Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, уточнивши яку вказала, що між нею та відповідачем 15.12.2011 року був укладено нотаріальний посвідчений попередній договір купівлі-продажу квартири, яку буде збудовано за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умов договору сторони зобов'язались укласти на умовах встановлених цим договором, договір купівлі-продажу даної квартири. На виконання умов даного договору позивачем сплачена повна суму за вказану квартиру. В подальшому, як стадо відомо, відповідач 02.08.2014 року отримав всі правовстановлюючі документи на дане житло, що було основою вимогою для укладення між сторонами основного договору купівлі-продажу. На неодноразові вимоги позивача укласти основний договір, відповідач не реагувала. В зв'язку щ цим, просить визнати укладеним договір купівлі-продажу квартири, скасувати свідоцтво про реєстрацію на неї та визнати за позивачем право власності на вказану квартиру. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримави в повному обсязі з підстав викладених в позовних заявах. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, пояснив, що основний договір відповідач не укладає в зв'язку з незаконним арештом всього майна в рамках забезпечення позову реєстраційною службою, хоча ухвалою суду було накладено арешт лише на частину майна відповідача. Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. 15.12.2011 року між [PERSON](сторона 1) та [PERSON] (сторона 2) було укладено нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до умов даного договору, сторони зобов'язувались до 01.06.2012 року укласти на умовах, встановлених цим договором, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Продаж даної квартири вчинявся за 323590,95 грн. Передача квартири. Відповідно до п.3.1.1. даного договору [PERSON] сплатила [PERSON] всю грошову суму у розмірі 323590,95 грн., чим підтверджується факт повного розрахунку за вищевказану квартиру. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію про право власності від 02.08.2014 року [NUMBER], квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] Відповідно до наданих листів від 06.09.2012 року, від 21.10.2014 року та 15.11.2014 року позивач зверталась до відповідача з метою виконання умов попереднього договору, а саме укладення договору купівлі-продажу квартири. Таким чином, в судому засіданні встановлено, що позивач виконала всі взяті на себе зобов'язання по передньому договору і обставини, які повинні були настати для укладення основного договору купівлі-продажу, а саме отримання свідоцтва про право власності на квартиру та термін його укладення, на час розгляду справи вже настали. Проте, відповідач не вчинює будь яких дій спрямованих на укладання письмового нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири. Згідно ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти:1) правочини між юридичними особами;2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Згідно ст.212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала. Згідно ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно п.3 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі: припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Таким чином, всі умови, попереднього договору сторони виконали, окрім підписання відповідачем договору купівлі-продажу від якого відповідач ухиляється з серпня 2014 року. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що підтверджується сторонами та матеріалами справи, що квартира побудована та на неї отримано свідоцтво про право власності. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визнати нотаріально посвідчений попередній договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] договором купівлі-продажу даної квартири та з урахування п.3 ч.1 ст.346 ЦК України скасувати свідоцтво про право власності на дану квартиру виданого на ім'я [PERSON] Згідно ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався з реєстрацію права власності на дану квартиру у відповідні органи, відмови в такій реєстрації в суді відсутні, а від так позовна вимога про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру не підлягає до задоволення. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. З урахуванням часткового задоволення позову, згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial