Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в якій посилається на те, що 29.09.2007 року між сторонами було укладено шлюб. У період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя. За переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у сторін на ґрунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Шлюбні стосунки сторони не підтримують з 2016 року, не мають спільного сімейного бюджету та господарства. Позивач переконаний, що їхній шлюб носить формальний характер та вважає, що подальше спільне життя і збереження сім`ї з відповідачем є неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Окрім того вказує, що між сторонами не досягнуто згоди про сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина, а тому просить суд ухвалити рішення, яким, яким шлюб між ними розірвати та стягнути з відповідача аліменти на її користь у твердій грошовій сумі на утримання дитини у розмірі 3000 гривень щомісячно до повноліття останнього. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Із свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано 29.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1959. Встановлено також, що у період шлюбу у сторін народився народився син - [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 110 СК України, передбачено, що позом про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки та не мають спільного сімейного бюджету, тривалий час проживають окремо, тому їхню сім`ю слід вважати такою, що фактично розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше перебування в шлюбі може суперечити інтересам одного з сторін. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина те, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, взаємини сторін, відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, визнання позову відповідачем та інші обставини, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 3000 гривень, оскільки такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не буде порушувати її прав.

Outcome: approved