Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила зобовязати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з її онукою [PERSON], [INFO], та визначити такі способи її участі у вихованні онуки [PERSON]: систематичні побачення на осінні та весняні канікули на 5 днів з ночівлею; літом на один місяць за адресою: вул.Ґнатюка, 84, с.Підциря, Камінь-Каширський район, Волинська область, та один раз на місяць в перший тиждень місяця з суботи з 10:00 год. по неділю до 18:00 год., з нею, [PERSON] В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 08 травня 2016 року померла її донька [PERSON], яка мала двох дітей від різних чоловіків - [PERSON] (відповідачка по справі) 10.08.1993р.н. та [PERSON] 27.07.2006р.н. Вказує, що багато допомагала доньці та для того щоб ще більше покращити матеріальний стан, поїхала на заробітки в Італію, постійно передавала гроші та одяг для онуків. В 2016 році її донька [PERSON] важко захворіла на онкологічне захворювання, а тому вона повернулася до України і опікувалася нею до смерті. Поки вона перебувала в складному психологічному стані, важко переживаючи смерть доньки над малолітньою онукою [PERSON] було встановлено опіку, а опікуном стала старша онука - [PERSON] Отримавши опікунство над зведеною сестрою відповідачка ізолювала дитину від контактів з рідними, не дає спілкуватися з рідною тіткою [PERSON], не дає спілкуватися із нею - рідною бабцею, забороняє контакти з хресними батьками. Відповідачка змінили місце проживання та перевела [PERSON] з української школи в російську, дитина перестала відвідувати хоровий гурток та додаткові заняття з англійської мови. Відповідачка має двох синів від різних чоловіків - [PERSON], 20.09.2009р.н. та [PERSON] Глєба Анатолійовича, 16.01.2014р.н. Як їй відомо, на сьогоднішній день відповідачка ніде не працює, не проживає за місцем своєї реєстрації, а винаймає двокімнатну квартиру по вул.Одеській, 18 у м.Львові. Вважає, що її внучка [PERSON] проживає в некомфортних та несприятливих для неї умовах. На всі прохання та звернення до відповідачки дозволити їй брати дитину на вихідні, проводити з нею час, займатися її виховання було відмовлено, і крім того, вважає, що встановлюючи опіку над малолітньою [PERSON], орган опіки та піклування не врахував багатьох обставин, а саме: особу відповідачки, наявність в неї двох своїх дітей від різних чоловіків, народження старшої дитини в підлітковому віці, відсутність постійного місця праці, асоціальну поведінку в минулому. Всі мої намагання мирним шляхом врегулювати даний спір не призвели де результату, оскільки відповідачка перешкоджає та штучно створює такі обставини через які вона не можу зустрічатися з онукою. Моя онука [PERSON] завжди любила мене та раділа нашим зустрічам. Стверджує, що її спілкування з дитиною відповідає інтересам останньої, покращить її психологічний стан, дасть відчуття родини, налагодить сімейні звязки дитини з іншими родичами. Після багаторазових, марних спроб вирішити дане питання мирно, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, відповідач продовжує\~перешкоджати у\~вихованні та\~вільному спілкуванні\~з онукою,\~на телефонні\~дзвінки не\~реагує,\~двері в\~помешкання не\~відкриває,\~а тому\~вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив (заперечення) на позовну заяву, за змістом якого повністю заперечує позов з наступних підстав. Вказує, що вона, [PERSON], є опікуном своєї сестри, неповнолітньої [PERSON], 27.07.2006р.н., яка постійно проживає в сімї разом із нею. Зі способами участі у вихованні, що вказані в позові, вона погодитись не можу, оскільки дитина [PERSON] сама не хоче спілкуватись з [PERSON] у спосіб, який вона вказала у своєму позові. Так, [PERSON] є пенсіонером, 03.12.1936р.н., має 82 роки і є особою похилого віку відповідно до ст.10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». Крім того, [PERSON] є інвалідом II групи. Тому, зважаючи на поважний вік та інвалідність, позивачка не має можливості, в момент перебування з дитиною, повною мірою піклуватись та доглядати за останньою, яка в свою чергу любить активно проводити час у свої 11 років. Тому, вона категорично не може погодитись на осінні та весняні канікули на пять днів з ночівлею, а літом аж на один цілий місяць в с.Підциря Камінь-Каширсьокго району Волинської області, де зареєстрована позивачка. Дитина звикла ночувати дома, в сімї, разом із нею, інші місця ночівлі це для неї стрес і переживання. Дитина, неповнолітня [PERSON], яка має повних 11 років, вправі та може сама висловити свої побажання щодо проведення літніх, осінніх та весняних канікул. Дитина не хоче проводити цілий місяць літом в іншій області, де вона нікого не знає і так далеко від неї, сімї, в якій вона живе, та дому. Дитина не хоче осінню та весною по пять днів ночувати невідомо де, адже, у позові позивачка адреси не вказала. Стверджує, що способи спілкування бабці з внучкою не мають унеможливлювати їй виконувати свої обовязки та, зокрема, користуватись правами, що визначені ст.249 СК України. При цьому, способи спілкування з дитиною мають відповідати інтересам самої дитини. По суті, вона не проти, якщо того хоче сама дитина, щоб бабця бачилась і спілкувалась з внучкою у вихідні дні, в межах м.Львова, без ночівлей з бабцею, але «віддавати» дитину на пять днів весною, на пять днів осінню і на цілий місяць літом вона не має права. Дитина не хоче такого способу спілкування з бабцею і переживає, що буде відірвана від сімї та від середовища, в якому вона проживає, має друзів, навчається, відпочиває та розвивається. Заявивши позов про усунення перешкод у спілкуванні з онукою, позивачка не представила доказів про те, що такі перешкоди дійсно чиняться, і що вони існують, не вказала, в чому такі перешкоди полягають і чим вони підтверджуються. В дійсності позивачці будь-які перешкоди ніколи не чинились, вона мала і має можливість спілкуватись з онукою. Позивачка не довела спору, який підлягає вирішенню судом. Таким чином, позивачка не довела свої позовних вимог і права на позов, а тому, такий позов є безпідставний та недоведений, як наслідок, не підлягає задоволенню. Позивач [PERSON] подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якій вказує, що обставини викладені у відзиві на позовну заяву не відповідають дійсності, заперечення на позов у відзиві є такими які ґрунтуються на припущенні. По-перше, позивачка хоч і є пенсіонеркою, але веде активний спосіб життя, не потребує стороннього догляду, самостійно себе обслуговує перебуває в ясному розумі і чітко усвідомлює значення і наслідки своїх дій, має задовільний стан здоровя достатній для виховання і спілкування з онукою. По-друге, онуці позивачки [PERSON], на сьогоднішній день є майже 12 років, а відтак дитина в такому віці вже не потребує догляду як такого, але в період становлення особистості, особливо потребує набуття моральних орієнтирів, сімейних цінностей, духовного звязку родиною, сімейного затишку, а також відпочинку в колі сімї у позашкільний час. Позивачка будучи рідною бабою дитини бажає створити для останньої як найкращі умови життя та відпочинку. Право баби на спілкування с онукою передбачено нормами Сімейного кодексу України, а тому вважає, що подані заперечення у формі відзиву на позовну заяву є безпідставними та таким, які суперечать ст.257 СК України та інтересам неповнолітньої дитини. В процесі розгляду справи сторони намагались мирно врегулювати даний спір, зокрема шляхом врегулювання спору за участі судді, пропонуючи при цьому в письмовому варіанті різні способи спілкування позивачки як баби з її онукою та виховання останньої, проте згодом, в судовому засіданні, від такого способу врегулювання спору відмовилась сторона позивача. Позивач та її представник в судовому засіданні свій позов з врахуванням пропозиції щодо встановлення способу участі у вихованні онуки та спілкуванні з нею підтримала в повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просять таку задовольнити. В судовому засіданні представник відповідач проти позову частково заперечив, погоджується з необхідність надання позиваці можливості брати участі у вихованні та вільному спілкуванні з онукою, проте не у запропонований стороною позивача спосіб. Вказана позиція представника відповідає позиції самого відповідача висловленій в попередніх судових засіданнях. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні при вирішенні даного спору поклався на розсуд суду, при цьому вважає доцільним надання позивачці можливостей у вихованні та вільному спілкуванні з онукою, однак, передусім, слід враховувати думку та бажання самої дитини та брати їх за основу при вирішенні справи. Аналогічні за змістом доводи в попередніх судових засіданнях надав представник третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації ЛМР. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, заслухавши покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також покази позивача [PERSON], допитаної в якості свідка, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON], 27.07.2006р.н., являється донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СГ № 070006 виданим 25.08.2006 Міським ВРАЦС ЛМУЮ, при цьому згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ № 430143 від 09.05.2016р. [PERSON] померла 08 травня 2016 року. В подальшому, розпорядженням Сихівської районної адміністрації ЛМР № 366 від 05.07.2016 малолітній [PERSON], 27.07.2006р.н. надано статус дитини-сироти. Водночас, одночасним розпорядженням Сихівської районної адміністрації ЛМР № 367 від 05.07.2016 над малолітньою [PERSON], 27.07.2006р.н. встановлено опіку та призначено опікуном її сестру [PERSON], 10.08.1993р.н. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї і прописки, виданої ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» за №2811 від 24.06.2016, [PERSON] (відповідачка), її сини - [PERSON], 20.09.2009р.н. та [PERSON], 16.01.2014р.н. та сестра [PERSON], 27.07.2006р.н. зареєстровані за адресою: [INFO]. Додатково зазаначено, що [PERSON], 1973р.н. проживала і була зареєстрована за даною адресою з 27.01.1989р.н., знята з реєстрації 24.05.2016р. у звязку із смертю. На даний час, згідно наданих сторонами відомостей, відповідач [PERSON] спільно із своїми синами та сестрою [PERSON] проживають за адресою: [INFO]. Як ствердила в судовому засіданні допитана в якості свідка - позивачка [PERSON], після смерті її доньки - [PERSON], вона позбавлена змоги належним чином брати участь у вихованні та спілкуванні з її онукою [PERSON],\~27.07.2006р.н.,\~що зумовлено неправомірну поведінкою відповідача, як опікуна, яка протягом тривалого часу чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, позбавляє останню можливості проведення часу з онукою, хоча сама дитина бажає підтримувати стосунки з своє бабою. Практично аналогічні за змістом покази надали свідки [PERSON] та [PERSON], які додатково вказали, що відповідач відсторонилась від усіх родичів, не підтримує з ними родинні відносини, а при спробі поспілкуватись з [PERSON] знаходить всілякі причини, щоб цьому завадити. Допитана в судовому засіданні в якості свідка неповнолітня дитина [PERSON], 27.07.2006р.н. чітко показала, що перебуває із свою бабою позивачкою [PERSON] у добрих, родинних відносинах, бажає бачитись, спілкуватись та проводити із нею спільний час, однак на даний момент не виявляє бажання залишатись у баби з ночівлею на тривалий період. Згідно наданих висновків Залізничної районної адміністрації ЛМР, що наведені у відповіді на звернення [PERSON] за №32-2120 від 25.04.2017, в результаті проведених актів обстеження житлово-побутових умов [PERSON] 26.01.2017 та 10.04.2017, було констатовано, що опікун [PERSON] здійснює належний догляд за [PERSON] та не порушує її права. Також працівники відділу у справах дітей спілкувались з адміністрацією школи №52, де навчається [PERSON], де підтвердили, що опікун належним чином піклується дитиною, цікавиться її навчанням, відвідує батьківські збори, дитина має все необхідне для навчання та розвитку. Відповідно до ст.257 СК України баба та дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні, батьки, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо вихованні внуків. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Згідно ст.263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст.159 СК України. Відповідно ч.1, 2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, діюче сімейне законодавство України встановлює право баби та діда на спілкування з внуками та приймання участі у їх вихованні, батьки не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків. Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно ч. 1, 2 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Судом встановлено, що спілкування баби з онукою жодним чином не створюватиме перешкод у нормальному розвитку дитини, а навпаки матиме позитивний вплив, а тому належить зобовязати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною та визначити спосіб такого спілкування. \~ \~ \~ \~При визначенні способу участі баби у виховання онуки, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дитини, у відповідності до вимог та норм СК України, суд враховує вік та стан здоровя дитини, щотижневий розпорядок дня дитини, індивідуальні потреби дитини даного віку, її особисту прихильність, стосунки між родинами (конкретними родичами), а також законодавчо закріплені права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини. Суд також звертає увагу на те, що до смерті матері дитини позивач систематично та тривалий час спілкувалась з онукою, що свідчить про наявність сталих стосунків між ними, а також позитивне ставлення позивача до виконання обовязків бабусі, проте враховує також наявність складних стосунків між позивачем та відповідачем. З урахуванням встановлених судом обставин та дослідивши варіанти можливого спілкування дитини з бабою, враховуючи баланс інтересів дитини та її опікуна, суд вважає за необхідне визначити наступну участь баби: систематичні побачення з онукою на осінні та весняні канікули на 5 (пять) днів (з ночівлею за бажанням дитини), літом на 1 (один) місяць за адресою: Волинська обл., Камінь-Каширський р-н, с. Підциря, вул. Гнатюка, 84 (за бажанням дитини), та один раз на місяць в перший тиждень місяця з 10 години суботи по 18 годину неділі (за бажанням дитини). При цьому суд вказує, що саме бажання дитини є основним фактором при визначенні часу побачень баби з онукою у кожному конкретному випадку, що спрямовано на недопущення дискомфорту та порушення звичайного укладу життя дитини. Доводи сторони відповідача відносно того, що побачення та спілкування бабусі з онукою в жодному випадку не можуть бути довготривалими, в тому числі поєднані з ночівлею за місцем проживання позивача, з огляду на те, що такі обставини можуть негативно впливати на психічний та фізичний стан дитини є безпідставними, оскільки такі твердження є передчасними з огляду на те, що матеріали справи не містять належних доказів того, що діями позивача права дитини порушувались або можуть бути порушенні та підлягають захисту. Проте, це не позбавляє можливості відповідача, як опікуна дитини, в подальшому за наявністю достатніх доказів звертатися до суду з позовом про усунення бабусі від спілкування та виховання онуків. На підставі викладеного,

Outcome: partial