Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного 29.08.2014 року між нею та [PERSON], колишнім власником вищевказаної квартири. Після укладення 29.08.2014 року Договору купівлі-продажу квартири колишній власник [PERSON] повністю звільнив квартиру від своїх речей та передав їй ключі від цієї квартири. Однак його колишня дружина [PERSON] та донька [PERSON] не знялись з реєстраційного обліку з вказаної квартири. Позивач зазначає, що на теперішній час право власності на вказану квартиру зареєстровано за нею, будь - яких відносин з відповідачами вона підтримує, відомості про їх місце перебування відсутні. Реєстрація відповідачів у належній їй квартирі порушує її права, оскільки вона вимушена оплачувати комунальні послуги з урахуванням відповідачів, які фактично не проживають в квартирі і прав на цю квартиру не мають, у зв'язку з чим вона не має можливості розпоряджатися квартирою на власний розсуд. Позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю а саме спірною квартирою шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку та зобов'язати Сектор громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РВ ЗГУ ГУМВС України в Запорізькій області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Позивач, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справ, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.38). Відповідачі, відповідно до ч.5 ст.77 ЦПК України, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про час, день і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в матеріалах справи знаходяться повернуті до суду конверти з повідомлення листоноші «за закінченням терміну зберігання». Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Заяв, клопотань від відповідачів до суду не надходило (а.с.30-31, 32-33, 34-35, 36-37, 40-41, 42-43, 46-47, 48-49). Представник третьої особи, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, заяв, клопотань до суду від нього не надходило (а.с.20, 22, 28,29,48). Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2014 року (а.с.51). Згідно довідки єдиної абонентної служби від 28.08.2014 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Статтею 41 Конституції України та ст. Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася у липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та її до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно зі ст. 155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користуватися житловим приміщенням, крім випадків передбачених законом. Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири, відповідачі [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані в спірній квартирі не є членами сім'ї позивача. За змістом ст. 405 ЦК України лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Питання проживання не членів сім'ї власника житла, врегульовано ст. ст. 810-826 ЦК України, якими передбачено, що підставою проживання таких осіб є договір найму жилого приміщення. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, встановлено, що внаслідок того, що відповідачі зареєстровані в квартирі, власником якої є позивач, остання не може реалізувати своє право власника по розпорядженню та користуванню своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов'язання ВГІРФО Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, яке є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору к справі, зняти з реєстраційного обліку відповідачів, за вказаною вище адресою, так як вказаний орган приймав участь у розгляді справи не як відповідач, а як третя особа без самостійних вимог і за процесуальним становищем вона не являється суб'єктом матеріально-правових відносин, не користується правами і не несе їх обов'язків. Тому суд не вправі поширювати на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, матеріально-правові наслідки вирішення позову та покладати обов'язок виконання рішення. Реєстрація за своїм змістом згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначається як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; тобто реєстрація є офіційним фіксуванням місця проживання певної особи, яка має право користування або право власності на зазначене житло. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Зазначені правові норми встановлюють певний порядок скасування реєстрації місця проживання фізичної особи, який пов'язано насамперед з втратою або позбавленням права користування або права власності на житлове приміщення. Таким чином, відповідачі підлягають зняттю з реєстраційного обліку у вказаній квартирі через Відділ громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області. На підставі викладеного і

Outcome: partial