Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що родина їх розпалась у звязку з різними поглядами на шлюб, сімю, втратою почутті взаємної любові, дружби, та сторони не проживають разом, і спільне господарство не ведуть. Позивач в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів щодо підстав розірвання шлюбу, а з наведених підстав у позові, шлюб розірваний бути не може. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши представника відповідача в якості свідка, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони вступили у шлюб 24.07.2004 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову ХМУЮ, актовий запис № 1000. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Причинами розпаду сімї стали різні погляди на шлюб та сімю та втрата почуття взаємної любові та поваги. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні в якості свідка вказав, що позивач проживає в спільній квартирі сторін за адресою: [ADDRESS], і саме цю обставину позивачка підтвердила йому особисто кілька днів тому. Пунктом 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11\~«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена\~Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Передбачене ч. 1\~ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Згідно з ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. В силу ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один пере одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК). Частинами 3 та 4\~статті 56 СК України \~встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.\~111, ч. 1 ст.\~112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а значить збереження сім'ї на підставі наведених вище норм права є неможливим, сторонам було надано судом строк на примирення, після якого позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки сторони проживають окремо, та сумісне господарство між сторонами не ведеться, а посилання представника відповідача, що дані причини не можуть слугувати для розірвання шлюбу є необгрунтованими, оскільки наявність не врегульованих питань майнового характеру щодо поділу спільного майна подружжя не є підставою для подальшого збереження шлюбу. З урахуванням особливого характеру сімейних відносин, встановлених фактичних взаємин подружжя, категоричного заперечення позивача проти збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ч.1 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved