Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати нечинним та розірвати договір індивідуального замовлення №EZ1037 від 31.10.2013 року. Стягнути з ФОП [PERSON] сплачені позивачем грошові кошти за умовами договору в сумі 1998,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.10.2013 року між нею та відповідачем був укладений договір №EZ1037 по виготовленню ПВХ конструкцій на суму 1998,00 грн. Того ж дня, замірщиком було зроблено заміри вікна, але розміри та характеристики з позивачем не погоджувались. Позивачем було сплачено завдаток 1500,00 грн., що підтверджується товарним чеком. 21.11.2013 року до позивача приїхав представник ФОП [PERSON] з готовим вікном, якому вона сплатила грошові кошти в сумі 498,00 грн., що підтверджується квитанцією від 21.11.2013 року №1037 та повідомив її, що монтаж ПВХ конструкцій буде проводитись 22.11.2013 року. 22.11.2013 року до позивача приїхали 2 монтажники, які зробивши демонтаж старого вікна та примірявши виготовлене ФОП [PERSON] вікно, виявили, що воно менше віконного прийому на 6 см. Один із монтажників повідомив позивача, що вікно необхідно замінити у зв'язку з чим подальший монтаж вікна не проводився. Подивившись на виготовлене вікно, позивач неодноразово телефонувала та приїжджала до ФОП [PERSON] та вимагала приїхати разом із замірщиком з метою встановлення невідповідності виготовленого вікна віконному прийому, проте останній не приїхав. Після таких дій ФОП [PERSON], позивач звернулась до Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві, якою було проведено перевірку дотримання законодавства про захист прав споживачів. В ході перевірки відповідачем до Інспекції були надані пояснення від 30.12.2013 року разом із підписаними позивачем документами, а саме: специфікація, лист замовлення від 04.11.2013 року, акт приймання-передачі. Зазначила, що на даних документах стоїть не її підпис. ФОП [PERSON] з метою ухилення від відповідальності підробив підпис позивача. З урахуванням викладеного просила позов задовольнити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання 29.04.2013 року не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими не лише при з'ясуванні обставин справи по суті, а й, як у даному випадку, при з'ясування причин та обставин відсутності відповідача в судовому засіданні. З урахуванням викладеного, суд вважає його неявку неповажною та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Крім того, в ході розгляду справи представник відповідача надав пояснення в яких проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що договір був укладений в належній формі, відповідно до вимог чинного законодавства, сторонами погоджено усі істотні умови договору. Зазначив, що з його сторони були виконані умови договору, а тому у задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, врахувавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31.10.2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір індивідуального номеру замовлення №EZ1037, предметом якого було виготовлення та встановлення ПВХ конструкції за адресою позивача: [ADDRESS], на суму 1998,00 грн. Згідно п.п. 2.2 цього ж договору [PERSON] зобов'язалась здійснити предоплату (завдаток) в сумі 1500,00 грн. та здійснити остаточний розрахунок після отримання продукції, що складає 498,00 грн. Відповідно до умов вищевказаного договору №EZ1037 від 31.10.2013 року позивачем було внесено завдаток в сумі 1500,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 31.10.2013 року. Судом встановлено, що відповідач ФОП [PERSON] зобов'язання за договором №EZ1037 від 31.10.2013 року не виконав. Як пояснила в судовому засіданні позивач, 21.11.2013 року до неї приїхав представник ФОП [PERSON] з готовим вікном, якому вона сплатила грошові кошти в сумі 498,00 грн., що підтверджується квитанцією від 21.11.2013 року №1037 та повідомив її, що монтаж ПВХ конструкцій буде проводитись 22.11.2013 року. 22.11.2013 року до позивача приїхали 2 монтажники, які зробивши демонтаж старого вікна та примірявши виготовлене ФОП [PERSON] вікно, виявили, що воно менше віконного прийому на 6 см. Один із монтажників повідомив позивача, що вікно необхідно замінити у зв'язку з чим подальший монтаж вікна не проводився. Подивившись на виготовлене вікно, позивач неодноразово телефонувала та приїжджала до ФОП [PERSON] та вимагала приїхати разом із замірщиком з метою встановлення невідповідності виготовленого вікна віконному прийому, проте останній не приїхав. Після таких дій ФОП [PERSON], позивач звернулась до Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві, якою було проведено перевірку дотримання законодавства про захист прав споживачів. В ході перевірки відповідачем до Інспекції були надані пояснення від 30.12.2013 року разом із підписаними позивачем документами, а саме: специфікація, лист замовлення від 04.11.2013 року, акт приймання-передачі. Зазначила, що на даних документах стоїть не її підпис. ФОП [PERSON] з метою ухилення від відповідальності підробив підпис позивача. Позивач просила розірвати договір індивідуального замовлення №EZ1037 від 31.10.2013 року та стягнути з ФОП [PERSON] сплачені нею грошові кошти за умовами договору в сумі 1998,00 грн., на що слід зазначити наступне. У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» визначено, що Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.91 року застосовується, в тому числі, до правовідносин, що виникають з договорів купівлі-продажу, підряду (в тому числі побутового замовлення) і т.д. Згідно п. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до вимог п. 21, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє або використовує продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; робота - діяльність виконавця, результатом якої с виготовлення товару або заміна його властивостей за індивідуальним домовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до вимог ст. 865 ЦК України між підрядником, який здійснює підприємницьку діяльність і зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, та замовником, який зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу, укладається договір побутового підряду. Договір побутового підряду є публічним. За таким договором надавати побутові послуги населенню можуть не тільки організації, а й окремі громадяни, які набули статусу підприємця. Таким чином, договір, укладений між позивачем та відповідачем, є договором побутового підряду. Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з сіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 31.10.2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір №EZ1037 від 31.10.2013 року, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені умови договору №EZ1037 від 31.10.2013 року, а тому вищевказаний договір підлягає розірванню. Також, слід зазначити, що документи надані позивачем, а саме: специфікація; лист замовлення від 04.11.2013 року та акт приймання передачі містять розбіжності з документами наданими відповідачем ФОП [PERSON] до Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві, а саме документи надані позивачем не містять підпису позивача як замовника, тоді як в документах наданих відповідачем стоїть підпис замовника. Позивач також просила стягнути з ФОП [PERSON] сплачені нею кошти за виготовлення та встановлення ПВХ конструкції сумі 1998,00 грн., на що слід зазначити наступне. Вимогами пунктів договору встановлена загальна вартість робіт та товару - 1998,00 грн., відповідальність сторін, договір підписаний сторонами та скріплений печаткою. Згідно з вимогами ст. 873 ЦК України робота оплачується замовником після її остаточного здавання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору повністю або шляхом видачі авансу. Згідно з вимогами ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2013 року позивачем сплачено відповідачу 1500,00 грн., за договором та підтверджується товарним чеком від 31.10.2013 року (а.с. 5) та 21.11.2013 року позивачем сплачено 498,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 21.11.2013 року №1037 (а.с. 5). Оскільки ФОП [PERSON] порушив умови вищевказаного договору, суд приходить до висновку про стягнення з нього на користь позивача сплачених нею грошових коштів в сумі 1998,00 грн. Що стосується заперечень позивача стосовно того, що договір був укладений відповідно до вимог чинного законодавства та з його сторони були виконанні усі умови договору, то суд не приймає їх до уваги з огляду на наступне. Для з'ясування вказаних обставин справи, а саме належного виконання ФОП [PERSON] договору індивідуального замовлення №EZ1037 від 31.10.2013 року, у судовому засіданні 10.04.2014 року було оголошено перерву, та обов'язок щодо доведення вказаних обставин було покладено на відповідача. Однак, у наступне судове засідання 29.04.2014 року відповідач не з'явився та не надав відповідні документи. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не довів тих обставин на які він посилалась як на підставу своїх заперечень проти вимог позивача. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з ФОП [PERSON] на користь держави судового збору в сумі 243,60 грн. за позовні вимоги немайнового характеру та 243,60 грн. за позовні вимоги майнового характеру.

Outcome: approved