Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Позивач звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба третя особа Міністерство оборони України про примусове виконання обов`язку в натурі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30 жовтня 2017 року між нею та відповідачем було укладено контракт № 307/7 про військову підготовку за програмою підготовки офіцера запасу на факультеті підготовки офіцерів запасу за контрактом за військово-обліковою спеціальністю 062700 за кошти фізичної особи. Після закінчення, відповідно до умов контракту організовувалося проведення атестування та присвоєння військового звання « молодший лейтенант запасу» . Проте відповідачем не було оформлено атестаційні матеріали та їх подання до МОУ для подальшого присвоєння позивачеві первинного військового звання « молодшого лейтенанту запасу». Не складання атестаційний матеріалів позбавляє позивача можливості проходження усіх визначених порядком № 48 етапів військової підготовки. У судове засіданні позивач не з`явилась. Через канцелярію суду надано представником позивача заяву щодо розгляду за відсутності. 27 жовтня 2020 року провадження у справі відкрите. Суд вважає, що правовідносини між сторонами виникли з питань отримання освіти та виконання вимог контракту навчальним закладом та фізичною особою, здобувачем освітніх послуг. 14 грудня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 22 січня 2021 року надійшла відповідь на відзив, де позивач продовжувала наполягати на задоволенні позовних вимог. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Суд, дослідивши доводи сторін, надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини. 30 жовтня 2017 року між [PERSON] та відповідачем було укладено контракт № 307/7 про військову підготовку за програмою підготовки офіцера запасу на факультеті підготовки офіцерів запасу за контрактом за військово-обліковою спеціальністю 062700 за кошти фізичної особи. Для проведення атестування на присвоєння військового звання «молодший лейтенант запасу» [PERSON] згідно з пунктом 4 розділу ІІ наказу Міністерства оборони України від 27.03.2018 №130 «Про затвердження Порядку атестування громадян України по присвоєння первинного і чергових військових звань офіцерського складу запасу та Зразка військового квитка офіцера запасу», має бути подана копія наказу районного військового комісара про призов її на навчальний збір, який є завершальним етапом військової підготовки громадян. Наказ про призов [PERSON] на навчальний збір відсутній. Позивач на час закінчення проходження військової підготовки перебувала на службі в Національній поліції України. На підставі пункту 6 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські, які перебувають на військовому обліку військовозабов`язаних, на час служби в поліції знімаються з такого обліку і перебувають у кадрах поліції. Таким чином позивач була знята з військового обліку в Чернігівському об`єднаному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. Тобто атестування до присвоєння первинного військового звання офіцерському складу запасу відбувається у разі перебування громадянина на військовому обліку у військкомат та можливості його призову на військову службу. [PERSON] пройшла навчальний збір, перебуваючи у відпустці за місцем проходження служби у поліції. Таким чином, атестування [PERSON] для присвоєння військового звання «молодший лейтенант запасу» можливе за довідкою від 01.08.2019 року №350/176/115-1093-634ПС про проходження військової підготовки за відповідною військово-обліковою спеціальністю після звільнення її зі служби в Національній поліції України та постановки на військовий облік у військкомат. Суду не надано доказів наявності підстав для задоволення позовних вимог. Позивачем не правильно обрано спосіб захисту своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в позові повністю, то сплачений позивачем судовий збір покладається на позивача і їй не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed