Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України неповнолітній дитині без згоди та супроводу другого батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, в якому просить визнати відмову відповідача безпідставною, дозволити виїзд за кордон [PERSON] без згоди та супроводу відповідача у супроводі матері до РФ та Республіки Крим, до досягнення шістнадцятирічного віку, з обовязковим поверненням до постійного місця проживання. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні тим, що містяться в позовній заяві, просила позов задовольнити, пояснила, що на даний час має намір поїхати оздоровити дитину у Крим, а потім до родичі у РФ. Відповідача бачила останнього разу рік назад, коли він давав дозвіл на виїзд дитини. Мати відповідача адресу перебування відповідача не називала, а потім сама поїхала до Росії. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи служби у справах дітей в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, пояснила, що вона сусідка позивача, знає її давно, відповідача останнього разу бачила рік назад. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідача бачила давно, тоді коли народилася Настя, вони втрьох гуляли. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка позивача, спілкуються часто. Останнього разу бачила відповідача рік назад, коли той приходив у гості до [PERSON] Відповідач життям дочки не цікавиться. Судом досліджені наступні докази: копія свідоцтва про народження дитини серія І-ЕД № 255471, згідно якого відповідач є батьком дитини, а позивач матірю; довідка КП «ЄРЦ» № 1138 від 17.03.2015 року; довідка про надання [PERSON] місця у дошкільному закладі з 01.09.2015 року; заява [PERSON] про надання дозволу на поїздку його доньки [PERSON] в РФ в період з 31.05.2014 року по 31.05.2015 року; відривні частини бланків повідомлень про прибуття іноземних осіб до місця перебування; виконавчий лист від 15.04.2015 року про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, довідка ВДВС про наявність заборгованості за [PERSON] по сплаті аліментів, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON]; копію домової книги прописки громадян, що проживають в [INFO]. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідчення свідків, думку третьої особи, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На теперішній час позивач має намір поїхати до Республіки Крим та РФ, разом із дитиною, однак відповідач згоди на виїзд дитини не надає, його місце перебування на даний час невідоме. Таким чином судом встановлено, що відсутні докази того, що виїзд дитини за кордон повязаний саме із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або пов'язаний із довгостроковим перебуванням за межами України з інших причин. Однак суд зазначає, що відсутні належні та допустимі докази того, що батько дитини саме відмовив у наданні дозволу на тимчасовий виїзд з України дитини у звязку з чим в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно з положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, проїзним документом дитини є документ, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені, і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну в супроводі батьків або одного з батьків та інших осіб, за нотаріально посвідченою згодою другого з них. Суд не може погодитися з вимогами, щодо позовних вимог в частині надання дозволу на виїзд за кордон [PERSON] без згоди та супроводу відповідача у супроводі матері до РФ та Республіки Крим, до досягнення шістнадцятирічного віку. Надання дозволу на оформлення проїзного документу для виїзду неповнолітньої [PERSON], [INFO], за кордон порушує права батька [PERSON] на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Так, відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановленого, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] не було зазначено терміну вивезення дитини за межі України без згоди батька. Враховуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам ст.ст.141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей. Оскільки багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову про надання дозволу виїзду дитини за кордон без зазначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Враховуючи вимоги чинного законодавства, згідно якого, надання згоди на вивезення дитини за межі території України терміном понад один рік не передбачено, суд вважає за необхідне вказати максимальний термін перебування дитини в РФ та Республіки Крим в один рік з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial