Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що 18 липня 2012 року у виконавчому комітеті Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області укладено шлюб між нею та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис №806, який розірвано згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.08.2019. В даному шлюбі у них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з матір`ю. Зазначає, що з лютого 2020 року відповідач фактично проживає та працює в Нідерландах. Останній не несе жодних матеріальних витрат на утримання дітей. Усі обов`язки щодо них вона виконує одноособово. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Ухвалою судді від 09.09.2020 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 10.11.2020 від відповідача до суду надійшов відзив в якому він зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, так як він докладає численні зусилля на забезпечення дітей, однак його заробітки є нестабільні та непостійні. Він проводить час із дітьми, дбає про їх розвиток та гармонійний емоційний стан. Зазначає, що він не є матеріально забезпеченим, так як зараз важко знайти роботу. В нього хворіє батько, на лікування якого йдуть чималі кошти. Стверджує, що він може сплачувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зазначає, що понесені витрати позивачки, пов`язані із підготовкою позову та розглядом справи судом, є її власною ініціативою, тому не мають стягуватися з нього. Позивач в судове засідання не з`явилась. 26.11.2020 її представник подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити та розгляд справи проводити без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1\~ст.5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.ст.\~12,\~81,\~82 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 12.09.2012 (а.с. 11) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 05.02.2015 (а.с. 10), які на даний час проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Положеннями\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.\~1,\~2 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2\~ст. 182 цього Кодексу\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік»\~прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно з вимогами\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є фізично здоровий, працездатний, інших дітей на утриманні немає, розмір доходу у відзиві не зазначив, однак визнав факт працевлаштування закордоном. При цьому суд не приймає до уваги надану в якості доказів копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , оскільки остання відповідно до довідки про склад сім`ї за № 81 від 29.09.2020 не входить до складу сім`ї [PERSON] . Таким чином, враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька,\~інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на їх утримання, наявність на утриманні [PERSON] непрацездатного батька, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дітей у розвитку, враховуючи рекомендований розмір, визначений законодавством, що забезпечить дітей встановленим прожитковим мінімумом, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2318 грн. та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1859 грн., щомісячно на кожну дитину, починаючи з 04.09.2020 до досягнення дітьми повноліття. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~ від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. з відповідача в дохід держави. Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, які просила стягнути позивач, суд зазначає, що розмір останніх в силу вимог ст.137 ЦПК України має бути підтверджений відповідними доказами, проте їх суду надано не було. Відтак, в стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст.\~180,\~181,\~182,\~184,\~191 Сімейного кодексу України, ст.\~1,\~2 Закону України «Про охорону дитинства»,\~ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст.\~4,\~5,\~12,\~13,\~81,\~82 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial