Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила зобов`язати АТ «Криворіжгаз» в місячний термін встановити індивідуальний газовий лічильник за адресою: [ADDRESS] та відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду в сумі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 01 березня 2016 року вона звернулась до відповідача з приводу встановлення індивідуального газового лічильника у квартиру, згідно Закону України «Про забезпечення комерційного газу» від 16.06.2011 року № 3533-VI. Отримала відповідь від 01.04.2016 року про те, що заяву внесено в Єдиний електронний реєстр заяв, відповідно до якого будуть формуватись графіки встановлення приладів обліку в період з 01 січня 2016 року по 01 січня 2018 року. На сьогоднішній день в її квартирі так і не встановлено газовий лічильник, немає і загальнобудинкового лічильника обліку газу. На її повторне звернення до відповідача від 10.01.2018 року з приводу встановлення індивідуального газового лічильника, отримала відповідь про те, що відповідно до прийнятих поправок до Закону України «Про забезпечення комерційного газу» від 21.12.2017 року № 2260-VIII, встановлення газового лічильника в її квартиру буде проведено до 01 січня 2021 року. Наголошує, що зазначені поправки вступили в законну силу 19 січня 2018 року, а Закон № 3533-VI зобов`язує газові компанії встановити індивідуальні лічильники газу до 01 січня 2018 року. Вважає, що своєю бездіяльністю відповідач порушив вимоги ст.ст. 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та Закон України «Про забезпечення комерційного газу» від 16.06.2011 року № 3533-VI. Вважає, що порушені її права, як споживача газу, а відтак відповідач заподіяв їй матеріальну та моральну шкоду, не встановивши вчасно індивідуальний газовий лічильник. Ухвалою суду від 26 березня 2018 року провадження у вище вказаній справі було відкрито та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 19 липня 2018 року провадження у справі було зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду касаційної скарги по справі №214/2435/17. Ухвалою суду від 11 січня 2019 року провадження у справі було поновлено та призначено до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. При цьому пояснила, що на даний час законом визначено встановлення індивідуального лічильника споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2021 року. Матеріальна та моральна шкода позивачем не обґрунтована. Разом з тим, представником відповідача був наданий відзив на позов, згідно з яким вимоги позивача вважає необґрунтованими і безпідставними та відповідно такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Комерційний (приладовий) облік природного газу для побутових споживачів, у тому числі позивача, здійснюється виключно на підставі спеціальних законодавчих і нормативних актів, зокрема, постанов Державного регулятора - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (п. 32 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»), а саме: Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Закону України «Про ринок природного газу», глави 5 розділу 9, глави 5 розділу 11 кодексу газорозподільних систем, постанови НКРЕКП №547 від 31.03.2016. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону в редакції, що була діючою до 19 січня 2018 року, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. В ч. 1 ст. 6 Закону не зазначено право абонента на індивідуальний лічильник газу, мова йде саме про обов`язок оператора ГРМ забезпечити встановлення як індивідуальних, так і загальнобудинкових лічильників газу, що забезпечить 100% облік спожитого газу населенням. При цьому, вищезазначений обов`язок на встановлення лічильнику газу трактується Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» лише з технічної точки зору як виконання робіт і не включає в себе поняття повного фінансування таких робіт за кошти ПАТ «Криворіжгаз». Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №547 від 31.03.2016 затверджено план розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування по розділах згідно з додатком. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2347 від 22.12.2016 року внесено зміни до Постанови НКРЕКП від 31.03.2016 року №547. Згідно І розділу Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016 рік за адресою позивача по вул. Генерала-Радієвського (минула - Тинка) передбачено встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу. Згідно з пп. 1 п.6 Положення про НКРЕКП, затвердженого указом Президента України від 10.09.2014 року №715/2014, НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право: приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов`язковими до виконання суб`єктами природних монополій. Відповідно до абз. 2 та 3 п. 13 вищевказаного Положення рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Рішення НКРЕКП, прийняті в межах її повноважень, обов`язкові до виконання суб`єктами природних монополій. Згідно п.1 ч. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор приймає обов`язкові для виконання рішення з питань, що належать до його компетенції. Згідно п.1 ч. 2 ст. 17 Закону «Про НКРЕКП» Регулятор має право приймати рішення з питань, що належить до його компетенції, які є обов`язковими до виконання». Таким чином, ПАТ «Криворіжгаз» не може відступати від положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, яка затверджена постановою НКРЕКП від 31.03.2016 №547 та в подальшому Постановою НКРЕКП №2347 від 22.12.2016. За адресою позивача по [ADDRESS] , природний газ використовується виключно для приготування їжі, а тому суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, були зобов`язані в термін до 01 січня 2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу. При цьому, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у ч. 1 ст. 6 Закону, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 гл. 4 розділу 9 Кодексу ГРС якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим) не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання. Таким чином, вважає, що права [PERSON] , яка здійснює оплату за природний газ згідно норм споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України, та не забезпечена індивідуальним лічильником газу до 01.01.2018 року, не порушені, так як у разі не встановлення лічильника газу з вини оператора ГРМ, такий споживач не може бути відключений, а нарахування відповідно залишаться на рівні встановлені постановою КМУ від 23.03.2016 року №203. Обов`язок забезпечення саме індивідуальними лічильниками газу не був передбачений ні Законом, ні умовами Типового договору розподілу природного газу, укладеного з позивачем. 21 грудня 2017 року №2260-VIII було внесено зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», які набрали чинності 19 січня 2018 року. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. З приводу стягнення моральної шкоди з ПАТ «Криворіжгаз» на користь позивача слід зазначити, що позивачем не надано доказів її спричинення та не обґрунтовано розмір цієї шкоди. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16 квітня 2015 року №1274 про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ «Криворіжгаз» видано ліцензію на господарську діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривого Рогу (крім житлового масиву «Інгулець» Інгулецького району в м. Кривому Розі) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні АТ «Криворіжгаз». Так, позивач у справі є власником та проживає у квартирі [ADDRESS] , та є споживачем послуг з газопостачання за вказаною адресою (а.с.6-9). У 2016 році позивач звернулась до відповідача з питання встановлення побутового лічильника газу у квартирі [ADDRESS] , на що отримала відповідь від 01.04.2016 року про те, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного газу» від 16.06.2011 року № 3533-VI, забезпечення лічильниками газу квартир та приватних будинків, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, буде здійснюватися в період з 01 січня 2016 року по 01 січня 2018 року. Її заяву внесено до Єдиного електронного реєстру заяв, відповідно до якого будуть формуватись графіки встановлення приладів обліку у її районі, про що вона буде заздалегідь повідомлена (а.с.3). Станом на 10 січня 2018 року за адресою позивача дій щодо встановлення побутового лічильника газу відповідачем виконано не було, тому [PERSON] повторно, 10 січня 2018 року, звернулась до відповідача з зазначеного питання (а.с.4). Листом ПАТ «Криворіжгаз» від 01.02.2018 року позивачу було повідомлено, що згідно ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2260-VIII від 21 грудня 2017 року, постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року. Статтею 6 Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Розділом 10 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494, також передбачена організація та встановлення загально будинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ . Тому за її адресою буде встановлено вузол обліку природного газу (загальнобудинковий або індивідуальний) (а.с.5). До даного часу індивідуальний газовий лічильник в квартирі позивача відповідачем не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Так, АТ «Криворіжгаз» є Оператором ГРМ. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно з положеннями ст. 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року №259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року). Як убачається з матеріалів справи, позивач є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Відповідно до ч.2 ст. 2 «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2260-VIII від 21 грудня 2017 року, з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відповідно до ч.1 ст. 6 «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2260-VIII від 21 грудня 2017 року, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Отже, за змістом ст. ст. 2, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2260-VIII від 21 грудня 2017 року, вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями індивідуальних лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення вимог позивача щодо зобов`язання відповідача встановити індивідуальний газовий лічильник буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню, встановлення позивачу індивідуального лічильника забезпечить оплату саме того об`єму газу, який нею спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість. Аналогічна позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №214/2435/17 від 07.11.2018 року. Позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів у підтвердження їх спричинення та розміру. Оскільки на момент ухвалення рішення по даній справі відбулась зміна терміну встановлення таких лічильників для вказаної категорії осіб, та відповідач свій обов`язок щодо встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників у термін до 01 січня 2021 року на даний час не заперечує, у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача за свій рахунок здійснити встановлення індивідуального газового лічильника у місячний термін, належить відмовити. Отже, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача. Позивач, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом, однак, при поданні позову мала сплатити 704 грн. 80 коп. судового збору. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial