Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що вона була одружена з відповідачем [PERSON], від спільного проживання народилась донька - [PERSON], [INFO]. У 1999 році шлюб розпався і донька залишилася на утримані позивача. З 1998 року, згідно рішення суду, з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на доньку [PERSON]. На даний час сума аліментів складає 690 грн.. При цьому відповідач обов'язки по сплаті аліментів виконує неналежно, існує значна заборгованість. На даний момент донька хворіє і витрати на її утримання збільшилися. Оскільки зарплата позивача є невисокою, матеріальне становище погіршилося, позивач бажає збільшити розмір аліментів з метою покращення матеріального становища, тому просить суд збільшити розмір аліментів стягуваних з [PERSON] за рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 12.11.1998 р. на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO] з 1/4 частки всіх видів заробітку ( доходу) відповідача до 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування дитини у розмірі 200 грн. щомісячно до досягнення повноліття. Стягнути з відповідача разову компенсацію витрат за лікування дитини в період травень-червень 2014 року у розмірі 6316,55 грн.. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просить суд позов задовольнити в інтересах неповнолітньої дитини. Під час розгляду справи позивач відмовилась від позовних вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини в розмірі 200 грн. щомісячно, в решті свої вимоги підтримала. Відповідач фактично позов визнав, але пояснив суду, що його матеріальне становище не дозволяє сплачувати аліменти у більшому розмірі, він також хворіє і не має можливості виплатити витрати на лікування в розмірі 6316,55 грн. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі являються батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем і знаходиться на її утримані. Згідно рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 12.11.1998 року позивач отримує від відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на дитину, починаючи з 21.10.1998 року і до повноліття дитини. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. При вирішені позовних вимог по суті суд враховує, що після зазначеного рішення суду у 1998 році законом України від 01 червня 2010 року №2302-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо врегулювання порядку визначення розміру аліментів», який набув чинності 30.06.2010 року, частину першу статті 192 СК України було доповнено словами «та в інших випадках, передбачених цим Кодексом». Крім того, статтю 183 цього Кодексу було доповнено частиною четвертою такого змісту: «Якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде меншим ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього Кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду з позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів». Згідно п.23 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд також враховує положення ст. 141 СК України, згідно яких мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, зокрема, утримання дітей, як матір'ю так і батьком, суд враховує матеріальне становище відповідача, наявність у нього неповнолітньої дитини від іншого шлюбу та його заробітну плату, що не звільняє його від сплати аліментів на дитину у мінімальному розмірі, який передбачений законом. При зазначених обставинах суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності матеріальної можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі і вважає за можливе позов задовольнити у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що у випадку стягнення виплат по додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (в тому числі хвороби) передбачених ст. 185 Сімейного Кодексу України, ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, які необхідно стягувати у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач надала суду докази щодо хвороби дитини, понесених нею витрат на лікування та проведення хірургічної операції. При цьому було затрачено 12633,10 грн., що підтверджується платіжними документами: за договором добровільного страхування - 7500 грн.; за надання медичних послуг - 1340 грн.; за послуги з проведення МРТ - 600 грн.; за послуги масажиста по реабілітації хребта - 500 грн.; за придбання необхідних лікарських засобів - 2690,10 грн. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. При вирішені справи по суті позовних вимог суд враховує матеріальний стан відповідача, виплату ним аліментів за судовим рішенням і ту обставину, що позивач також хворіє, має не значні прибутки, тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial