Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити з нею місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], посилаючись на наступні обставини. Позивач є батьком малолітніх дітей, 19.02.2016 шлюб позивача та відповідача було розірвано. Позивач зареєстрована та фактично проживає з дітьми за адресою: [ADDRESS] Позивач приділяє увагу до дітей і турботу про них., піклується про їх здоров'я, фізичний та духовний розвиток , забезпечує їх всім необхідним. Позивач в судове засідання надала заяву про можливість розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав в позові викладених. Представник відповідача в судове засідання надала заяву про можливість розгляду справи без її участі та участі відповідача, не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2016. Від шлюбу сторони мають двох дітей - малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрована за адресою[ADDRESS] що підтверджується копією паспорта. Відповідно до ч.1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. Згідно п.4 ст.18 Міжнародного пакту про громадські та політичні права від 16.12.1966 (ратифікованого Указом Президії Верховної Ради УРСР №2148-УІІ від 19.10.1973) держави, які беруть участь у цьому пакті, зобов'язуються поважати свободу батьків і у відповідних випадках опікунів, забезпечувати релігійне і моральне виховання своїх дітей відповідно до своїх власних переконань. Згідно до приписів статті 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-ХІІ (798-12) від 27.02.91. Дата підписання Україною: 21 лютого 1990 року, набуття чинності для України: 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. На підставі вищевикладеного, з урахуванням інтересів дітей, а також враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд вважає можливим визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON], за її місцем проживання.

Outcome: approved