Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітню дитину. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами було зареєстровано 15.08.2012 року. Від спільного життя у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям припинені в липні 2017 року, спільне господарство сторонами не ведеться. Позивач зазначає, що її зусилля зберегти сім'ю виявились марними, примирення з відповідачем суперечить інтересам [PERSON] та дитини. Спору про визначення місця проживання дитини та поділу майна у сторін немає. Відповідач не надає належної матеріальної допомоги для виховання та утримання їхньої спільної дитини. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд розірвати шлюб укладений з відповідачем стягнувши з нього на користь [PERSON] щомісячно аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу зареєстрованого з відповідачем та стягненні з нього аліментів у розмірі визначеному позивачем. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.08.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 174216 (на 9 а.с.). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖД № 329880 [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO] (на 10 а.с.). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими. При розподілі судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК України відповідно до якої з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в сумі 704, 80 гривень за вимогу про розірвання шлюбу і 704,80 гривень в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: approved