overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначає наступне. У липні 2019 року під час оформлення нею спадкового майна, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою Ольгою Василівною, їй було повідомлено про наявність у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна архівного запису (реєстраційний номер обтяження 2116311) про накладення арешту на невизначене майно, на все моє майно. 28.08.2019 р. вона прийняла у спадок 1/10 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 2198, посвідченого Запорізького міського нотаріального округу Нарохою Ольгою Василівною. Позивач вказує, що з метою з`ясування обставин накладення арешту на усе її майно, вона звернулася до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області із заявами від 13.09.2019 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та про видачу копії постанови державного виконавця про накладення арешту № 557\\1 від 21.12.2001. У відповідь на її письмові заяви, був наданий лист Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя від 16.09.2019 № 32133/1, в якому зазначено, що на примусовому виконанні Шевченківського ВДВС перебувало виконавче провадження № 2557966 та 17709346 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1222 від 14.05.2001 виданого Шевченківським р/с м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в суму у розмірі 746,07 та 3123.49 грн. Виконавче провадження № 17709346 відкрито постановою державного виконавця 26.02.2010 року. Постановою державного виконавця від 17.08.2010 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 (неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника) виконавче провадження завершено. Виконавче провадження № 2557966 відкрито постановою державного виконавця 13.11.2006. 07.12.2007 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила що 15.10.2013 року вона за договором позики передала відповідачу грошові кошти в розмірі 7000 доларів США. Відповідач зобов'язався повернути зазначені грошові кошти до 31.12.2014 року. Оскільки [PERSON] умови договору не виконуються, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу, інфляційне збільшення суми боргу, три проценти річних від простроченої суми боргу та сплачені нею судові витрати, а всього 169165 грн. 35 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошей. Судом встановлено, що 15 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач отримав 7000 доларів США і взяв на себе зобов'язання повернути вказані кошти до 31 грудня 2014 року. Вказаний договір оформлений відповідно до ст.1047 ЦК України в письмовій формі, що підтверджується копією договору та розпискою. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а ст.1049 ЦК встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладені норми та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що сума боргу в розмірі 161630 грн., що є еквівалентною 7000 доларів США станом на 05 березня 2015 року за курсом НБУ повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Згідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 849 грн. 92 коп. підлягають задоволенню, оскільки визначений в договорі розмір відсотків не заявлений позивачем до стягнення, позивач не є фінансовою установою, а тому стягнення визначених в позові трьох відсотків річних відповідає вимогам ст.1050 ЦК України. Підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 5010 грн. 53 коп., оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону. Відповідачем встановлені судом обставини не спростовані. Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат відповідають ст.88 ЦПК України та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила що 20.04.2007 року вона за договором позики передала відповідачу грошові кошти в розмірі 12000 доларів США. Відповідач зобов'язався повернути зазначені грошові кошти на першу вимогу позивача. оскільки [PERSON] умови договору не виконуються, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу та сплачений нею судовий збір. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та пояснили, що [PERSON] в квітні 2007 року позичила [PERSON] безпроцентно 12000 доларів США. Остання вказані кошти не повертає, хоча наявність заборгованості визнає. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали, з доводами позивача та її представника згодні. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошей. Судом встановлено, що 20 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений безпроцентний договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач отримав 12000 доларів США і взяв на себе зобов'язання повернути вказані кошти на першу ж вимогу позивача. Вказаний договір оформлений відповідно до ст.1047 ЦК України в письмовій формі, що підтверджується копією розписки Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а ст.1049 ЦК встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладені норми та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що сума боргу в розмірі 12000 доларів США повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Відповідачем встановлені судом обставини визнаються та не оспорюються. Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат відповідають ст.88 ЦПК України та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначила, що їй та її сину, відповідачу у справі [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 24.02.1998 року Міжгосподарським кардіо-неврологічним санаторієм «Пролісок» на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Вказана квартира є двокімнатною, в ній крім сторін, проживає дружина та син відповідача. Оскільки між сторонами склались неприязні відносини, вони конфліктують, вона має намір розпорядитися своєю часткою на власний розсуд, а тому просила суд визначити частки в спільній сумісній власності у вказаній квартирі та визнати за кожним із співвласників ? її частину. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала та пояснила, що право власності на квартиру набуте сторонами в порядку приватизації в 1998 році. Між сторонами склався порядок користування даним житлом. Однак через існування неприязних відносин просить визначити частку кожного з них у власності визнавши за кожним право власності на половину житла. Відповідач в судовому засіданні щодо позовних вимог позивача не заперечив, з доводами про існування між ним та його матір'ю непорозуміння погодився. Розмір часток сторін у спірному майні вважав рівними. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги, підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.02.1998 року виданого Міжгосподарським кардіо-неврологічним санаторієм «Пролісок» квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON]. Згідно технічного паспорту вказана квартира є двокімнатною і має загальну площу 51,5 кв.м., а житлова площа становить 27,9 кв.м. В спірній квартирі проживає позивач, відповідач, його дружина та їх син, що визнається сторонами. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна сумісна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, а відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно положень ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки між сторонами існують певні непорозуміння та суперечки щодо спірного майна, суд вважає за доцільне захистити право власності кожного з них в межах розгляду даної цивільної справи, визнавши за кожним право власності на ? частину майна. Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому вказала, що двокімнатна квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.07.1996 року, № 9-96-71449-Ц, належить їй та [PERSON] Позивачка просить припинити спільну сумісну власність з відповідачкою, визначити частки співвласників у рівних частках, по ? частині квартири за кожним. В судове засідання сторони не з»явились, про час розгляду справи повідомлялись за останнім відомим місцем проживання своєчасно, належним чином. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи за відсутності його та позивачки, відповідачка та третя особа про причини неявки суду не повідомили, судові повістки, які неодноразово направлялись судом за відомим місцем їх реєстрації, у поштовому відділенні не отримують. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін та , за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.07.1996 року, № 9-96-71449-Ц, двокімнатна квартира [ADDRESS] належить сторонам у справі [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності ( а.с.6). Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» від 06.10.2015 року, в даній квартирі зареєстровані [PERSON], її дочка [PERSON] та [PERSON] ( а.с.9). Відповідно до вимог ст.. 370 ЦК України, у разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частка кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленість між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ частки з майна, що є у спільній власності. Виділ частки майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, передбаченому даною статтею цього Кодексу. За таких обставин, суд вважає за можливе припинити право спільної сумісної власності сторін, визнавши, що кожному належить ? частини [ADDRESS]. На підставі викладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому вказала, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 07 червня 2008 р., від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає біля позивача. На даний час сімейні стосунки припинені, шлюб існує формально. Просила розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з'явилась. Подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився. Подав заяву, в якій позов визнав повністю та безумовно, просив справу розглянути у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в попередньому судовому засіданні відповідно до вимог ст.174 ЦПК України. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача у розмірі 243,60 грн. підтверджені відповідною квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому вказала, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 08 травня 2003 р., від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На даний час сімейні стосунки припинені, шлюб існує формально. Просила розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з'явилась. Подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився. Подав заяву, в якій позов визнав повністю та безумовно, просив справу розглянути у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в попередньому судовому засіданні відповідно до вимог ст.174 ЦПК України. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача у розмірі 243,60 грн. підтверджені відповідною квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому вказала, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 09 жовтня 2012 р., від шлюбу спільних дітей немає. На даний час сімейні стосунки припинені, сторони проживають окремо, шлюб існує формально. Просила розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з'явилась. Подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився. Подав заяву, в якій позов визнав повністю та безумовно, просив справу розглянути у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в попередньому судовому засіданні відповідно до вимог ст.174 ЦПК України. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача у розмірі 243,60 грн. підтверджені відповідною квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому вказала, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 10 листопада 2012 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. На протязі кількох місяців сторони не проживають однією сімєю, спільне господарство не ведуть. Спору про виховання дитини та поділ майна немає. Просила розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не зявилась. Подала до суду заяву, в якій позовній вимоги підтримала повністю та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач у судове засідання не зявився. Подав заяву, в якій позов визнав повністю та безумовно, просив справу розглянути у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі статтею 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на його користь відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved