Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. Посилаючись на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.08.2012 року належить будинок за [ADDRESS] , право власності на який зареєстроване в державному реєстрі прав на нерухоме майно. У зазначеному будинку зареєстровані: її син [PERSON] , онука [PERSON] , а також колишня невістка [PERSON] . З березня 2018 року [PERSON] припинила шлюбні відносини з її сином та виїхала з будинку, забравши з собою усі свої речі. Наразі її місце проживання невідомо. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Наразі її син [PERSON] проживає у будинку [ADDRESS] один. Таким чином, відповідачка не проживає в зареєстрованому житловому приміщенні більше року, її реєстрація у будинку порушує право на вільне розпорядження своїм житлом, крім того вона спрлачує комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб. На підставі чого, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком за [ADDRESS] . Відповідно до ухвали суду від 21.04.2021 року по справі відкрито провадження у справі за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу [PERSON] не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області за закінченням терміну зберігання. Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відзив від відповідача до суду не надходив. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.08.2012 року позивач придбала житловий будинок з належними до нього побудовами подвір`я, загальною площею 78,26 кв.м., у тому числі житловою площею 47,26 кв.м. за [ADDRESS] . (а.с.6). Згідно витягу про державну реєстрацію прав власності від 04.09.2012 року, [PERSON] належить будинок [ADDRESS] . (а.с.7). Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 12.02.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.8). З довідки Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг від 09.03.2021 року за №18-13.07-0338 вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстровано три особи [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Відповідно до акту 3/317 про фактичне проживання, складеного КСН «Селище Моряків», [PERSON] , зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] . (а.с.10). Актом від 01.04.2021 року, який підписаний сусідами [PERSON] та [PERSON] встановлено, що за адресою [ADDRESS] , починаючи з 07.03.2018 року [PERSON] не проживає. (а.с.15). За положеннями ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не забороненого законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За положеннями ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховуючи обставини, що відповідач покинула квартиру добровільно, її майна в квартирі не має, вона не веде за зазначеною адресою господарства, залишається зареєстрованою у спірному будинку, не оплачує комунальні послуги, тим самим порушує права позивача, оскільки перешкоджає вільному володінню й розпорядженню своєю власністю, тому суд вважає можливим визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, тим більше, що у відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що відповідач на день ухвалення судового рішення не мешкає в спірному приміщенні більше одного року. Питання щодо стягнення з відповідача судового збору судом не вирішується, оскільки позивачем даної вимоги заявлено не було. На підставі наведеного,

Outcome: approved