Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір дарування ? частини квартири [ADDRESS] укладений 25.06.2014 року між нею та відповідачем [PERSON], повернути сторони в первісний стан та визнати за нею право власності на вказану частину квартири, посилаючись на те, що уклала з відповідачем вказаний договір та помилилась щодо його природи, вважала, що уклала договір довічного утримання, у зв'язку з чим даний договір є недійсним та вчинений під впливом помилки. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги позивача за підставами вказаними у позові. Відповідач в судовому засіданні вимоги позивача визнала та просила їх задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власником ? частини квартири [ADDRESS] була [PERSON] на підставі свідоцтва № 17487 про право власності на житло, виданого 08.12.1994 року Фондом комунального майна м.Херсона, згідно з розпорядженням від 08.12.1994 року № 17487, зареєстрованого 25.06.2014 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні та договору про поділ нерухомості майна(квартири), що є спільною сумісною власністю від 25.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 189. 25.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування ? частини квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 190, згідно з яким ? частина квартири була передана [PERSON] в дар [PERSON] Крім того, в квартирі [ADDRESS] постійно проживає і зареєстрована позивач по справі - [PERSON] Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами визнаються, а правовідносини які виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України. Оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази надані сторонами, підстав для визнання недійсним договору дарування частини квартири від 25.06.2014 року суд не вбачає, оскільки відсутність волі позивачки на дарування частини квартири в судовому засіданні належним чином не доведена. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Як встановлено в судовому засіданні, з пояснень представника позивача, відповідача та матеріалів справи, вбачається наявність намірів позивача подарувати частину квартири доньці позивача - відповідачу, з єдиною метою її відчуження на користь відповідача, вбачається, що позивач добровільно та свідомо, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій уклала договір дарування та передала відповідачу в дар частину квартири, розуміла природу вказаної угоди, умови та наслідки якої їй були роз'яснені, відмовилась від укладення додаткових умов до договору дарування, у тому числі її проживання у вказаній квартирі та від укладення договору довічного утримання. В силу ст. 229 ЦК України, правочин, укладений особою, яка помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, може бути визнаний судом недійсним. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року (зі змінами від 25.12.1992 року), під помилкою треба розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта предмета або інших важливих умов угоди, яке вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якої за обставинами справи можливо вважати, що угода не була б укладена. За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірна частина квартири вийшла з володіння позивача за її волею, оскільки дії по даруванню частини квартири були вчинені позивачем за її бажанням. Посилання позивача на покази свідків [PERSON] та [PERSON] як на докази по справі, не приймаються судом до уваги, оскільки обставини зазначені свідками в судовому засіданні їм відомі зі слів інших осіб - позивача [PERSON] Доводи позивача про відсутність її волевиявлення на час дарування частини квартири, оскільки вона вважала, що фактично укладає договір довічного утримання, не можуть бути прийняті судом до уваги як такі, що не підтверджені в судовому засіданні будь-якими належними та допустимими доказами всупереч ст.ст. 10, 11 ЦПК України. Крім того, згідно матеріалів справи вбачається, що позивач уклала угоду про дарування належного їй частини квартири без умов проживання у вказаній квартирі та від укладення угоди про її довічне утимання відмовилась. Поряд з цим, обізнаність позивача у вчиненні дарування також підтверджується наявністю у неї всіх документів пов'язаних з даруванням частини квартири, копії яких подані нею разом з позовною заявою. За таких обставин відсутні підстави для визнання недійсним договору дарування ? частини квартири [ADDRESS] від 25.06.2014 року як такого, що не відповідає вимогам закону, у зв'язку з чим не можуть бути задоволені й інші вимоги позивача про визнання за нею права власності на вказану частину квартири, оскільки діючим законодавством не передбачено визнання права власності на частину квартири в такому випадку. З цих же підстав судом не приймається до уваги визнання відповідачем [PERSON] вимог позивача [PERSON] Крім того, в силу ст.88 ЦПК України, з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved