Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] а про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від вказаного шлюбу є неповнолітня дитина- син [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає допомоги на утримання неповнолітньої дитини, в зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, а також витрати на придбання одягу, а також судовий збір. В судове засіданні позивач не з'явилась, надала до суду заяву, де просила справу розглядати в заочному порядку, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду відзив, де просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказав, що за попередній період надав позивачеві кошти, які суттєво перевищують розмір аліментів, які просить стягнути позивач. Суд вважає за можливе розглядати справу в порядку ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали вказаного цивільного провадження. Суд приходить до наступного. Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновками експертів. Згідно ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. З'ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що 15 грудня 1989 року між [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції видано свідоцтво про одруження [NUMBER] та цього ж числа зроблено запис в книзі реєстрації актів про одруження за № 2236. [INFO] року від вказаного шлюбу народився син - [PERSON], про що 19 лютого 2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції міста Харкова видано свідоцтво про народження [NUMBER]. 06.03.2017 року рішенням Московського районного суду міста Харкова, справа № 643/16448/16-ц, шлюб між [PERSON], та [PERSON] було розірвано. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 23.04.2018 року № 02-00947-2018 наш із відповідачем неповнолітній син - [PERSON] проживає разом зі мною за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з 01 червня 2018 року до дати подання позовної заяви відповідач ухиляється від участі в отриманні, допомоги в навчанні та вихованні свого неповнолітнього сина. Останні виплати Відповідача на користь неповнолітнього сина поступали добровільно на карту позивача № [NUMBER] у травні 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ч. 2 ст. 141 СК України). Відповідно до статті 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той з батьків, хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утримані у грошовій і (або) натуральній формі. Однак, Відповідач не надає жодної допомоги на утримання дитини та не приймає участь у її вихованні. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України: стану здоров'я і матеріального становища одержувача аліментів платника аліментів: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина тощо. Як повідомляє позивач, відповідач працює, але не офіційно, і отримує дохід, користується житловим будинком корисною площею 270 м2, розташованим на земельній ділянці, яка є його приватною власністю, площею 0,207 га; автомобілем Audi А8 [NUMBER], тому відповідач може надавати матеріальну допомогу, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина не має. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, ще мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів необхідно позовні вимоги задовольнити. Разом з тим позивачка просить стягнути кошти на придбання одягу, проте надані позивачем докази не є допустимим та не підтверджують придбання вказаного одягу саме позивачем. Чеки щодо сплати вказаного товару надано в копіях та відображені на фото, що не може бути належним доказом у справі. Отже, враховуючи достатність і переконливість наявних доказів, на підставі принципів змагальності та диспозитивності, суд прийшов до висновку про порушення цивільних прав позивача з боку відповідача та необхідності їх захисту шляхом часткового задоволення позову. Поведінку відповідача суд вважає способом захисту з метою уникнути цивільної відповідальності.

Outcome: partial