Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі № 56 будинку № 49 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області, зазначивши, що їй та третім особам належить вказана квартира, відповідач була зареєстрована в належній їм квартирі, однак з 1993 року в квартирі не проживає, її речей в квартирі не має, претензій щодо проживання в квартирі не предявляє, а тому може бути визнана такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. В судове засідання позивач не зявилася, від неї надійшла заява по розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявилась, не повідомила суд про причини неявки, про час і дату судового засідання була повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за її відсутності, а також відзив на позов від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Треті особи у судове засідання не зявилися, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, заперечень проти позову не мають. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] на праві часткової власності належить 1/5 частка у квартирі № 56 будинку № 49 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області на підставі договору про поділ нерухомого майна (частки квартири), що є спільною сумісною власністю від 21 червня 2008 року /а.с.8/. 1/5 частка в даній квартирі належить третій особі [PERSON] на підставі договору дарування від 24 листопада 1994 року/а.с.5/. 3/5 частки в даній квартирі належить третій особі [PERSON] на підставі договору дарування від 30 жовтня 2008 року, договору про поділ нерухомого майна (частки квартири) від 21 червня 2008 року /а.с.7,8/. Відповідач зареєстрована у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради запорізької області №5556 від 14 вересня 2018 року /а.с.12/. Згідно довідки старшої по будинку № 49 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області від 07 червня 2018 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], проспект 50-річчя Перемоги[ADDRESS], однак з 1993 року за даною адресою не проживає /а.с.9/. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з 1993 року та по теперішній час, відповідач [PERSON] в квартирі №56 будинку № 49 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області не проживає, її речей та іншого майна в квартирі немає, вимог щодо проживання у вказаній квартирі відповідач не предявляла, в квартиру не зявляється. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача такою, що втратила право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved