Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить припинити право власності [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] шляхом виплати грошової компенсації та визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування\~своїх вимог\~вказала,\~що вона\~та відповідач\~є співвласниками\~житлового будинку\~з господарськими\~будівлями і\~спорудами по\~ [ADDRESS] ,\~доказом чого є\~відомості з\~державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно.\~Відповідач з\~моменту отримання\~свідоцтва про\~право на\~спадщину 30.07.2008\~року на\~свою частку\~вищевказаного житлового\~будинку після\~смерті [PERSON] \~особовий рахунок\~не переоформила,\~в ньому\~не проживала,\~ним не\~цікавилася,\~опалення відсутнє,\~внаслідок чого\~він став\~непридатний для\~проживання через\~руйнування,\~комунікації відімкнені,\~доказами чого є\~фотографії,\~відео,\~інформація ТОВ\~«МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ»\~та Державної\~прикордонної служби\~України.\~Зазначала,\~що є\~внутрішньо переміщеною\~особою,\~доказом чого є відповідна довідка, і що окрім цієї частки будинку житлових приміщень в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території Луганській області, не має. Пояснила, що відповідач займатися ремонтом житла та впорядковувати його не лише не бажає, а й перешкоджає цьому шляхом залякування викликами працівників поліції робітників, які розчищають захаращене подвір`я та приводять до ладу будинок та стелю, що протікає. Внаслідок неприязних відносин спільне володіння та користування житлом є неможливим, вважає, що припинення права власності відповідача на її частку не завдасть їй істотної шкоди, оскільки протягом 12 років це житло їй не було потрібне і 25.06.2020 року через ріелтора свою частку вона виставила на продаж на сайті безкоштовних оголошень. Відповідач у встановлений законом строк подала до суду відзив на позовну заяву, вважає, що позовні вимоги позивача є незаконними, безпідставними, необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам, які склалися, у з зв`язку з чим просить відмовити позивачу у задоволенні цього позову у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідач є власницею 1/2 частини спадкового майна - домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказане домоволодіння складається з житлового будинку загальною площею 84,8 кв.м., з якого житлова площа - 47,1 кв., матеріали стін - камінь; літньої кухні, матеріал - камінь; сараю, матеріал - камінь; вбиральні, матеріал - цегла, огорожі № 1,2,3, споруди № 1. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку будинок розташований на присадибній ділянці площею 0,2500 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. При чому вказане домоволодіння розташоване на мальовничому березі річки Інгул, що надає особливої привабливості для потенціальних покупців через можливість не тільки вирощувати екологічно чисті продукти для харчування, але й для сімейного відпочинку, рибальства, мисливства, збору грибів. Зазначала, що їй з братом належить по 1/2 частці спірного домоволодіння, яке вони успадкували після смерті батьків. В березні 2020 року дізналася про руйнування будинку сторонніми особами та про те, що її брат [PERSON] подарував 17.12.2019 року 1/2 частину домоволодіння позивачеві на підставі договору дарування № 1204 від 17.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області. Заперечувала, що не цікавилася будинком та не проживала в ньому протягом останніх 12 років, вважає, що такі докази як фотографії, відео, інформація ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» та Державної прикордонної служби. Не можуть підтвердити той факт, що вона не цікавилася будинком та не проводила в ньому ремонтні роботи або не проживала у ньому в цей період. При цьому звертала увагу, що особа, яка приїхала на проживання у Миколаївську область у вересні 2019 року, не може бути обізнаною про факти десятирічної давнини. Пояснила, що протягом 2018-2020 років змушена була виїжджати на тимчасовий заробіток за кордон у зв`язку з скрутним матеріальним становищем, відсутністю стабільного заробітку та доходу на території України. З моменту отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частки вищевказаного житлового будинку та дотеперішнього часу (тобто протягом 12 років) проводила ремонтні роботи за можливості, доглядала за придомовою територією домоволодіння та земельною ділянкою, використовувала вказане домоволодіння для потреб своєї сім`ї з метою забезпечення відпочинком, продуктами харчування. Звертала увагу, що позивач у своїй позовній заяві вводить суд в оману зазначаючи, що 1/2 частина будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] це єдине житлове приміщення, яке перебуває у власності позивача, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач та члени її сім`ї є власниками численних об`єктів нерухомості, розташованих на території Миколаївської області, та земельних ділянок, право власності на які набуто протягом останніх двох років, шляхом укладення договорів дарування. Вказувала, що неодноразово зверталася з заявами до поліції щодо факту самовільного проведення будівельних робіт, які більше нагадували руйнацію будинку, без будь-якого узгодження з нею, як із співвласником. Зазначала, що наданий позивачем звіт про оцінку майна експертом ГІП «Експертно-діловий центр Лідер» від 15.07.2020 року, відповідно до якого вартість домоволодіння становить 92288 грн., є значно заниженою, оскільки відповідно до проведеної незалежної експертної оцінки, замовленою нею, вартість вказаного майна становить 570 674 грн. Пояснила, що оголошення про продаж частини домоволодіння, яке належить їй - є вимушеним та пов`язане з тим, що позивач розпочала руйнування будинку з метою зменшення його вартості, 09.06.2020 року з приводу цього зверталася до поліції. Нажаль позивачу вдалося здійснити свої плани, оскільки відповідно до експертної оцінки, яку замовила позивач 15.07.2020 року, вартість зруйнованого домоволодіння становить 92 288 грн., а вартість її частки оцінено в суму - 46 144 грн. Зазначала, що згодна продати свою частку, але згідно з оцінкою, замовленою нею, а саме - 285 337 грн. Також звертала увагу суду, що головною умовою припинення права власності у спільному майні - є незначна частка та те, що її не можна виділити в натурі. В той час як їх частки є рівними і питання про поділ майна в натурі не вирішувався. Позивач в судове засідання жодного разу не з`явилась, повістки про виклик направлялись на адресу, яку вона вказала як адресу для листування у позовній заяві, а також на електронну адресу, з якої перед кожним судовим засіданням надходили клопотання у справі від імені позивача, що свідчить про обізнаність позивача про час та місце розгляду справи. Крім цього, у клопотанні від 17.11.2020 року позивач просила проводити судове засідання та не відкладати його в зв`язку з неявкою відповідача. На вказану електронну адресу також направлялись відповіді на звернення позивача та судові рішення, постановлені в ході розгляду справи, які позивач оскаржила в апеляційному порядку. За таких обставин суд вважає, що позивач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи її права щодо цього дотримані, і приходить до висновку щодо можливості розглядати справу за відсутності позивача, яка не виказала бажання бути присутньою в судовому засіданні. Відповідач в судове засідання не з`явилась, направила до суду представника. Представник відповідача адвокат Ютовець О.О. у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Спочатку зазначав, що його довірительці належить 3/4 житлового будинку, а згодом, підтвердив про належність його довірительці 1/2 частки майна. Звертав увагу суду, що позивач ніколи не втрачала інтересу до свого майна, успадкованого після смерті батьків, і змушена була виїжджати за кордон на роботу для того, щоб утримувати сім`ю та заробити гроші на ремонт будинку, оскільки її брат, попередній співвласник, не приймав участі в утриманні будинку. Його довірителька випадково дізналась, що брат продав свою частку. В лютому 2020 року їй зателефонував невідомий чоловік, який назвався [PERSON] , і запропонував продати належну їй частку за 1000 доларів США, вона відмовилась, оскільки власність у передмісті коштує значно дорожче. Потім їй телефонувала якась жінка, ймовірно позивач, і також пропонувала за цю ж суму продати, належну їй частку. При цьому сказала, що її син є суддею і він вирішить усі питання. Влітку 2020 року їй зателефонували з села та повідомили, що невідомі особи руйнують будинок. Коли вона приїхала, то побачила незнайомця, який назвався [PERSON] , і відразу зрозуміла, що це той [PERSON] , який телефонував раніше. З огляду на вказане, його довірителька виставила свою частку на продаж за значно заниженою вартістю, сподіваючись отримати хоч трошки більше ніж пропонували їй руйнівники батьківського будинку. Також представник в черговий раз звертав увагу суду, що припинення права власності з виплатою грошової компенсації можливе лише за умови володіння незначною часткою та неможливістю виділення в натурі, в той час як частки позивача та відповідача є рівними, питання щодо поділу майна не вирішувалось. А також наголошував на тому, що відповідач з часу набуття права власності на частку будинку також жодних дій, окрім руйнування, для утримання будинку не вживала. Зазначав, що проведена у справі експертиза проведена з порушенням та без виїзду на місцезнаходження майна за наданими позивачем матеріалами. Крім цього, звертав увагу, що, всупереч вказаному у позовній заяві, позивачу та членам її родини належить численні об`єкти нерухомості на території Миколаївської області, у тому числі позивачу належав житловий будинок у садовому товаристві, за площею значно більший ніж та частка, на яку вона претендує, та який вона подарувала вже після проведення підготовчого судового засідання у цій справі своєму родичу, ймовірно сину, судді Ленінського районного суду Миколаївської області [PERSON] . Вказане свідчить про недобросовісність позивача, намагання ввести суд в оману і у будь-який спосіб отримати у власність чуже нерухоме майно. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з довідки від 16.09.2019 року №4802-5000194571 [PERSON] взята на облік та має статус внутрішньо переміщеної особи (т.1 а.с. 112). Згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 12 листопада 2019 року, після смерті матері [PERSON] її діти - донька [PERSON] успадкувала 3/4 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , син [PERSON] успадкував 1/3 частку вищезазначеного майна (т.1 а.с. 124, т.2 а.с. 93). З огляду на вищезазначене Свідоцтво та пояснення представника відповідача, у суду виникло питання щодо частки, успадкованої [PERSON] , який в подальшому подарував цю частку позивачу. Як зазначила позивач у апеляційній скарзі на ухвалу суду щодо повернення надмірно сплаченого судового збору, суд не має опікуватись цим питанням, а виходити з того, що йому надано Інформацію з Державного реєстру, де зазначена частка належна позивачу. Аналізуючи докази матеріалів цивільної справи, суд дійшов висновку, що брату відповідача належала 1/2 частина права власності на спадкове майно. З огляду на технічний паспорт (т.1 а.с. 173-175) на титульному аркуші зазначено ПІБ власника [PERSON] та доля -1, після чого зазначено [PERSON] 3/4 та [PERSON] 1/4, а також враховуючи вищезазначене Свідоцтво про спадщину за законом, слідує висновок, що [PERSON] успадкував 1/4 частку майна після смерті [PERSON] та 1/4 після смерті матері, а всього 1/2 спірного житлового будинку. З огляду на Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] належить по 1/2 частці житлового будинку по [ADDRESS] . Позивач набула право власності на підставі договору дарування, серія та номер 1204, виданий 17.12.2019 року, розмір частки 1/2 (т. 1 а.с. 122-123). Згідно з витягом з Державного земельного кадастру на земельну ділянку спірний житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,2500 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4823381300:07:060:0008 (т.1 а.с. 125). З огляду на довідку №1-99/04.03 від 29 жовтня 2020 року, видану старостою с.Калинівка Вітовського району Миколаївської області, [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 27.07.1985 року по 28.02.2008 року. За вказаною адресою зареєстрований, але не проживає її брат [PERSON] . (т.1 а.с. 143). Аналогічна інформація міститься у довідці від 27.11.2020 року № 2682/02-54, виданій Воскресенською селищною радою Вітовського району Миколаївської області. Як вбачається з роздруківки з сайту 104.ua по особовому рахунку, який закріалений за спірним будинком, порушено термін оплати за договором постачання природного газу. Своєчасно не сплачено за травень 2020 року 3667,29 грн., яка є поточною заборгованістю. При цьому зазначено, що будинок обладнаний плитою газовою ПГ-4 1 шт. та котел газовий одноконтурний, конвектор 3 шт. Дані про те, що мається заборгованість за попередні роки відсутні. (т.1 а.с. 129). З чого слід дійти висновку, що ця заборгованість утворилась під час спільного володіння будинком. Доказів наявності заборгованості за електроенергію та інші комунальні послуги за період користування будинком саме відповідачем не надано. 09.06.2020 року відповідач [PERSON] звернулась до поліції з заявою, згідно з якою вона як власник 1/2 частки будинку просила вжити заходи до особи, яка самоправно розпоряджається належним їй майном без її згоди, а саме 06.06.2020 року та 09.06.2020 року демонтувала частину черепиці на даху будинку, стіну та вікна в будинку (т.2 а.с.26-27). Як вбачається із пояснень [PERSON] , наданими слідчому СВ Вітовського ВП Корабельного ГУНП в Миколаївській області, вона успадкувала 1/2 частку спірного домоволодіння, а іншу половину успадкував її брат [PERSON] , з яким вона не підтримує стосунки протягом останніх 5 років через спадщину. З 2018 року по лютий 2020 року їздила на заробітки. Коли повернулась, почала оформляти документи, реєстратор повідомив, що брат подарував свою частку будинку, але не сказав кому. В лютому 2020 року їй зателефонував невідомий чоловік, який назвався [PERSON] , і запропонував продати належну їй частку за 1000 доларів США, вона відмовилась. 06.06.2020 року близько 15-00 години їй зателефонували сусіди з с.Калинівка та повідомили, що якісь особи розбирають будинок. Коли приїхала, то побачила незнайомця і зрозуміла, що це [PERSON] , який телефонував раніше. У дворі були спиляні дерева та розібрана частина черепиці на даху будинку. Після чого викликала поліцію. 09.06.2020 року знову зателефонували сусіди і повідомили, що знову розбирають будинок. Коли приїхала, то побачила, що в будинку нікого не було, але знову проводились демонтажні роботи, а саме вибиті вікна, частина стіни у будинку і знята черепиця на даху зі сторони будинку [ADDRESS] . В поліцію звернулась для фіксації цього факту, оскільки має намір подавати позов про фактичний поділ будинку (т. 2 а.с. 24-25). Як вбачається з відповідей Т.в.о. начальника Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області №3448/54-2020 від 10.06.2020 року та №3389/54-2020 від 09.06.2020 року припинено подальший розгляд звернення відповідача, оскільки не вбачають складу кримінального правопорушення, так як згоду на проведення робіт надав власник другої половини будинку [PERSON] (хоча на той час власником майже півроку вже була [PERSON] ) і ця подія належить до цивільно-правових відносин. (т.2 а.с.91-92). У матеріалах цивільної справи наявний скріншот з інтернет-сайту. На сайті ОLX опубліковане оголошення про продаж 1/2 частки спірного житлового будинку (т.1 а.с. 130-131). Вказаний доказ, хоча і поданий позивачем, підтверджує пояснення відповідача щодо вжиття заходів для отримання нею більшої компенсації за належне їй майно, а ніж пропонує позивач. Як вбачається з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 20.03.2021 року позивачу [PERSON] на території Миколаївської області належав садовий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 47,2 кв.м, житлова площа 40,2 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 0,0619 га, кадастровий номер 4810136900:03:070:0008, за адресою [ADDRESS] (т.2 а.с. 107-110). Згідно з Повідомленням про суттєві зміни в майновому стані судді Ленінського районного суду Миколаївської області [PERSON] від 19.04.2021 року, 13.04.2021 року позивач [PERSON] подарувала йому садовий (дачний) будинок, загальною площею 47.2 кв.м, розташований у м.Миколаєві Миколаївської області (т.2 а.с. 111-113). Зазначений доказ був прийнятий від представника відповідача в судовому засіданні 09.06.2021 року та приєднаний до матеріалів справи з огляду частини 8-10 ст. 83 ЦПК України, оскільки цей доказ виник після закриття підготовчого судового засідання і безпосередньо стосується розгляду справи та суттєво вливає на прийняття рішення. Крім цього, указаний доказ є публічно доступним. Аналізуючи вищезазначені докази, слід дійти висновку, що це один і той самий будинок, оскільки співпадають площа та місцерозташування об`єкта нерухомості. Вказане, на думку суду підтверджує недобросовісність поведінки позивача, яка під час судового розгляду не повідомила про набуття нею речових прав на нерухоме майно та його відчуження іншій особі одразу після вступу у справу представника відповідача та свідчить про можливе штучне погіршення свого майнового стану для продовження існування обставин щодо підтвердження предмету спору. У матеріалах справи наявні три оцінки житлового будинку. Згідно зі Звітом про оцінку майна, яку замовила позивач, ринкова вартість об`єкту оцінки складає 92288 грн., вартість 1/2 частини становить 46144 грн. (т.1 а.с.113-128). Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна, замовленої відповідачем, оціночна (ринкова) вартість спірного домоволодіння складає 570 674 грн., а відповідно 1/2 частина 285\~337 грн. (т.1 а.с.164-117). Згідно з висновком експерта № 125-003 від 17.02.2021 року ринкова вартість житлового об`єкта по [ADDRESS] складає 38923 грн., а 1/2 - 19460,50 грн. Експертне дослідження проводив експерт, запропонований позивачем. Статтею 110 ЦПК України визначено, що Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89\~цього Кодексу. Суд критично ставиться до висновку експерта, оскільки в якості порівняння експертом взяті об`єкти нерухомості, які значно віддалені від обласного центру - м.Миколаєва, в той час як спірний житловий будинок знаходиться у передмісті м.Миколаєва, значно меншою площею як житлового будинку, так і земельної ділянки. У висновку наявні арифметичні помилки, не вказано споживчу вартість об`єкта. Крім цього, у висновку зазначено, що вона проводилась «згідно ухвали Ленінського районного суду м.Миколаєва», що з огляду на учасників справи (як з`ясувалось в ході розгляду справи суддя Ленінського районного суду м.Миколаєва є сином позивачки) ставить під сумнів висновок експерта. Експерт [PERSON] двічі викликалась в судове засідання, але так і не з`явилась, що позбавило суд усунути сумніви щодо цього висновку. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. З огляду на вказану статтю право власності можливо припинити якщо частка у спільному майні є незначною. Разом з тим, як вбачається з досліджених доказів сторони мають рівні частки у спірному майні, а отже рівні права щодо володіння та користування цим майном. Оцінка житлового будинку у передмісті у 38923 грн. є сумнівною, оскільки вартість використаних будівельних матеріалів, з огляду на відкриті джерела, є значно вищою. Крім того, укладаючи договір дарування попередній співвласник позбавив свою сестру відповідача у справі скористатись переважним правом на придбання частки у спільному майні. Наступною законодавчо визначеною підставою для припинення права власності зі сплатою грошової компенсації є те, що річ є неподільною, не може бути виділена в натурі. Разом з тим загальна площа спірного житлового будинку складає 84,8 кв.м., житлова 47,1 кв.м., докази щодо неможливості з технічної точки зору виділити\~частки сторін на час розгляду справи відсутні. Питання щодо реального поділу житлового будинку не вирішувалось та сторонами не заявлялось. Позивач у своїй позовній заяві як на підставу позову посилається, що спільне володіння і користування майном є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, при цьому посилається на висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі №750/11178/17. Разом з тим, позивач не взяв до уваги, що у справі, на висновок у якій він посилається, частка відповідача у спільному майні, а саме у двокімнатній квартирі, одна кімната з яких є прохідною, складала 1/4 частину і конструктивно неможливо було виділити частки співвласників. Дійсно, у справі, що розглядається, сторони не є родичами чи членами однієї сім`ї, з огляду на обставини справи між ними склалися неприязні відносини, внаслідок чого спільне володіння і користування житловим приміщенням є ускладненим. Проте такі стосунки, на думку суду, склалися саме в зв`язку з поведінкою позивача, який без погодження з іншим співвласником розпочав демонтажні роботи, що підтверджується дослідженими доказами. Також стаття\~365\~ЦК України\~передбачає,\~що обов`язковою\~умовою є\~те,\~що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. У своєму позові позивач зазначає, що оскільки відповідач проживає за кордоном, то їй це майно непотрібне і позбавлення її права власності шляхом виплати грошової компенсації жодним чином не порушить права відповідача. Під час судового розгляду було встановлено, що відповідач заперечує щодо позбавлення її права власності, оскільки це майно їй належить, є її власністю, компенсація, запропонована позивачем є неприйнятною. При цьому зауважує, що своїми діями з демонтажу позивач сприяв значному зниженню вартості будинку. Зазначає, що згодна продати належну їй частку за визначену нею вартістю. З чого слід дійти висновку, що, оскільки відповідач визначив суму, за яку згоден продати свою частку, то будь-який інший розмір грошової компенсації завдасть шкоди її інтересам. Суд критично ставиться до тверджень позивача, що відповідач втратила інтерес до свого майна, оскільки це спростовується активною участю відповідача у справі та доказами, дослідженими в судовому засіданні. Натомість в судовому засіданні було встановлено, що позивачка, маючи право власності на житловий будинок, стверджувала, що спірний будинок є єдиним її житлом та дізнавшись, що на стороні відповідача у справу вступив представник, невідкладно подарувала належний їй будинок. З огляду на звернення відповідача до поліції та зміст цих звернень вбачається, що позивач, будучи обізнаною про перебування відповідача за межами країни, мала намір заволодіти майном відповідача, придавши цьому законний вигляд. При цьому позивач навіть не намагаючись налагодити спілкування з відповідачем-співвласником будинку, не узгоджуючи з нею свої дії, почала порядкувати цілим будинком. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного суд вважає за необхідне у позові відмовити, оскільки частки позивача та відповідача у спірному майні є рівними, питання щодо поділу майна не вирішувалось, обставини, що відповідач втратила інтерес до свого майна та позбавлення її права власності з виплатою грошової компенсації не завдасть їй істотної шкоди, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Щодо розподілу судових витрат, то наразі суд позбавлений можливості вирішити це питання, оскільки ухвала суду, якою позивачу відмовлено у поверненні надмірно сплаченого судового збору з огляду на передчасність цього клопотання, переглядається в апеляційній інстанції. Зазначене не позбавляє суд можливості у разі необхідності вирішити це питання та ухвалити додаткове рішення. Також, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то суд, відповідно до частини 9 статті 158 ЦПК України, вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, застосовані у цій цивільній справі, а саме скасувати арешт\~на Ѕ частку житлового будинку, належну відповідачу. Крім цього, суд вважає необхідним повернути, внесені позивачем як вартість частки на депозитний рахунок суду, суму 19462,00 грн.

Outcome: dismissed