Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Під час розгляду справи до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані наступним. До травня 2011 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Після досягнення повноліття [PERSON] продовжує навчатися в Коледжі інформаційних технологій та землевпорядкування Національного авіаційного університету на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги. Крім того, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря невропатолога, у зв'язку з чим позивач несе додаткові витрати, пов'язані з його обстеженням та лікуванням. Доходів позивача не вистачає на належне утримання та лікування сина. До того ж позивач вказує, що під час перебування у шлюбі з відповідачем внаслідок захворювання (цукровий діабет) вона отримала третю групу інвалідності, а з 2014 року їй встановлено другу групу інвалідності, у зв'язку з чим вона також потребує матеріальної допомоги. Посилаючись на наведене, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та доповнень до позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього [PERSON], 1999 року народження, у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача додаткові витрати на сина у розмірі 2720,88 грн.; стягнути з відповідача на її користь аліменти внаслідок отримання хвороби у шлюбі з відповідачем у розмірі 1/3 частини від щомісячного доходу, починаючи від дня пред'явлення позову та вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні. Відповідач зазначив, що матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина він надає у добровільному порядку у сумі 1000 грн. на місяць., а для стягнення аліментів на утримання колишньої дружини не вбачає підстав, оскільки інвалідність позивачу встановлено в жовтні 2014 року, причина - загальне захворювання (цукровий діабет), жодних протиправних дій, які б призвели до такого захворювання, відповідач не вчиняв. Третя особа [PERSON] у суді проти задоволення позову не заперечував, підтвердив, що його батько - відповідач дійсно надає йому матеріальну допомогу, до свят дарує подарунки та іноді купує речі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народився [INFO] у м. Києві, мати - [PERSON], батько - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.05.1999 (а.с.9). [PERSON] навчається на денній (бюджетній) формі навчання в Коледжі інформаційних технологій та землевпорядкування Національного авіаційного університету за спеціальністю «Землевпорядкування», період навчання - з 01.09.2014 по 30.06.2018, та отримує стипендію в розмірі 830 грн. на місяць (а.с.16, 77). [PERSON], 1999 року народження, перебуває на диспансерному обліку в лікаря невропатолога, що підтверджується довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м. Києва. Відповідач [PERSON] перебуває на обліку в Пенсійному фонді України та отримує пенсію за вислугу років, розмір якої складає близько 4000 грн. на місяць (а.с. 40). На утриманні відповідача перебуває неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.05.2013. У відповідності до ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За приписами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як встановлено судом, на даний час повнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем, після досягнення повноліття [PERSON] продовжує навчатися на денній формі навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач у добровільному порядку сплачує аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1000 грн. на місяць, що підтверджено відповідними копіями квитанцій та не заперечувалося сторонами. Такий розмір аліментів не є меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини даного віку. Таким чином, враховуючи матеріальне становище відповідача, наявність інших осіб на його утриманні, а також наявність незначних доходів у повнолітнього сина, суд вважає такий розмір аліментів достатнім та не вбачає підстав для їх стягнення в примусовому порядку. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача половини понесених позивачем додаткових витрат, пов'язаних з обстеженням та лікуванням сина, судом встановлено наступне. Так, відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200,201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на повнолітню дитину, оскільки це не передбачено законом. Позивач також просила стягнути аліменти на її утримання, посилаючись на захворювання, отримане нею під час перебування в шлюбі з відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи, з серпня 1986 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.05.2011 розірвано. Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ № 0097437 від 20.10.2014 позивачу [PERSON], встановлено з 01.10.2014 другу групу інвалідності безстроково, причина інвалідності - загальне захворювання. У довідці зазначено, що позивач може працювати в спеціально створених умовах (а.с.59). З виписки з амбулаторної картки позивача вбачається, що [PERSON] з 1999 року хворіє на цукровий діабет, у 2006 році позивач отримала третю групу інвалідності, в 2014 році - другу (а.с.79). За змістом ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з частинами 2,4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І,ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно частин 1, 2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Прожитковий мінімум встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», відповідно до якого прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2018 року - 1373 грн, з 1 липня - 1435 грн, з 1 грудня - 1497 грн. Відповідно до довідки Центрального об'єднаного управління УПФ в м. Києві №8199 від 25.10.2017 позивач [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та отримує щомісячно пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, розмір якої у жовтні 2017 року становив 1450 грн. Відтак, розмір пенсії, яку отримує позивач є більшим, ніж прожитковий мінімум, встановлений для неї Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», а тому у суду відсутні передбачені ст. 75 СК України підстави для стягнення з відповідача аліментів на її утримання. До того ж позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що втрата її працездатності є наслідком протиправних дій відповідача. Також суд враховує, що відповідач є пенсіонером, 1/4 частину свого доходу (пенсії) перераховує сину, має на утриманні неповнолітню доньку та відповідно не має можливості надавати позивачу матеріальну допомогу. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed