Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,що стягнуті у твердій грошовій сумі. Свою позовну вимогу мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі , від якого сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивача. Відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи стягнення з 19 серпня 2014 року до повноліття дитини. Позивач вважає, що на даний час змінився її сімейний стан - вона знаходиться в декретній відпустці та не працює. Крім того, змінились норми права, що регулюють сімейні відносини, збільшився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, зросли потреби дитини в одязі та харчуванні, дитина потребує постійного догляду та лікування, а тому просить суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 2 821, 00 гривень , щомісячно, до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач до суду не з`явився, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки судові не повідомив, правом подачі відзиву не скористався. Суд, дослідивши наявні докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі , від якого сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивача. Відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи стягнення з 19 серпня 2014 року до повноліття дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що на теперішній час змінився сімейний та матеріальний стан позивача, як отримувача аліментів, оскільки остання не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, [PERSON] , [INFO] , до досягнення останнім трьох років. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась також на те, що відбулись зміни в законодавстві, які визначають, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку із чим позивач вважала, що повинно бути збільшено розмір присуджених аліментів. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дає змогу дійти висновку, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а розмір аліментів має бути збільшений до 2000 грн. щомісячно. При цьому суд враховує рівність обов`язку сторін що утримання малолітньої дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та вимоги закону щодо індексації аліментів, стягнутих у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн. Судові витрати позивача у вигляді правничої допомоги в розмірі 6000 грн. будь-якими належними, допустимими та достовірними доказами суду не підтверджені.

Outcome: partial