Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 4 600 дол. США, що становить 33 298 грн., посилаючись на те, що 11.06.2007 року відповідачами від позивача були отримані грошові кошти у сумі 5 000 дол. США з зобов`язанням повернути до 12.06.2008 року, що підтверджується договором позики. Крім того, 29.08.2007 року [PERSON] отримав позику у позивача в сумі 5 000 дол. США і зобов`язався їх повернути до 01.01.2008 року, що підтверджується розпискою. Протягом 2009 - 2013 років позивачу частинами було повернуто 5 400 дол. США, таким чином, заборгованість відповідачів становить 4 600 дол. США, які позивач просить стягнути у судовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, пояснивши, що в борг від позивача він отримував 5 000 дол. США, які згодом повернув. На запитання суду чому ним було повернуто 5 400 дол. США не зміг надати відповідь. Крім того, на запитання суду чи підписував відповідач [PERSON] договір позики від 11.06.2007 року, останній відповів, що не підписував, однак при огляді самого договору, вказав, що підпис ніби його, проте при повторному огляді документу зазначив, що підпис не його. Вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. 11.06.2007 року відповідачами [PERSON] та [PERSON] від позивача [PERSON] була отримана позика у сумі 5 000 дол. США, з зобов`язанням повернути до 12.06.2008 року, що підтверджується договором позики (а.с.4). 29.08.2007 року відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] були отримані грошові кошти у сумі 5 000 дол. США, з зобов'язанням повернути позичені кошти у строк до 01.01.2008 року, що підтверджується розпискою (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначає ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року наголошує, що «Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ствердження відповідача [PERSON] про те, що він не підписував договір позики від 11.06.2007 року про отримання від позивача 5 000 дол. США в позику суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони спростовуються правовою позицією Верховного Суду, описаною вище, крім того, підтверджуються його показаннями, наданими в судовому засіданні, що він визнає свій підпис у даному правочині, і тільки після запитань позивача коли він сподівається повернути кошти, відповідач відповів, що підпис в даному договорі він не ставив. При цьому, суд оцінює зміст анкетних даних відповідачів і саме паспортні дані [PERSON], які співпадають як у договорі позики від 11.06.2007 року, так і у розписці від 29.08.2007 року. Крім того, відповідач не надав будь-яких доказів в розумінні ст. 57-59 ЦПК України, які б спростували належність його підпису у договорі позики від 11.06.2007 року, при цьому, сам відповідач не зміг пояснити чому при його особистій заборгованості у 5 000 дол. США за розпискою від 29.08.2007 року він повернув позивачу 5 400 дол. США, розуміючи, що сплатив більшу суму, ніж передбачено правочином. Як вбачається з розписок про повернення позичених коштів, наданих [PERSON], позивачу було повернуто 2 700 дол. США (а.с.38, 41, 45), також здійснювались платежі в гривнях на різні суми, а саме: 10.04.2010 року - 1 500 грн., що еквівалентно 189,16 дол. США, 12.05.2010 року - 1 000 грн., що еквівалентно 126,10 дол. США, 08.07.2010 року - 1 500 грн., що еквівалентно 189,63 дол. США (а.с.39), 07.09.2010 року - 500 грн., що еквівалентно 63,21 дол. США, 11.10.2010 року - 1 000 грн., що еквівалентно 126,42 дол. США (а.с.40), 10.11.2010 року - 1 000 грн., що еквівалентно 126,42 дол. США, 23.11.2010 року - 500 грн., що еквівалентно 62,97 дол. США, 12.12.2010 року - 1 000 грн., що еквівалентно 125,79 дол. США (а.с.41), 17.08.2010 року - 1 000 грн., що еквівалентно 126,74 дол. США, 14.05.2011 року - 1 000 грн., що еквівалентно 125,31 дол. США, 11.10.2011 року - 1 500 грн., що еквівалентно 188,21 дол. США (а.с.42), 12.09.2013 року - 2 000 грн., що еквівалентно 250,31 дол. США, 30.09.2013 року - 2 000 грн., що еквівалентно 250,31 дол. США, 29.10.2013 року - 2 000 грн., що еквівалентно 250,31 дол. США (а.с.43), 08.07.2012 року - 2 000 грн., що еквівалентно 250,31 дол. США, 24.07.2013 року - 4 000 грн., що еквівалентно 500,63 дол. США (а.с.44), 21.05.2010 року - 500 грн., що еквівалентно 63.05 дол. США, 01.07.2010 року - 4 600 грн., що еквівалентно 581,54 дол. США (а.с.45), а в загальному було повернуто 3 596,42 дол. США. Таким чином, [PERSON] було повернуто 6 296,42 дол. США. (2 700 дол. США + 3 596,42 дол. США). Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] виконав умови договору позики від 11.06.2007 року і його борг залишився тільки по договору позики, оформленому у вигляді розписки від 29.08.2007 року. Оскільки позивач виконала умови позики, надавши відповідачам за договором позики від 11.06.2007 року грошові кошти у розмірі 5 000 дол. США, а відповідачі в свою чергу повернули позичені кошти, тому у задоволенні частини позову про стягнення з [PERSON] 4 600 дол. США необхідно відмовити. Крім того, так як позивачем відповідачу [PERSON] 29.08.2007 року у борг було надано 5 000 дол. США, з яких відповідачем було повернуто 1 296,42 дол. США, виходячи з розрахунку 6 296,42 дол. США - 5 000 дол. США = 1 296,42 дол. США, тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню 3 703,58 дол. США (5 000 дол. США - 1 296,42 дол. США = 3 703,58 дол. США), що еквівалентно 99 922,59 грн. Згідно ст.88 ЦПК України оскільки задоволено позов частково, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 992,56 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, проте у стягненні з [PERSON] 240,24 грн. судового збору слід відмовити, відповідно до задоволенихпозовних вимог. На підставі вищевикладеного та ст. ст. 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: partial