overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області 17.03.2007 роуку та зареєстрованому в реєстрі за №1411, являється власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстрований відповідач, який є колишнім чоловіком, шлюб розірвано 15.02.2011 року. Після розірвання шлюбу відповідач за місцем реєстрації не проживає більше 18 місяців, своїх речей в квартирі не має, комунальні послуги не сплачує, однак добровільно знятись з реєстрації не бажає. Вона створила нову сім`ю і за вказаною адресою проживає зі своїм чоловіком [PERSON] .. Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням її квартири. Позивач в судове засідання не з`явилась. Представник позивача [PERSON] [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав, просив їх задовольнити, справу розглянути в його відсутність, подавши про це письмову заяву. Відповідач позов визнав, подавши про це письмову заяву, погодився на розгляд справи в його відсутність. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши подані позивачем письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування приміщенням квартири, власником якої являється позивач. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства - ст.391,405 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування житлом. Позивач являється власником квартири [ADDRESS] , в якій з її згоди як член сім`ї зареєстрований відповідач. В даний час відповідач жилою площею квартири позивача не користується без поважних причин, витрат по її утриманню не несе, за користування нею позивачеві не сплачує, користування припинив добровільно, що підтверджено актом свідків від 20.05.2019 року. Вказані обставини відповідачем не заперечені. Враховуючи, що відповідач в житловому приміщенні позивача не проживає без поважних причин понад рік, то він втратив право на користування ним. Вимога про позбавлення особи права користування жилим приміщенням фактично дублює вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Відповідно до ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, оскільки дані вимоги обґрунтовані, а їх законність стверджується документами та матеріалами, які знаходяться в справі. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ст.142 ЦПК України 50% сплаченого позивачем судового збору підлягає поверненню йому з державного бюджету, а решта понесених судових витрат на його сплату стягується з відповідача. \~ \~ \~ \~А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що відповідно до договору купівлі-продажу приватизової квартири [ADDRESS] , яка складає 13/20 часток житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Добролежею Л.Г., від 08.05.2007 року, вона є власником квартири [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. Загальна площа трикімнатної квартири складає 63,2 кв.м., житлова площа 43,0 кв.м.. В квартирі зареєстровані дочка позивача та відповідач, який є її колишнім чоловіком. Більше 1 року відповідач не проживає за адресою реєстрації місця проживання. Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням її квартири. Позивач в судове засідання не з`явилась, позов підтримала, просила їх задовольнити, справу розглянути в її відсутність, подавши про це письмову заяву. Відповідач, будучи належним чином неодноразово повідомленим про час та місце судового розгляду, також був повідомлений оголошенням про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса Коростенського міськрайонного суду Житомирської області krm.zt.court.gov.ua, Е-mail inbox@krm.zt.court.gov.ua, в судове засідання не прибув, будь-яких заяв та клопотань не подав. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін на підставі поданих доказів. Дослідивши подані позивачем письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування приміщенням квартири, власником якої являється позивач. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства - ст.391,405 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування житлом. Позивач являється власником квартири [ADDRESS] , в якій з її згоди як члени сім`ї зареєстрований відповідач. В даний час відповідач жилою площею квартири позивача не користується без поважних причин, витрат по її утриманню не несе, за користування нею позивачеві не сплачує, користування припинив добровільно, що підтверджено актом свідків від 14.05.2019 року. Вказані обставини відповідачем не заперечені. Враховуючи, що відповідач в житловому приміщенні позивача не проживає без поважних причин понад рік, то він втратив право на користування ним. Суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, оскільки дані вимоги обґрунтовані, а їх законність стверджується документами та матеріалами, які знаходяться в справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що вона та її малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , являються власниками квартири [ADDRESS] , в якій зареєстрований відповідач - її колишній чоловік та колишній власник 1/2 частини квартири, який в квартирі після розірвання у 2014 році шлюбу не проживає, має у власності інше житло. Договірних відносин між ними щодо користування спірним житлом немає, витрат на утримання квартири відповідач не несе. Реєстрація в квартирі відповідача перешкоджає їй здійснювати повноваження власника. Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, та зняти з реєстрації в квартирі. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду (судовий виклик отримав 28.01.2020), в тому числі шляхом розміщення оголошенням про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, в судове засідання не прибув, відзиву та позовну заяву та будь-яких заяв та клопотань не подав. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування приміщенням квартири, власниками якої являються позивач та малотній син сторін [PERSON] , [INFO] .. Відповідач є колишнім власником частини квартири та колишнім членом сім`ї позивача. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства - ст. 391,406,ч.2 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Позивач та її малолітня дитина являються власниками квартири [ADDRESS] , в якій зареєстрований відповідач. Шлюб між сторонами розірвано, право власності відповідача на частину квартири припинено 06.04.2016 року. Відповідач понад три роки житловою площею квартири не користується без поважних причин, витрат по її утриманню не несе, за користування нею позивачеві не сплачує, користування припинив добровільно, що підтверджено актами 26.02.2016 р., 15.10.2019 р., довідкою про склад сім`ї від 12.09.2019 року. Вказані обставини відповідачем не заперечені. Враховуючи, що відповідач в житловому приміщенні позивача не проживає без поважних причин тривалий час, користування майном позивача припинив добровільно, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, за користування ним позивачеві оплати не проводить, то він втратив право на користування ним. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки зняття відповідача з реєстрації може бути проведено в позасудовому порядку на підставі даного рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що вона являється її матір'ю. Вона досягла повноліття, навчається, знаходиться на утриманні батька, потребує матеріальної допомоги на час навчання. Просила стягнути з відповідача аліменти на час її навчання в розмірі 1/4 частини її доходу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивач навчається, проживає в гуртожитку, власних доходів не має, несе витрати на проживання, харчування, придбання одягу, підручників. Кошти на навчання надає лише батько. Відповідач працює, отримує заробітну плату, тому може сплачувати аліменти. Відповідач позов не визнала. Представник відповідача пояснив, що відповідач добровільно допомагає позивачеві: надає кошти, продукти харчування. Розмір її заробітної плати становить 2500 грн., вона має ще одну неповнолітню дитину. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що відповідач є матір'ю позивача. Позивач досягла повноліття, навчається на денній формі навчання, проживає в гуртожитку, отримує стипендію в розмірі 1400 грн.. Відповідач працює, отримує заробітну плату, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину. Вказані обставини підтверджується копією свідоцтва про народження позивача, довідкою №862 від 03.02.2017 року, довідкою №657 від 27.06.2017 року. Відповідно до ст.199 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину, якщо повнолітні син чи дочка продовжують навчання до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач може надавати позивачеві допомогу на час навчання, однак в меншому ніж запропонований позивачем розмірі, оскільки утримує ще одну неповнолітню дитину, має невеликий заробіток, а позивач отримує стипендію, має батька, від якого також може отримувати допомогу. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що вона являється його донькою. Вона досягла повноліття, навчається, знаходиться на утриманні матері, потребує матеріальної допомоги на час навчання. Просила стягнути з відповідача аліменти на час її навчання в розмірі 1/4 частини його доходу. Позивач вимоги підтримала, подала письмову заяву про розгляд справи в її відсутність. Відповідач позов визнав частково. Пояснив, що несе витрати на утримання іншої повнолітньої дочки, сплату комунальних послуг, кредиту, тому не може сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що відповідач є батьком позивача. Позивач досягла повноліття, навчається на денній формі навчання, проживає в гуртожитку, стипендію не отримує. Відповідач працює, отримує заробітну плату. Відповідно до ст.199 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину, якщо повнолітні син чи дочка продовжують навчання до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач може надавати позивачеві допомогу на час навчання, однак в меншому ніж запропонований позивачем розмірі, оскільки надає допомогу ще одній повнолітній дитині, має ряд захворювань, а позивач отримує допомогу і від матері. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]: їй належить 3/4 частини, відповідачеві 1/4 частина. Відповідач звертався з позовом про встановлення порядку спільного користування квартирою, однак йому було відмовлено, надіслав їй повідомлення, що має намір продати належну йому частку квартири. Просила припинити право власності відповідача на 1/4 частину спірної квартири, визнати за нею право власності на вказану частку з виплатою відповідачеві компенсації за її вартість. Позивач свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити, внесла на депозитний рахунок грошову суму вартості частки відповідача. Представник відповідача в інтересах відповідача позовні вимоги визнав, погодився на отримання компенсації відповідно до вартості частки майна, визначеної проведеною експертизою. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, який регулюється положеннями ст.365 ЦК України. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Враховуючи, що частка відповідача в порівнянні з часткою позивача є незначною (1/4), не може бути виділена в натурі (квартира в багатоквартирному будинку є неподільною), спільне володіння і користування сторонами майном неможливо, припинення права на частку в майні істотної шкоди інтересам відповідача не завдасть, вартість частки відповідача позивачем внесена на відповідний рахунок, відповідач згоден на отримання компенсації. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи, то понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору відповідно до ст.141 ч.6 ЦПК України компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що вони перебували в цивільному шлюбі, мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільно не проживають, діти проживають з нею, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі на кожну дитину по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та на своє утримання в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення дочкою [PERSON] трьох років. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачем відзив на позовну заяву та інших заяв чи клопотань не подано. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу виконання обовязку утримувати неповнолітніх дітей, який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 9,15 СК України. Сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні позивача. Відповідач працездатного віку, інших утриманців не має. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Ст.84 СК України передбачає право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи, що відповідач має можливість та зобовязаний надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, тому позовна вимога позивачки щодо стягнення з нього аліментів є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що вони перебувають в шлюбі, мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Дитина перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на не надає, зловживає алкоголем, не працює, шлюб існує формально. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, подавши про це письмову заяву . Відповідач позов визнав, подавши письмову заяву, справу просив розглянути в його відсутність. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що 05.11.2014 року сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області та зроблено актовий запис №537. Сторони в даний час втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, сімейних відносин не підтримують, що є підставами для розірвання шлюбу між ними. Примирення не бажають, тому суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами неможливо. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача , позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню . Також, між сторонами виник спір з приводу виконання обовязку утримувати неповнолітніх дітей, який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 15 СК України . Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. Відповідач працездатного віку, інших утриманців не має. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач має можливість та зобовязаний надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, тому і дана позовна вимога є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що вони перебувають в шлюбі, мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільно не проживають, дитина проживає разом з нею, відповідач допомоги на її утримання не надає. Просить озірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн., оскільки відповідача не працює. Позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, подавши про це письмову заяву . Відповідач позов визнав, подавши письмову заяву, справу просив розглянути в його відсутність. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що 29.10.2005 року сторонами було укладено шлюб, зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції, та зроблено актовий запис №497. Сторони в даний час разом не проживають, втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, спільного господарства не ведуть, що є підставами для розірвання шлюбу між ними. Примирення не бажають, тому суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами неможливо. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню . Також, між сторонами виник спір з приводу виконання обовязку утримувати неповнолітніх дітей, який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 15 СК України . Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. Відповідач працездатного віку, однак не працює, сталих заробітків не має. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач має можливість та зобовязаний надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, тому і дана позовна вимога є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що вони та третя особа є співвласниками квартири [ADDRESS] . Сторони разом проживають у вказаній квартирі. Третя особа в квартирі не проживає. Відповідач з червня 2019 року участі в утриманні майна не приймає. Позивачем здійснено оплату за комунальні послуги в загальній сумі 6055,84 грн.. Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.544 ЦК України просила стягнути з відповідача 3027,92 грн. виконаного нею солідарного обов`язку по сплаті за спожиті комунальні послуги. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем відзив на позовну заяву та інших заяв не подано, про судовий розгляд повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо стягнення сплачених за комунальні послуги коштів в порядку регресу, який регулюється положеннями ст.544 ЦК України, відповідно до якої боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Солідарний обов`язок отримувачів послуг по сплаті за комунальні послуги та утримання майна передбачено ст.9 ч.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року (далі: Закон), ст.360 ЦК України. Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Інші послуги, в т.ч. телефон, телебачення тощо, до комунальних не відносяться. Сторони та третя особа є співвласниками квартири [ADDRESS] . Вимога про стягнення частини виконаного обов`язку позивачем пред`явлена лише до відповідача, з якого вона бажає стягнути в порядку регресу 1/2 частину сплаченого за комунальні послуги. При цьому, згідно поданих позивачем на підтвердження заявленої вимоги доказів, оплата за всі комунальні послуги здійснювалась відповідачем [PERSON] (а.13-19). Зазначені позивачем обставини відповідачем відповідно до положень ст.82 ЦПК України не визнані. За таких обставин, враховуючи положення ст.12 ч.3, 81 ЦК України, суд позбавлений можливості дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог та існування підстав для їх задоволення. Позивач звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed