Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку майна та поділ майна в натурі. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 12 березня 1988 року по 05 листопада 2010 року сторонни перебували у шлюбі. 23 травня 1992 року між [PERSON] та Радомишльським хлібзаводом укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] придбала у власність жилий будинок [ADDRESS] . Вказаний будинок придбаний за час перебування сторін у шлюбі, саме в інтересах сім`ї, для спільного проживання в сім`ї, ведення спільного господарства та побуту. Між сторонами не досягнуто домовленості про поділ будинку як об`єкту права спільної сумісної власності, що призвело до не можливості вичнити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 2 ст. 69 СК та ч. 4 ст. 372 ЦК України. Крім того, з 2016 року [PERSON] вчиняє перешкоди у користуванні [PERSON] майном. Позивач та відповідач мають право власності на будинок у рівних частках та на земельну ділянку під вказаним будинком, площею 515.0 кв.м., яка перебуває у спільній сумісній власності позивача та відповідача. Відповідач звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами, в яких вказав, що позовні вимоги частково визнає та просить визнати житловий будинок [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , в порядку поділу майна визнати право власності по 1/2 частині кожному вказаного будинку та земельної ділянки. Позивач в судове засідання не з`явилась, направила заяву до суду, в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Не заперечує проти виділення відповідачу частини будинку за варіантом №2. Позовні вимоги стосовно земельної ділянки залишити без розгляду. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій вказав, що просить надати йому другий варіант поділу будинку, справу просить слухати без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. 23 травня 1992 року між [PERSON] та Радомишльським хлібзаводом укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] придбала у власність жилий будинок [ADDRESS] . Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Враховуючи вищевказане та те, що відповідач позовні вимоги частково визнав, сторони обрали другий варіант поділу будинку згідно експертизи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] то в частині визнання будинку [ADDRESS] спільною сумісною власністю та поділу будинку задовольнити. В частині визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю та подіу вказаної земельної ділянки відмовити, оскільки відповідачем не надано доказів, то що вказана земельна ділянка є спільною сумісною власністю, а договір купівлі продажу від 23 травня 1992 року укладено лише щодо купівлі будинку [ADDRESS] , а щодо земельної ділянки відомості не зазначені. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 4952.00 грн. (витрати на проведення експертизи). Враховуючи викладене, на підставі ст. 364 ЦК України,

Outcome: partial