Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач звернувся з цим позовом до суду до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь: 1) заборгованість за кредитним договором № 550-3/1-11056 в загальній сумі 131620,28 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 67393,56 грн., заборгованості за відсотками 25607,09 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 16729,90 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків 6736,92 грн., інфляційних витрат за кредитом 10377,08 грн., інфляційних витрат за відсотками 4775,73 грн.; 2) заборгованість за договором № 550-3/1-11057/ВКЛ в загальній сумі 390,22 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 137,71 грн.; заборгованості за відсотками 114,06 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту 69,22 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків 40,78 грн., розміру інфляційних витрат за кредитом 17,90 грн., розміру інфляційних витрат за відсотками 10,55 грн. Обґрунтовуючи свій позов позивач вказав на те, що [PERSON], отримавши кредит в сумі 144415,00 грн. за кредитним договором № 550-3/1-11056 від 15.09.11 р., не виконує своїх зобовязань щодо повернення кредиту, внаслідок чого станом на 14.01.16 р. утворилась заборгованість на загальну суму 131620,28 грн. Крім того, [PERSON], отримавши 13 вересня 2013 року єдиний транш в сумі 4474,09 грн. за договором відновлювальної кредитної лінії № 550-3/1-11057/ВКЛ від 15.09.11 р., не виконує своїх зобовязань щодо повернення кредиту, внаслідок чого станом на 14.01.16 р. утворилась заборгованість на загальну суму 390,22 грн. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він був не проти розгляду справи в заочному порядку у випадку неявки до суду відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідача у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином в строки встановлені договором або законом. У разі невиконання, або неналежного виконання зобовязань в односторонньому порядку, сторона винна в порушенні зобовязання повинна нести цивільну відповідальність відповідно умов договору або закону. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 15 вересня 2011 року дійсно було укладено кредитний договір № 550-3/1-11056 (далі за текстом договір 1) на оплату купівлі автомобілю зі сплатою 15,50% річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 14 вересня 2016 року. Відповідно до умов укладеного договору 1 відповідач зобовязувався здійснювати погашення кредиту рівним платежами по 2406,92 грн. щомісячно (п 1.1.1 договору). Також судом встановлено, що 14 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 550-3/1-11057/ВКЛ (далі за текстом договір 2). Відповідно до умов цього договору відповідач, в межах максимального кредитного ліміту в сумі 10177,01 грн. зі сплатою відсотків згідно договору з кінцевим строком погашення заборгованості до 14 вересня 2016 року, 13 вересня 2013 року, отримав перший і єдиний транш в сумі 4474,09 грн. Цей кредит відповідач зобовязувався повертати, сплачувати відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, передбачених цим договором. Із розрахунку заборгованості за договором 1 вбачається, що відповідач належним чином виконував свої зобовязання щодо повернення кредиту до вересня 2013 року включно, після чого їх перестав виконувати, що свідчить про порушення умов договору боржником. Також, із розрахунку вимог банку йдеться, що свої зобовязання щодо повернення кредиту за договором 2 відповідач виконував до червня 2014 року включно, після чого їх перестав виконувати. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Застосовуючи наведені вище норми закону до спірних правовідносин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором 1 в загальній сумі 108153,46 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 67393,56 грн., заборгованості за відсотками 25607,09 грн., інфляційних витрат за кредитом 10377,08 грн., інфляційних витрат за відсотками 4775,73 грн., та заборгованості за договором 2 на загальну суму 280,22 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 137,71 грн.; заборгованості за відсотками 114,06 грн., розміру інфляційних витрат за кредитом 17,90 грн., розміру інфляційних витрат за відсотками 10,55 грн. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача залишкової частини боргу за двома договрами, суд вважає необхідним зазначити таке. Положеннями ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач мешкає у населеному пункті, внесеному до переліку, на території якого проводиться антитерористична операція (див. розпорядження КМУ №1053 від 30.10.14 р. та розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.15 р.) Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором - 1, а також розрахунку вимог банку за договором 2 , пеня відповідачу як за несвоєчасне повернення кредиту, так і за несвоєчасне повернення відсотків за обома договорами нарахована після 14 квітня 2014 року, що не відповідає зазначеній нормі закону, тому вимога позивача в частині стягнення з відповідача пені є необґрунтованою. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, враховуючи, що позов позивача задоволений частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial