Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, мотивуючі позовні вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №637, позивачу належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. З 03.08.2005 року позивач зареєстрована і фактично проживає у вказаній квартирі. Крім позивача, у квартирі зареєстровано шість осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідачі без поважних причин в квартирі не проживають з 2010 року, вони виїхали за кордон і з того часу не з'являлися, за комунальні послуги не сплачують, квартирою не користуються, їх майно у квартирі відсутнє, що підтверджується актом №890. Оскільки відповідачі без поважних причин протягом тривалого часу не проживають у зазначеній квартирі та не сплачують комунальні послуги, не несуть витрат по утриманню квартири, позивач звернулась до суду з вказаним позовом та просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилася, але подала до суду заяву, відповідно до якої позов підтримала у повному обсязі та просила провести розгляд справи у її відсутність, не заперечила проти ухвалення заочного рішення у разі неявки в судове засідання відповідачів. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд неповідомили, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заяв та заперечень від відповідачів до суду не надходило. За таких обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №637, позивачу належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Право власності позивача зареєстроване КП «Вінницьке міське об'єднане бюро технічної інвентаризації» 24.03.2003 року, запис № 1229/4081, книга 125 (а.с. 7-8). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 3870 від 22.10.2014 року та копією собового рахунку [NUMBER], наданими ТОВ «ЖЕО» (а.с.10-11). Згідно з актом ТОВ «ЖЕО» від 29.10.2014 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS], але не проживають у ній (а.с. 12). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так, згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити, оскільки, відповідачі за вказаною адресою не проживають з 2010 року без поважних причин, а наявність реєстрації відповідачів порушує права та інтереси позивача щодо володіння та розпорядження належною йому власністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved