Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому, урахуванням уточнень, просить визнати право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві приватної спільної сумісної власності в рівних долях з [PERSON] та [PERSON] належала зазначена квартира. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого позивачу від 19.02.2016 р. державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, померлому чоловіку позивачки належала 1/3 частина вказаної квартири. Зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу та її сину [PERSON] перейшло по 1/6 частині квартири. Після оформлення та реєстрації свідоцтва про право на спадщину вищевказана квартира стала належить позивачу та її сину [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/2 частині. 25.12.2015 р. син позивачки - [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частину вказаної квартири, яка належала йому на праві спільної часткової власності. [INFO] син позивачки помер. В 2016 р. позивач звернулась до нотаріальної контори для оформлення заповіту на належну їй частку вищезазначеної квартири, але нотаріус повідомив, що за даними відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно внесено лише відомості про належну позивачу 1/6 частину квартири в порядку спадкування за законом, а про 1/3 частину інформація відсутня. У зв`язку з тим, що позивачем було втрачено оригінал Свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру, а дублікат не може бути виданий в силу положень закону, просить в судовому порядку захисти своє право власності на чатину квартири. Провадження у справі відкрито ухвалою від 20.06.2017 р. (суддя Декаленко В.С.). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 08.11.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Представником відповідача через канцелярію суду поданий відзив, в якому сторона відповідача просила прийняти рішення відповідно до вимог закону та розглянути справи за відсутності представника відповідача, зазначивши у відзиві про те, що чинним законодавством передбачена можливість визнання за власником права власності в разі втрати документа, який засвідчує його право власності, та не може бути відновлений в передбаченому законом порядку. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, наведених позову, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додав, що право власності на вказану квартиру було набуто його бабусею [PERSON] , дідусем [PERSON] та батьком [PERSON] в результаті її приватизації з видачею 18.03.1998 р. ДП «Будінвестсервіс фірми «Київ» свідоцтва про право власності на житло. Отримати дублікат вказаного Свідоцтва [PERSON] не має можливості, оскільки вже померли іншій співвласники та знайти це підприємство неможливо. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог закону, у відзиві міститься посилання на розгляд справи без участі сторони відповідача. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] , в рівних долях з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого ДП «Будінвестсервіс» фірми «Київінвест» від 18.03.1998 р., згідно розпорядження № 198. Згідно листа Київського міського БТІ від 19.02.2016 р., що згідно з даними Бюро, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано на підставі вищевказаного правовстановлюючого документа. [INFO] [PERSON] помер. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 19.02.2016 р., виданого державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори за реєстром № 1-145, померлому [PERSON] належала 1/3 частина квартири [ADDRESS] на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, виданого ДП «Будінвестсервіс» фірми «Київінвест» від 18.03.1998 р. згідно розпорядження № 198 та зареєстровано в Київськомсу міському БТІ у реєстрову книгу № 3536 від 13.04.1998 р., [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом перейшло право власності по 1/6 частині квартири за кожним. 25.12.2015 р. [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частину вищевказаної квартири [ADDRESS] , згідно договору дарування від 15.12.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Астраускас Л.Є. [INFO] син позивачки [PERSON] помер. Як вбачається з матеріалів справи, в 2016 р. позивач звернулась до нотаріуса з бажанням оформити заповіт на належну їй частку квартири [ADDRESS] , але позивачу було повідомлено, що за даними відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно внесено лише відомості пр. належну їй 1/6 частину вищевказаної квартири , а про 1/3 частину інформація відсутня в зв`язку з тим, що оригінал свідоцтва про право власності на житло втрачено. Як вбачається з паспорту позивача, остання зареєстрована за вищевказаною адресою з 26.09.1967 р. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про власників вищевказаної спірної квартири містяться лише щодо [PERSON] (1/6 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.02.2016 р.) та [PERSON] (1/2 частина - на підставі договору дарування від 25.12.2015 р.). Тим самим, в судовому засіданні встановлено, що право власності позивача на 1/3 частину вищевказаної квартири зареєстровано у встановленому законом порядку, але оригінал правовстановлюючого документа втрачений, а зв`язку зі смертю інших співвласників не може бути виданий його дублікат. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилається позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованим, заснованим на законі, доводи позивача знайшли своє повне підтвердження в ході розгляду справи. А відтак, права позивача як власника 1/3 частини вищевказаної квартири підлягають захисту в судовому порядку. На підставі вищевикладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.15, 16, 317, 328, 321, 392 ЦК України,

Outcome: approved