Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В своєму позові, позивач посилається на те, що в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], яка з червня 2015 року за вказаною адресою не проживає. Шлюб між ними розірвано. На підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2013 року, позивач є власником квартири [ADDRESS]. Реєстрація відповідача порушує права позивача у користуванні та розпорядженні своїм майном. Представник третьої особи надав суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі, рішення ухвалити згідно вимог чинного законодавства України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення розряду справи до суду не надходило. Статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до матеріалів цивільної справи, позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №102. Державна реєстрація права власності підтверджується Витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №31677 від 14.01.2013 року. Відповідно до довідки про склад сімї та місце реєстрації №4966 від 17.02.2017 року, виданої Єдиним абонентським відділом №2 КП «Міські комунальні платежі», у спірній квартирі окрім позивача, зареєстрована відповідачка [PERSON] 28.09.2016 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №147 від 28.09.2016 року. Відповідачка не мешкає у квартирі [ADDRESS] з червня 2016 року, що підтверджується Актами КП «Жилсервіс-2» ДМР №344 від 20.12.2016 року, №687 від 13.03.2017 року та №1734 від 20.07.2017 року. Відповідно до чч.1,2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сімї, а також членами сімї колишнього власника житла. Так, у першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право на користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Відповідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.163 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках та в межах строків передбачених діючим законодавством. У відповідності зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. Враховуючи, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад шість місяців, відповідач в судове засідання не зявився, та своєї тривалої відсутності за місцем реєстрації не заперечив, поважності причин відсутності не зазначив, витрати з утримання житла не несе, суд вважає доцільним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved