Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх сина [PERSON] та доньки [PERSON] В обґрунтування позову зазначила, що 15.10.1999 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Під час вказаного шлюбу в них народилось двоє спільних дітей: син [PERSON], 2002 року народження, та дочка [PERSON], 2004 року народження. З грудня 2004 року спільне життя між сторонами було припинено, так як відповідач зловживав спиртними напоями, знущався з позивача та дітей, застосовував до позивача та дітей фізичну силу. З цього часу ведення спільного господарства сторони припинили, відповідач родиною не цікавився, участь у вихованні та утриманні спільних дітей не приймав, вдома не ночував, що призвело до фактичного припинення з грудня 2004 року між сторонами шлюбних відносин, які по сьогоднішній день не підтримуються. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.12.2010 року шлюб між сторонами розірвано. Після розпаду сім'ї в грудні 2004 року та розірвання шлюбу у грудні 2010 році, малолітні діти [PERSON] та [PERSON] залишились проживати разом з позивачем. При цьому, відповідач на утримання дітей з грудня 2004 року по теперішній час будь-якої матеріальної допомоги позивачу взагалі не надавав та не надає. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.02.2011 року з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі 1/2 частини доходу щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 13.10.2010 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття 30.01.2020 року. При цьому, відповідач рішення суду не виконує, аліменти не сплачує, має заборгованість по аліментам, яка станом на 23.02.2015 року складає 75005,56 грн. Фактично вихованням дітей та їх утриманням з 2004 року займається виключно позивач. Відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям, успіхами в навчанні, не відвідує навчальний заклад, де вони навчаються, не цікавиться їх здоров'ям, не турбується про фізичний і духовний розвиток, не надає жодної матеріальної допомоги. Вказане вище свідчить про самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Пояснила, що відповідач не приймає участі у житті дітей, не допомагає матеріально. Зазначила, що відповідач з'являвся один раз в минулому році та декілька разів у 2013 році. При цьому вона не заперечувала проти спілкування відповідача з дітьми. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав. Представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в судове засідання не з'явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. При цьому просив прийняти рішення з урахуванням наданого ним висновку, відповідно до якого вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач є її батьком. Останній раз вона спілкувалась з батьком в серпні 2015 року. Батько зателефонував матері та побажав зустрітись з нею та її братом. Вони зустрілись біля метро. Батько хотів повести їх в магазин, щось купити, але магазин вже закрився. Брату треба було їхати на футбол. Батько запропонував їм поїхати до ресторану, де він працює шеф-поваром. Брат не зміг поїхати, а вона поїхала. До цієї зустрічі, вони зустрічались з батьком біля метро в лютому або 2013 року, або 2015 року, точно не пам'ятає. Батько просив її подзвонити йому за два дні до її дня народження. Вона йому зателефонувала, проте він змінив номер, та вона його більше не бачила. За шість років батько один раз зробив їй подарунок на день народження, коли вона була ще в третьому класі. Зараз вона закінчила 6-й клас. Також зазначила, що знає, що у батька є нова родина і маленька дитина. З серпня 2015 року вона з батьком не бачилась і не спілкувалась, зі святами він її не вітав. Коли вони зустрілись з батьком у серпні 2015 року, останній дав їй та брату по 400,00 грн. Також [PERSON] пояснила, що вона не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав відносно неї. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач є його батьком. Останній раз він зустрічався з ним в серпні 2015 року, коли батько вийшов на зв'язок. Вони зустрілись, погуляли втрьох разом з сестрою. Батько дав їм з сестрою по 400,00 грн., та купив йому подарунок - кросівки. Коли вони з матір'ю переїхали проживати на Салтівку, батько перші 4-5 років взагалі не з'являвся. Коли він був у 7-му класі, батько подарував йому телефон та спортивну форму. Батько то пропадав, то з'являвся. За останні 9 років він спілкувався з батьком не більше 10 разів, останній раз вони зустрічались влітку 2015 року. Зазначив, що в нього нейтральне відношення до позбавлення відповідача батьківських прав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її подругою, відповідача вона знає особисто. З 2004 року, з моменту народження [PERSON], сімейні відносини між позивачем та відповідачем не складались. Відповідач не проявляв будь-якого інтересу до дітей. Діти знаходились на повному утриманні позивача, відповідач не допомагав позивачу матеріально. В гостях у позивача свідок буває не рідше одного разу на місяць. Протягом останніх 6 - 7 років відповідача в гостях у позивача свідок не бачила. Про те, що відповідач не приймає участі в житті дітей, свідок знає зі слів позивача та дітей. Вона відвідує дні народженнях дітей, Новорічні свята, проте відповідача на вказаних святах не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її сестрою, з відповідачем вона знайома особисто. Зазначила, що відповідач не приймає участі у житті дітей та ними не цікавиться. Відповідач живе поруч з позивачем, але до дітей не приходить. Діти чекають від батька дзвінків на дні народження та засмучуються, що батько їх не вітає з вказаними святами. Відповідач бачив останній раз дітей приблизно півтора роки тому. В квітні у [PERSON] був день народження, і відповідач дитину не привітав. Зараз у дітей немає бажання спілкуватись з батьком. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис за № 470, батьками [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис за № 766, батьками [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.12.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.02.2011 року, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини від доходу щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 13.10.2010 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття 30.01.2020 року. Як вбачається з довідки Московського ВДВС ХМУЮ від 23.03.2015/10-30/ДВ-17, позивач дійсно не отримувала аліменти від відповідача у період з 13.10.2010 року по 24.03.2015 року, так як боржник ухиляється від сплати аліментів. Згідно розрахунку заборгованості від 01.10.2015 року, станом на 01.10.2015 року заборгованість відповідача за аліментами складає 85400,54 грн. Згідно довідки № 367/01-26/15, виданої 02.06.2015 року ХСШ І-ІІІ ступенів № 162 ХМР Харківської області, у період з 01.01.2011 року по теперішній час батьківські збори класів, в яких навчаються [PERSON] та [PERSON], відвідувала мати дітей - [PERSON] Мати приводила та забирала дітей зі школи, цікавилась успіхами у навчанні своїх дітей. Батько [PERSON] у період з 01.01.2011 року по теперішній час батьківські збори класу, в якому навчаються його син [PERSON] та донька [PERSON], не відвідував. Відповідно до довідки № 903, виданої 03.06.2015 року КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 2», з період з 01.01.2011 року по теперішній час за медичною допомогою для дітей зверталась мати [PERSON], яка також супроводжувала дітей до поліклініки. Батько [PERSON] участь у вихованні дітей не приймає, станом здоров'я не цікавиться. Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 18 від 06.01.2016 року, вказане управління, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів та оцінюючи вказані докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що відповідач свідомо нехтував своїми обов'язками щодо виховання [PERSON] та [PERSON] та ухилявся від вказаних обов'язків, в зв'язку з чим наявні передбачені законодавством України підстави для позбавлення його батьківських прав та задоволення позову. При цьому отримані судом дані відносно того, що мали місце окремі факти спілкування відповідача з дітьми, суд не може визнати обставиною, яка свідчить про належне виконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню дітей. Даних щодо наявності поважних причин, які перешкоджали відповідачу приділяти більше уваги вихованню своїх дітей, суду не надано. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Крім того, суд відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 79, ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача [PERSON] судові витрати, пов'язані з поданням позивачем оголошення про виклик відповідача у пресі, в розмірі 417,60 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача в судових засіданнях представляв адвокат Статівка О.Є. Відповідно до договору про правову допомогу № 14 від 20.05.2015 року, укладеного між ним та позивачем, вартість послуг адвоката дорівнює 5000,00 грн., які були сплачені позивачем згідно квитанції № 0386565 від 20.05.2015 року. Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу входять до складу судових витрат. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Розмір мінімальної заробітної плати в червні 2016 року встановлено в сумі 1450,00 грн., відповідно 40 % мінімальної заробітної плати дорівнює 580,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача приймав участь в одному судовому засіданні 15.06.2016 року загальною тривалістю 36 хвилин. За таких обставин витрати на правову допомогу за 2016 рік підлягають відшкодуванню в розмірі 348,00 грн., виходячи із вартості години участі представника в судовому засіданні та загальної тривалості судового засідання. Таким чином, всього з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 1009,20 грн.

Outcome: approved