Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищенаведеним позовом. До початку розгляду справи по суду позивач подала суду позовну заяву в новій редакції із збільшеними позовними вимогами. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. 10.12.1998 року [PERSON] склала заповіт № 23, яким заповіла на випадок своєї смерті на її користь все своє майно. 25.02.1999 року [PERSON] померла. Позивач прийняла спадщину після її смерті шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців які прийняли спадщину та які б мали право на обовязкову частку у спадщині немає. Спадковим майном являється житловий будинок з господарськими будівлями в с. Тернавка Герцаївського району Чернівецької області по вул. Зелена №596, який по обліку Тернавської сільської ради станом на 1991-1995 роки, відносився до дворів робочого типу. Прізвище спадкодавця у якості голови двору у погосподарських книгах Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №530 станом на 1991-1995 роки та № 614 станом на 1996-1999 роки було записано помилково «Асофроніє». Помилка була допущена працівниками сільської ради при внесені таких відомостей. Це повязано з тим, що спадкодавець проживала у цивільному шлюбі з чоловіком на прізвище «Асофроніє», без реєстрації шлюбу. Так як право власності підтверджується записом у погосподарських книгах у якості голови двору, позивач просила суд встановити факт належності даних записів у вищевказаних погосподарських книгах спадкодавцю [PERSON] Нотаріус своєю постановою відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на наведений житловий будинок мотивуючи ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів, у звязку з чим просила визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за заповітом на спадковий житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами. Представник позивача в судовому засіданні дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви в новій редакції та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направляв. Однак подав суду заяву, в якій просив розглянути справу у їхній відсутності, також не заперечували щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача та свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини справи. 25.02.1999 року, у віці 94 років, померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МИ №117933 від 04.04.2013 року. Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення спадкових правовідносин, Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За життя, [PERSON], 10.12.1998 року склала заповіт, зареєстрований в реєстрі під №23, посвідчений секретарем виконавчого комітету Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, яким на випадок своєї смерті заповіла на користь [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом буде мати право На час відкриття спадщини заповіт не змінений та не скасований. Спадкування проводиться по заповіту. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийняття спадщини визначається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця. Ст.549 ЦК УРСР визначає 2 способи прийняття спадщини: 1) шляхом подачі заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, та 2) шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні були вчинятись протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з довідок Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №№ 5119, 5120 від 18.11.2016 року, [PERSON] її донька [PERSON] проживали на момент смерті [PERSON] разом з нею, без реєстрації, з 1997 по 2005 рік, у будинку спадкодавця в с. Тернавка по вул. Зелена, 596 Герцаївського району Чернівецької області, доглядали за нею по день смерті, проводили ремонт будинку, обробляли земельну ділянку, оплачували земельний податок, у звязку з чим своєчасно прийняли спадщину шляхом вступу в оперативне управління та володіння спадковим майном. Спадкоємець [PERSON] 07.06.2010 року уклала шлюб, внаслідок чого взяла прізвище чоловіка «Бордіяну», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-МИ № 054180 від 07.06.2010 року. З матеріалів спадкової справи заведеної на спадкове майно спадкодавця [PERSON] №78/2014 судом встановлено, що позивач являється єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину за заповітом. Осіб, які б мали право на обовязкову частку у спадковому майні спадкодавця немає. Суд, даючи законну та правову оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з витягів погосподарських книг Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області погосподарського №530 станом на 1991-1995 роки та № 614 станом на 1996-1999 роки, у якості голови двору записана [PERSON] за якою числиться житловий будинок домогосподарства №596 по вул. Зелена в с. Тернавка Герцаївського району Чернівецької області, 1951 року побудови. Станом на 1991-1995 суспільна група господарства відносилось до робочого двору. Факт належності записів у зазначених погосподарських книгах, у якості голови двору саме спадкодавцю [PERSON] в судовому засіданні знайшло своє підтвердження через пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що покійна [PERSON] жила в цивільному шлюбі з чоловіком, прізвище якого було «Асофроніє» та всі знали її саме за даним прізвищем. З даної підстави, як припускають свідки, й були допущені у погосподарських книгах Тернавської сільської ради помилки при написанні прізвища спадкодавця у період внесення таких відомостей. [PERSON] та [PERSON]І, являються однією і тією ж особою. Особа з ким вона проживала померла значно раніше за неї. Спірний житловий будинок був побудований [PERSON] нею особисто, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі. Враховуючи те, що у позасудовому порядку внести зміни у прізвище спадкодавця в книгах погосподарського обліку Тернавської сільської ради неможливо у звязку з її смертю, суд дійшов висновку щодо правомірності встановлення юридичного факту належності спадкодавцю записів у якості голови двору у вищевказаних книгах погосподарського обліку, що потрібно спадкоємцю з метою доведення факту належності спадкового житлового будинку спадкодавцю та оформлення права на спадкове майно. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї\~постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції»). Згідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затвердженого ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5, документами погосподарського обліку є (форми первісного обліку для сільських рад народних депутатів форма №1) «Погосподарська книга». В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Належність запису у книгах погосподарського обліку в якості голови двору спадкодавцю підтверджує факт належності спадкового житлового будинку саме їй. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що остання за життя у встановленому законом порядку набула право власності на спірний житловий будинок. 31.10.2014 року на спірне домоволодіння був складений технічний паспорт, що засвідчує відповідність житлового будинку вимогам законодавства, будівельним нормам, державних стандартів і правил та згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна не є самочинним, так як побудований до 05.08.1992 року. Згідно даних технічного паспорту, спірне домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 42,00 кв.м., у тому числі житловою площею 26,80 кв.м., сараїв літ. літ. «Б», «В», «Д», «Е», літньої кухні літ. «Г». Нотаріус своєю постановою №683/02-31 від 17.12.2016 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на наведений житловий будинок мотивуючи ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268\~ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. ч. 1, 4\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку, що спадкодавець у встановленому законом порядку набула право власності на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями, а позивачка в свою чергу прийняла спадщину, однак не може оформити її на себе через відсутність документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, слід визнати за нею право власності на спадковий житловий будинок. На підставі наведеного,

Outcome: approved