Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому вказує, що 22 серпня 1987 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Спочатку спільне життя складалося. Сторони поважали одне одного, разом вели домашній побут, ростили дітей. З часом взаємні стосунки між подружжям погіршилися. Ситуація загострилася після важкої хвороби позивача. Подружжя зрозуміло, що вони різні люди, мають різні погляди на життєво важливі питання, обовязки подружжя в сімї. Спільні діти вже дорослі. За спільною згодою шлюбні стосунки між подружжям припинені. Спільного господарства подружжя не веде. Знайти спільну мову з будь-якого питання, у тому числі про подачу спільної заяви про розірвання шлюбу в органах РАЦС, не виявляється можливим. Вважає, що подальше спільне життя і збереження сімї неможливе та недоцільне, між ними остаточно втрачено почуття любові та взаємної поваги, примирення та поновлення шлюбних відносин неможливе. Просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримують в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та в належній формі, за зареєстрованим в установленому порядку місцем його проживання, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, від нього не надійшло повідомлення про розгляд справи у його відсутність, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 22.08.1987 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЖС № 399572 (а.с.6). Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 Сімейного кодексу України проголошує, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при тих відносинах, що склалися між сторонами збереження родини неможливе. При подачі позову позивач була звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved