000,0 грн. щомісяця. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, а також чинному законодавству. В зв'язку з чим приходить суд до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.192 ч.1 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Обов'язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, брати участь у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), передбачений ст.185 СК України, не є підставою вищевказаного позову, а тому у позивача є право звернутися з таким позовом як самостійним. Таким чином, позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину підлягаю ть частковому задоволенню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 09 лютого 2016 р., і до повноліття дитини. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на дружину, суд виходить з такого. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У ч. 4 ст. 84 СК України зазначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно наказу ПрАТ «ПРОСТО-страхування» від 03.09.2014 р. № 510 позивачу надана відпустка про подгляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку в період з 06.10.2014 р. по 22.08.2017 р. (до моменту фактичного виходу на роботу). З огляду на те, що дитина, якій не виповнилося трьох років проживає з матір'ю, а відповідач не надає матеріальної допомоги матері на утримання дитини добровільно, платник аліментів є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я і має можливість матеріально забезпечити дитину та матір дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання позивачки частково та про доцільність стягнення з відповідача на утримання [PERSON] аліментів у розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно Позивач в судовому засіданні зазначила на те, зо з 27.03.2017 р. вона вийшла з відпустки по догляду на дитину та працює у них на посаді головного фахівці Відділу обліку і моніторингу договорів страхування Управління страхового обліку і статистики. В зв'язку з чим, аліменти на користь позивача на її утримання підлягають стягнення з часу подання позову і до виходу на посаду, тобто по 26.03.2017 р. включно. Таким чином, позовні вимоги про стягнення аліментів на дружину також підлягають частковому задоволенню. Також з відповідача згідно ст.88 ч. 3 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1 280,0 грн. На підставі ст. 367 п. 1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 84, 141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial