Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю, на квартиру загальною площею 29,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що 20.03.2006 року позивачу було надано ордер на службове приміщення № 23 , згідно якого їй була надана службова жила площа на період роботи на посаді заступника голови Біляївської районної державної адміністрації за адресою: [ADDRESS] . 20.03.2006 року було укладено договір найму житла вказаної квартири. Листом виконавчого комітету Біляївської міської ради від 19.05.2008 року, позивача було повідомлено про те, що вищевказана квартира знята з числа службових у зв`язку з тим, що 12.05.2008 року КП «ОМБТІ та РОН» Біляївського району надано відповідь, про те, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності, а тому виконавчий комітет не мав права приймати будь-яке рішення відносно зазначеної квартири, так як компетенція міських рад не поширюється на приватний житловий фонд. [PERSON] померла [INFO] . До нотаріальної контори після її смерті ніхто не звертався із заявою про прийняття спадщини, тобто спадкоємці відсутні. Позивач не є родичем померлої. Після вселення у квартиру позивач уклала договори на послуги водопостачання, користування електричною енергією, на послуги водовідведення, про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, про прийняття участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, про прийняття участі в витратах по обслуговуванню будинку. По теперішній час позивач проживає в квартирі та користується всіма комунальними послугами та своєчасно здійснює їхню оплату. Право власності на вищевказану квартиру ні за ким не зареєстровано. Строк володіння, який дає право для звернення до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю почався з 20.03.2006 року. Таким чином позивач користується та володіє квартирою вже понад 13 років. В подальшому позивач планує жити в зазначеній квартирі та робити ремонти, але так як квартира не є її власністю, а являється безхазяйною, то позивач не може повною мірою нести тягар утримання майна, а без належного утримання квартира як і будь-яка інша річ зі сплином часу руйнується, тому для вирішення питання про визнання права власності за набувальною давністю на зазначену квартиру, позивач звернулась до суду з відповідною заявою. Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, на позові наполягала та просила задовольнити позовні вимоги (а.с. 245). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі та зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 246). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.03.2006 року позивачу було надано ордер на службове приміщення № 23 від 20.03.2006 року, згідно якого [PERSON] була надана службова жила площа на період роботи на посаді заступника голови Біляївської районної державної адміністрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). 20.03.2006 року було укладено договір найму житла квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , між позивачем та Біляївським виробничим управлінням житлово-комунального господарства представником Вопиловським Ю.М. (а.с. 16). Листом виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеської області № 644/02-10 від 19.05.2008 року, [PERSON] про те, що квартира за адресою: [ADDRESS] знята з числа службових у зв`язку з тим, що 12.05.2008 року КП «ОМБТІ та РОН» Біляївського району надано відповідь, про те, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , тому виконавчий комітет не мав права приймати будь-які рішення відносно зазначеної квартири, так як компетенція сільських рад не поширюється на приватний житловий фонд, з урахуванням зазначеного та того, що позивача було звільнено з посади в зв`язку з перебуванням на якій позивачу надавалась службова квартира, виконавчий комітет Біляївської міської ради просив звільнити позивача займану квартиру в найкоротший строк (а.с. 17-18). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 22.11.1993 року, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 19). [PERSON] уклала договори на послуги водопостачання від 29.03.2011 року, користування електричною енергією № 100/2296 від 26.05.2006 року, на послуги водовідведення від 29.03.2011 року, про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 15.10.2010 року, про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 29.03.2011 року, про прийняття участі в витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 30.05.2017 року, про прийняття участі в витратах по обслуговуванню будинку від 30.05.2017 року, написала заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 16.02.2018 року (а.с. 21-34). [PERSON] відкрито користується та володіє квартирою з 2006 року, що підтверджується розрахунковими книжками по сплаті за природний газ № 09754 від 25.01.2006 року, від 18.12.2012 року, та квитанціями (а.с. 41-98), розрахунковою книжкою по ЖЕКу [NUMBER] та квитанціями (а.с. 99-139), розрахунковою книжкою по обслуговуванню будинків та прибудинкової території (а.с. 140-142), розрахунковою книжкою за електроенергією (а.с. 143-155) та квитанціями про сплату за електроенергію (а.с. 156-184), розрахунковим листом з оплати за природний газ за показниками газового лічильника (а.с. 185-187). Відповідно до довідки виданої КП «Біляївський водоканал» № 164 від 06.05.2019 року [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] не має заборгованості по водопостачанню та водовідведенню (а.с. 188). Згідно довідки виданої Біляївським житлово-експлуатаційним комунальним підприємством № 140 від 03.05.2019 року [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] не має заборгованості за комунальні послуги (а.с. 189). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] проживає та відкрито користується квартирою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується, технічним паспортом виготовленим 19.11.2013 року на замовлення [PERSON] (а.с. 190-192), довідкою про включення виборця до Державного реєстру виборців виданої відділом ведення ДРВ Біляївської РДА від 09.10.2009 року та запрошеннями на вибори, які надходили [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.35-36), довідкою виданої виконавчим комітетом Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області № 1409 від 02.05.2019 року (а.с. 40) та характеристикою виданої виконавчим комітетом Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області № 1408 від 02 травня 2019 року (а.с. 39). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин. Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст. 344 ЦК України, тобто наявність законного об`єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння. Згідно п.п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення ст. 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. 15,16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Водночас Верховний Суд в своїх рішеннях, зокрема постанові від 29 березня 2018 року у справі №175/4741/16 неодноразово висловлював правову позицію, згідно якої давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Із змісту позовної заяви та доказів долучених до справи вбачається, що позивач не знала, що користується квартирою, власником якої була інша особа. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. Позивач почала вільно володіти та користуватися квартирою за адресою: [ADDRESS] з 20.03.2006 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чим спадкоємцем (правонаступником) вона є. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном понад 10 років, продовжує відкрито, безперервно проживати у спірній квартирі, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved