Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення яким \~визнати за нєю право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими \~спорудами при ньому, розташованого в селі \~Калчево Болградського району Одеської області по вулиці \~Гагаріна, № 110, \~\~посилаючись на те, що вона, у встановленому законом порядку, прийняла житловий будинок з господарськими \~будівлями та дворовими спорудами при ньому \~у спадщину внаслідок смерті \~своєї сестри [PERSON], померлої 10.07.2013 року, \~але оформити і одержати свідоцтво про право на спадщину за заповітом\~\~вона не може, так як право власності [PERSON] після смерті свого чоловіка - [PERSON], який помер 12.11.2004 року на спадкове майно не було зареєстровано. У судовому засіданні позивач присутня не була, подала до суду заяву, в якій вона підтвердила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить розглянути справу у її відсутності (а.с. 48). Відповідач [PERSON] сільська рада Болградського району Одеської області подала до суду заяву про те, що позов визнає в повному обсязі та просить справу розглянути у відсутності представника відповідача (а.с. 47). За таких обставин, з урахуванням наданої позивачем та відповідачами зазначених\~ заяв, суд вважає за можливе подальший розгляд справи проводити у відсутності позивача та відповідачів без фіксації судового засідання технічними засобами на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до довідок за №29 та № 30 від 04.06.2014 року, виданими відповідачем, двір \~№ 110 по вул. Гагаріна \~села Калчева Болградського району Одеської області, станом на 14.04.1991р., був по типу колгоспним. До його складу входили [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17, 18). Відповідно до ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 121 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Відповідно до ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином [PERSON], [PERSON] на праві власності належало по 1/2 частці вищеназваного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому. [PERSON] чоловік \~[PERSON], помер 12.11.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим \~[PERSON] сільською Радою Болградського району Одеської області \~12.11.2004 року, \~на підставі запису акту \~за № 49, (а.с.10). На день його смерті дружина померлого була єдиною особою, яка зареєстрована і проживала у вищезазначеному будинку. Судовим розглядом було встановлено, що по своїй смерті [PERSON] не залишив заповіту, а тому право на спадкування відповідно до ст.524 ЦК УРСР, який був чинним на момент зазначених правовідносин, має місце спадкоємство за законом (а.с. 17). Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданим [PERSON] сільською радою Болградського району Одеської області 18.07.2001 року, на підставі запису акту № 11, згідно якого між померлими [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (свідоцтво про народження, видане Оріхівською сільською радою Новоівановського району Ізмаїльської області 27.12.1949 року, на підставі запису актового запису № 299) (а.с. 8, 9). Враховуючи викладене, єдиними спадкоємцями [PERSON] є його дружина [PERSON]. Також, судовим розглядом було встановлено, що право власності на померлого [PERSON] не зареєстровано відповідно до чинного законодавства (а.с.3). [PERSON] померла 10.07.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим [PERSON] сільською Радою Болградського району Одеської області \~12.07.2013 року, \~на підставі запису акту \~за № 24 (а.с. 11). Судовим розглядом було встановлено, що по своїй смерті [PERSON] залишила заповіт засвідчений секретарем Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області від 10.12.2012 року, зареєстровано в реєстрі за №110, згідно якого, померла [PERSON] заповіла усі права та обовязки, які належали їй на момент складання цього заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть належати їй у майбутньому: житловий будинок за адресою: Одеська область, Болградський район, с. \~Калчево, вул. Гагаріна, № 110 [PERSON], [INFO]. Технічний паспорт на будинок за адресою Одеська область, Болградський район, с. \~Калчево, вул. Гагаріна, № 110 і від 1 квітня 2015 року включає: житловий будинок, загальною\~\~площею в 85,1 кв.м., житловою площею в\~\~60,0 кв.м., господарські будівлі та дворові\~\~ споруди: літня кухня літ.Б, гараж - літ. В, сарай - літ. Г, Є, І, навіс літ. Д, Ж, погріб літ. З, вбиральня - літ.К, дворові споруди - №1-5 (а.с.14-16). Постанова № 440/02-17 від 3 березня 2014 року про відмову нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою Одеська область, Болградський район, с. \~Калчево, вул. Гагаріна, № 110, свідчить про неможливість позивача отримати свідоцтва про право власності у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Згідно з ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до п.6 Постанови ПВСУ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, повинні вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. В силу ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Судовим розглядом з достовірністю встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем по закону за померлими [PERSON] та [PERSON], однак отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору вона не має можливості у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючій документ на успадкований житловий будинок. у звязку з чим, суд приходить до висновку, про можливість визнання за позивачем право власності на житловий будинок за адресою: Одеська область, Болградський район, с. \~Калчево, вул. Гагаріна, № 110.\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved