Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, який знаходиться по [ADDRESS]. Позов обґрунтовує тим, що є власницею 1/4 частини житлового будинку за вищезазначеною адресою, яка належить мені на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 вересня 2004 року, реєстровий №1- 2074.Власниками 1/2 частини вказаного житлового будинку є [PERSON] та [PERSON].Вказаний житловий будинок поділений на дві однакові за розміром частини та має два окремі входи, що підтверджується технічним паспортом на будинок.За встановленим порядком користування вона та власники 1/2 частини будинку - [PERSON] та [PERSON] проживають кожен у своїй відокремленій частині будинку. Власником ще однієї 1/4 частини житлового будинку був її батько - [PERSON]. Дане майно належало йому на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 16.11.1978 року № 1- 6923 та акту готовності від 19.02.1987 року.У сукупності належна їй 1/4 частина будинку та належна [PERSON] 1/4 частина складають 1/2 частину житлового будинку. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 листопада 1991 року, актовий запис №2340. Вона є дочкою померлого, з дитинства і до цього часу проживає у вказаному будинку, з 1997 року в ньому і зареєстрована. Після смерті батька належною йому частиною будинку ніхто не цікавився, догляд здійснювався нею самостійно, ніхто з родичів або можливих спадкоємців не з»являвся. Весь цей час вона фактично користується половиною будинку, сплачує комунальні платежі. Фактично з 1991 року, тобто після смерті батька, добросовісно заволоділа вказаною частиною будинку, відкрито і безперервно користується ним протягом більше 10 років, а тому посилаючись на вимоги ст. 344 ЦК України, вважає, що має право набути право власності на це майно за набувальною давністю і просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просили позов задовольнити. Представник відповідача та треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явились, про час та місце слухання справи повідомлені, причини неявки суду не сповістили, при цьому, представником відповідача надана суду заява про розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала суду заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до роз'яснень, що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, зазначено, що для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності не достатньо. Умови набувалої давності підтверджуються судовим рішенням. Давнішній володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відповідно до ст. 344 ЦК України, - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (на бувала давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за на бувалою давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. Згідно Цивільного Кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року виникнення права власності, як на бувала давність, виникає при вирішенні юридичної долі так званого задавненого майна, власник якого пропустив позовну давність і не може повернути собі майно назад. Потреба у набувальній давності виникає, і у випадку придбання майна на законних підставах, коли власник втрачає необхідні докази свого статусу і. проволодівши достатній час таким майном, не може довести своїх прав. Умовами виникнення права власності за давністю володіння є: 1) добросовісність; 2) відкритість; 3) безперервність: 4) тривалість володіння. Тривалість володіння - для виникнення права власності на нерухоме майно передбачає, що особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. Крім спливу набувальної давності, для виникнення права власності необхідним є факт державної реєстрації. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим, особа яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 вересня 2004 року, реєстровий №1- 2074.Власниками 1/2 частини вказаного житлового будинку є [PERSON] та [PERSON].Вказаний житловий будинок поділений на дві однакові за розміром частини та має два окремі входи, що підтверджується технічним паспортом на будинок.За встановленим порядком користування [PERSON] та власники 1/2 частини будинку - [PERSON] і [PERSON] проживають кожен у своїй відокремленій частині будинку. Власником ще однієї 1/4 частини житлового будинку був - [PERSON]. Дане майно належало йому на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 16.11.1978 року № 1- 6923 та Акту готовності від 19.02.1987 року. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 листопада 1991 року, актовий запис №2340. Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 33, заведеної Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] [INFO] року, із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись: [PERSON], яка діяла від імені неповнолітньої доньки [PERSON]; [PERSON], яка також діяла від імені неповнолітньої [PERSON]. Державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори Латушкіною О.О. 21.09.2011 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] на ім»я [PERSON], яка на даний час змінила прізвище на [PERSON]. З повідомлення Кіровоградського обласного державного нотаріального архіву від 25.05.2004 року вбачається, що після смерті [PERSON], померлого [INFO] року подавались заяви про прийняття спадщини від імені [PERSON] та [PERSON]. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, судом враховується, що воно (право) набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Судом враховується, що спірна частина будинку є спадковим майном, законодавцем не визначено строку для прийняття спадщини, зокрема, ч.5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, на даний час [PERSON] заяву про прийняття спадщини не відкликала, а заявила про намір отримати свідоцтво про право власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача.

Outcome: dismissed