Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач звернулась до Вишгородського районного суду із позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, вказавши, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. 14.05.2004 року шлюб між ними було розірвано. Згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14.05.2004 року з відповідача на її користь, на утримання доньки стягувалися аліменти до її повноліття. [INFO] їх донька досягла повноліття. Зазначила, що з 07.08.2018 року їх донька зарахована та навчається в Університеті державної фіскальної служби України на денній формі навчання. Датою закінчення навчального закладу є 30.06.2022 року. Відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини, аліменти нікому не платить, офіційно працевлаштований. Крім того, зазначила, що за проживання дитини за місцем навчання вона змушена щомісяця згідно договору додатково сплачувати кошти в розмірі 1300, 00 грн., а тому вважає що окрім аліментів на дитину відповідач також має сплачувати 1/2 частину цих витрат. На підставі викладено звернулась до суду та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , яка продовжує навчання в розмірі ј частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення дитиною двадцяти трьохрічного віку, залежно від того, яка з цих обставин настане першою; просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на оплату проживання дитини за місцем навчання в розмірі Ѕ частини витрат на проживання, згідно договору до закінчення навчання чи до досягнення двадцяти трьохрічного віку, а також просила стягнути з відповідача судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності. Крім того подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання в розмірі ј частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення дитиною двадцяти трьохрічного віку не заперечує. Щодо вимог про стягнення з нього додаткових витрат на оплату проживання дитини за місцем її навчання заперечує, оскільки на утриманні має непрацездатну матір, яка проживає разом з ним, отримує мінімальну заробітну плату та має проблеми зі здоров`ям, а саме перелом лівої ліктьової кістки та потребує тривалої реабілітації. А також заперечує, щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу, з підстав їх необґрунтованості та не доведеності жодними доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, згідно якого батьками дитини зазначено - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, 14.05.2004 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 6). Згідно свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] у зв`язку із укладенням шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 5). З довідки від 22.11.2018 року № 2262/11-16 виданої директором Навчально-наукового інституту права вбачається, що [PERSON] , навчається в Університеті державної фіскальної служби України на першому курсі освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр, денної форми навчання Навчально-наукового інститут права. Дата вступу № 1058 від 07.08.2018 року, дата закінчення - 30.06.2022 року (а.с. 7). Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стаття 200 СК України регламентує, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) частці від заробітку платника аліментів призначається з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України та до уваги береться можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття, виникає за обов`язковою сукупністю таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку із цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, враховуючи викладені обставини, надані сторонами докази, їх посилання на обґрунтування своїх вимог та заперечень, враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на час навчання відповідачем визнані, суд приходить до висновку про їх задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої доньки аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з часу звернення до суду із позовом, а саме з 21.01.2019 року, на час її навчання але не більш ніж до досягнення нею 23-річного віку. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат, то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Разом з тим, слід зазначити, що норми даної статті можуть бути застосовані лише при вирішенні питання про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей. Стягнення додаткових витрат, що понесені одним з батьків на утримання повнолітньої дитини, діючим законодавством не передбачено. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат задоволенню не підлягають. Разом з тим, суд вважає, що аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, є обґрунтованими і достатніми, які зможуть забезпечити потреби позивача у додаткових коштах на утримання дитини, а також суттєво не вплине на майновий стан відповідача. Щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, то суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. На підтвердження вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 21.01.2019 року, згідно якого позивач сплатила адвокату Мельниченко Ю.М. на підставі договору про надання правової допомоги суму коштів у розмірі 3000ж. 00 грн. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд також враховує роз`яснення пункту 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України в своїй постанові № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно із якими розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Аналізуючи викладені норми, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки суду не надано договір про надання правої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг) кількість годин витраченого часу, кількість та тривалість судових засідань, проведених по даній справі, акт приймання наданих послуг. Таким чином, не підтверджено жодними доказами про надання позиву правової допомоги. Також з відповідача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 768, 40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial