Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому просить: здійснити поділ спільного майна подружжя; визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири №37, розташованої в будинку №13 на житловому масиві Червоний камінь у місті Дніпропетровську, з урахуванням належної їй на праві спільної сумісної власності ? частини квартири; визнати за [PERSON] право власності: на стоматологічне обладнання загальною вартістю 61 044,00 грн., а саме: стоматологічну установку granum TS5830, 2005 року випуску, вартістю 22 172,00 грн.; сухо жаровий стерилізатор TAU STERIL 2000Automatik, 2005 року випуску, вартістю 8 278,92 грн.; камеру Панмед-1, серійний номер 7290, 2005 року випуску, вартістю 5 519,28 грн.; VILLA ENDOS DS, 2007 року випуску, вартістю 18\~418,62\~грн.; ЕКОМ DK 50.10 Z, серійний номер У1078-8-04, 2004 року випуску, вартістю 6\~655,00 грн.; на автомобіль Renault Megane 1,4, седан, 2008 року випуску, вартістю 185\~199,00 грн.; на земельні ділянки площею 0,2500 га та площею 0,3400 га, розташовані за адресою: с.Китайгород, вул.Забрідчанська, Царичанський район, Дніпропетровська область. Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], у якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]: 1/2 частину квартири №37 у будинку №13 на ж/м [PERSON] у м. Дніпропетровську; витрати у розмірі 97877,84 грн., понесені на ремонт квартири [ADDRESS]; поділити спільне сумісне майно, набуте у шлюбі [PERSON] з [PERSON]: визнавши за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири №37 в будинку №13 на ж/м [PERSON] у м.\~Дніпропетровську; стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини витрат, понесених на ремонт квартири [ADDRESS] у розмірі 48938,92 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник позивача проти задоволення первісного позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, та просив задовольнити зустрічний позов. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 24.07.2004р. між сторонами укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис № 441 (а.с.7). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2015р. № 199/7628/14-ц (2/199/216/15) шлюб розірвано (а.с.а.с.8-9). Водночас, 26.11.2005р. було укладено договір купівлі-продажу квартири, засвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі якого [PERSON] набув право власності на ? частину квартири, яка розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м [PERSON][ADDRESS], та складається з: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-житлова, 5-комора, 6, 7-житлові, І-лоджія(а.с.12). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім?ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Враховуючи вищевказані правові норми, а також те, що ? частина вказаної квартири була придбана під час спільного шлюбу, розірвання якого не припиняє право спільної сумісної власності, суд доходить висновку, що спірна частина квартири, набута подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Крім того, звертаючись з позовом до суду, позивач просить визнати спільною сумісною власністю також: земельні ділянки площею 0,2500 га та площею 0,3400 га, розташовані за адресою: с.Китайгород, вул.Забрідчанська, Царичанський район, Дніпропетровська область; автомобіль Renault Megane 1,4, седан, 2008 року випуску, вартістю 185\~199,00 грн.; стоматологічне обладнання загальною вартістю 61 044,00 грн. Як вбачається з Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №313986 від 25.03.2009р. та серії ЯЗ №313987 від 25.03.2009р., [PERSON] у порядку приватизації набув право власності на земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,3400 га відповідно, які знаходяться у с.Китайгород, вул.\~Забрідчанська, Царичанський район, Дніпропетровська область. Водночас, відповідно до ст. 61 СК України (у редакції, чинній на момент приватизації земельних ділянок) було встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 9.02.2011р. набрав чинності Закон № 2913-VI, яким ст. 61 СК України доповнено частиною пятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Проте, Закон № 2913-VI не має зворотної дії в часі і не може бути застосований до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 22.02.2012р. №6-99цс11, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Таким чином, оскільки [PERSON] безоплатно отримав у власність вищевказані земельні ділянки у 2009 році, використавши своє право громадянина на приватизацію, суд доходить висновку, що такі земельні ділянки є його особистою приватною власністю та не підлягають поділу між подружжям. Щодо автомобіля Renault Megane 1,4, седан, 2008 року випуску, судом встановлено, що 18.10.2014р. позивач отримала від відповідача половину вартості вказаного автомобіля, що підтверджується розпискою (а.с.233). При цьому, автомобіль був відчужений 02.05.2015р. на користь третьої особи, що підтверджується відповідною довідкою-рахунком (а.с.177). З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що на момент розгляду справи вказаний автомобіль уже не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, у період шлюбу, проте під час уже окремого проживання подружжя, відповідачем було придбано та в подальшому відчужено автомобіль Skoda Octavai A5, 2011\~р.в., проте відповідно до розписки позивач також отримала половину вартості вказаного автомобіля (а.с.178). Що стосується стоматологічного обладнання загальною вартістю 61\~044,\~00 грн., то на підставі показів свідка [PERSON] (батько позивача [PERSON]В.) судом встановлено, що таке обладнання було придбане не за спільні кошти [PERSON] та [PERSON], а за спільні кошти батьків [PERSON] та [PERSON] і на сьогоднішній день використовується батьком відповідача при здійсненні своєї підприємницької діяльності. За таких обставин, оскільки зазначене стоматологічне обладнання не придбавалось за кошти подружжя, воно не може бути визнане обєктом його права спільної сумісної власності. Суд також не бере до уваги твердження відповідача про належність до складу спільного сумісного майна подружжя витрат у розмірі 97877,84 грн., понесених на ремонт квартири за адресою [ADDRESS], оскільки за змістом ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, а відтак суд доходить висновку, що зроблені подружжям за час шлюбу витрати самі по собі не можуть бути обєктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, суд зазначає, що надані відповідачем довідки щодо вартості таких робіт та квитанція до прибуткового касового ордеру (а.с.а.с. 205-213), складені у 2011 році та підписані керівником ПП «Промгазстрой» [PERSON], не є належними та допустимими доказами вартості відповідних ремонтних робіт, оскільки відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] є керівником ПП «Промгазстрой» лише з 02.04.2015р. (з.б.а.с. 224), а згідно з його нотаріально засвідченою заявою жодних ремонтних робіт у квартирі за адресою [ADDRESS], ні він, ні ПП «Промгазстрой» не проводили та коштів за це не отримували. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що за наведених сторонами обставин до спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] належить лише ? частина квартири, яка розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м [PERSON][ADDRESS]. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 70\~СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на ? частину квартири за адресою м.Дніпропетровськ, ж/м [PERSON][ADDRESS], позивач просить суд відступити від рівності часток подружжя, посилаючись на відсутність у неї іншого житла, небажання відповідача сплачувати аліменти у доровільному порядку та відсутність у нього інтересу до спільних дітей. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була власником ? частини квартири за адресою [ADDRESS], проте відчужила її у листопаді 2014 року (а.с.а.с. 203-204). Суд не бере до уваги посилання позивача на не бажання відповідача брати участь в утриманні спільних дітей, оскільки це спростовується наданими [PERSON] розрахунковими документами, договором на туристичне обслуговування від 11.08.2014р. та дозволом на тимчасовий виїзд дітей разом з батьком за кордон, а питання щодо стягнення з відповідача аліментів на сьогодні знаходиться на розгляді у Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровська. Таким чином, у суду відсутні визначені ст. 70 СК України підстави для того, щоб при вирішенні даного спору про поділ майна відступити від засади рівності часток подружжя. З огляду на те, що матеріали справи також не містять відомостей про наявність домовленостей або укладених шлюбних договорів між подружжям, враховуючи, що спірне майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а у разі такого поділу майна, частки дружини та чоловіка є рівними, суд доходить висновку, що спірна ? частина квартири за адресою м.Дніпропетровськ, ж/м [PERSON][ADDRESS], повинна бути поділена у рівних частках. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial