Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про стягнення аліменти, посилаючись на те, що у сторін є спільнадонька, на утримання якого відповідач не надає матеріальної допомоги і дитина сторін знаходиться на повному утриманні позивача. Крім того, дитина сторін страждаєнахронічним захворюванням, а отже потребує більших витрат. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Розмір суми позивач обґрунтовувала тим, що дитина сторін має незадовільний стан здоров'я, потребує періодичного лікування, профілактики та специфічного харчування, а отже утримання дитини потребує більше витрат ніж утримання дитини, яка не страждає на ті чи інші захворювання. Відповідач визнав позовні вимоги частково, а саме в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, не оспорював наявність у дитини захворювання, проте зазначив, що на даний час не працює, у зв'язку з ускладненням в працевлаштуванні, через вади біографії. Крім того, відповідач зазначив, що позивач не надала доказів на підтвердження здійснення нею щомісячних витрат на дитину в розмірі 6000 грн. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками [PERSON] [INFO] /а.с. 8/. Сторони проживають окремо, дитина сторін проживає разом із позивачем. Відповідач не працює та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Згідно копій з медичної карти дитини сторін /а.с. 9 -12/, остання страждає на долихосигму, у зв'язку з цим постійно потребує профілактики захворювання та терапевтичного лікування, що в свою чергу тягне за собою більше витрат на її утримання ніж на дитину, яка не страждає на ті чи інші захворювання. Сторони не оспорювали обставини про те, що відповідач не працює, наявність у дитини захворювання та потребу у лікуванні, профілактиці та особливому догляді, зокрема харчуванні, а тому суд зважаючи на відсутність обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, вважає їх такими, що фактично добровільно визнані сторонами і згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі , який підлягає індексації відповідно до закону. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач визнав позов в частині одного прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, який готовий сплачувати щомісячно. Таким чином, зважаючи на відсутність у відповідача утриманців, задовільний стан здоров'я, суд вважає, що розмір аліментів на місяць в сумі 1700 грн., буде справедливим по відношенню до дитини сторін та на даному етапі забезпечить останньому з боку відповідача належне утримання та лікування, а також не погіршить матеріальне становище відповідача. В свою чергу, позивач не надала належних доказів того, що розмір витрат на дитину з урахуванням хвороби останньої становить на місяць 6000 грн., а тому кожна із сторін має нести витрати по 3000 грн., у зв'язку з чим суд вважає вказану суму завищеною. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з того, що станом на час розгляду справи розмір мінімального прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років, становить 1559 грн., а з 01.12.2018 становитиме 1626 грн. відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік». Отже, з урахування того, що дитина сторін зважаючи на наявність хронічної хвороби потребує більших витрат для її утримання, ніж дитина, яка не страждає на ті чи інші захворювання сума 1700 грн. є обґрунтованою, оскільки розмір визначений Законом встановлює мінімум витрат, без врахування особливих обставин, зокрема тих, які викликані хворобою. Також, суд враховує принцип рівності батьків в утриманні дітей і вважає, що 1700 грн. на даному етапі буде достатньою для утримання відповідачем своєї дитини, оскільки вказана сума повиннасплачуватися кожним з батьків, що у такому випадку забезпечить належний і достатній рівень утримання. Суд вважає, що у даному випадку обставини, які б давали підстави відступити від принципу рівності батьків в утриманні дитини, судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial