Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернулась в суд з вказаним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду, яке залишено без змін в цій частині, встановлено факт проживання однією сімєю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 2004 року по 27 травня 2012 року. [PERSON] помер 27 травня 2012 року. Після похорону, оглядаючи документи померлого позивачка виявила свідоцтво про право власності на квартиру № 38а на вул. Кисілевської 40 в м. Івано-Франківську на імя [PERSON], яке було видане госпрозрахунковою групою з приватизації 27 травня 2008 року. Вказане свідоцтво позивачка вважає недійсним, а приватизацію квартири [PERSON] незаконною, оскільки спірну квартиру позивач разом з [PERSON] спільно переробляли з допоміжного приміщення. Також спільно до квартири було добудовано веранду з підвальним приміщенням. При приватизації квартири одноосібно [PERSON] було порушено право позивачка, оскільки вона проживала у квартирі разом з [PERSON], а тому необхідна була її згода на приватизацію та свідоцтво повинно було бути видано на двох осіб. Позивач та її представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві та у додаткових письмових поясненнях від 11 травня 2016 року. Просили суд позов задовольнити. Представник відповідача виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради позовні вимоги не визнав, оскільки 24.03.2008 року [PERSON] звернувся з заявою до Госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про передачу у приватну власність квартири №38а, що знаходиться за адресою: вул. Кисилевської,40, в м. Івано-Франківську. Заявником була надана довідка ЖЕО №6 про склад сімї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення № 172 від 16.11.2006 року, згідно якої у квартирі №38а за адресою по вул. Кисилевської 40, мешкає і має право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] (основний квартиронаймач). В квартирі була прописана одна особа, [PERSON], як основний квартиронаймач інше не вказано. Таким чином, відповідно до діючих норм та законів на момент проведення приватизації, орган приватизації - Госпрозрахункова група з приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, здійснив приватизацію квартири лише на одного мешканця цієї квартири, про що зазначив у виданому Свідоцтві про право власності від 27.05.2008 року, отже, орган приватизації не порушив прав позивача, оскільки в момент здійснення приватизації квартири вона не була зареєстрована в даній квартирі. Представники третіх осіб та третя особа [PERSON] в судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити з мотивів зазначених у письмових запереченнях. Свідок [PERSON] дала покази в яких вказала, що [PERSON] та [PERSON] жили разом, робили ремонт в квартирі разом, ніхто з родичів їм не допомагав. [PERSON] отримав нежитлове приміщення та разом з [PERSON] переробив його під квартиру №38а в будинку № 40 на вул. Кисілевської в м. Івано-Франківську. Свідок [PERSON] дала покази в яких вказала, що в 1992 році [PERSON] отримав ордер на квартиру, а фактично це було нежитлове приміщення щитова, колясочна. [PERSON] та [PERSON] разом робили ремонт в нежитловому приміщенні та переробили його під квартиру. Свідок [PERSON] дав покази в яких вказав, що свідок та [PERSON] разом працювали. В 2002 році [PERSON] отримав квартиру нежитлове приміщення. За власні кошти разом з [PERSON] зробив ремонт. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається із копії рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.11.2014 року (а.с.92-94), рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2014 року первісний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на квартиру задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 2004 року по 27 травня 2012 року. Вказане рішення Івано-Франківського міського суду в частині задоволення позову про визнання права спільної сумісної власності на квартиру скасовано рішенням апеляційного суду, в іншій частині рішення залишено без змін. Отже, встановлено факт проживання однією сім'єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 2004 року по 27 травня 2012 року. Під час спільного проживання з [PERSON] [PERSON] було приватизовано квартиру №38а в будинку № 40 на вул. Кисілевської в м. Івано-Франківську. 27 травня 2008 року отримано свідоцтво про право власності на квартиру та 10 червня 2008 року зареєстровано право власності, що підтверджується копією свідоцтва та копією витягу про реєстрацію права власності (а.с.7, 8). 27 травня 2012 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9). Як вказує позивачка, після його смерті, вона виявила вказане свідоцтво та вважає його недійсним, а приватизацію незаконною, оскільки свідоцтво та право власності на квартиру оформлено тільки на [PERSON] в той час як позивач спільно проживала з [PERSON] в квартирі, робила там ремонт за свої кошти. Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII від 19.06.1992 року, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Отже, із вказаної статті чітко вбачається, що передача квартир здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Аналогічні відображено у п. 13 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 р. N 56 (в редакції на момент приватизації). Пунктами 14,15 вказано Положення визначено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. 24.03.2008 року [PERSON] звернувся з заявою до Госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про передачу у приватну власність квартири №38а, що знаходиться за адресою: вул. Кисилевської, 40, в м. Івано-Франківську. Заява була зареєстрована 03.04.2008 року під № 52317 (а.с.70). Відповідно до п.п. 20, 21 Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере в установі, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Так, [PERSON] була надана довідка ЖЕО №6 про склад сімї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, згідно якої у квартирі №38а за адресою по вул. Кисилевської 40, мешкає і має право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] (основний квартиронаймач) (а.с.69 зв.). Органи приватизації не мають повноважень та обовязку перевіряти достовірність даних, які вказані в довідках, які надають особи, що мають право на приватизацію. Відповідно до пунктів 23, 24 даного Положення оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення, а також документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються. Зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім'ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки та видає розпорядження. Відповідно розпорядженням органу приватизації від 14.04.2008 року № 48179 вирішено Госпрозрахунковій групі з приватизації житла у десятиденний термін оформити свідоцтво про право власності (а.с.69). Пунктом 26 Положення визначено, що на підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру, а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі. Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду видано Свідоцтво про право власності на квартиру № 38а, що знаходиться за адресою: вул. Кисилевської 40, згідно якого вона належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки ЖЕО №6 про склад сім'ї та займані приміщення, яка була надана заявником на момент звернення до органу приватизації, в квартирі була прописана одна особа, [PERSON], як основний квартиронаймач інше не вказано. Таким чином, відповідно до діючих норм та законів на момент проведення приватизації, зважаючи на те, що у квартирі № 38а на вул. Кисилевської 40 у м. Івано-Франківську, на момент проведення приватизації була прописана одна особа, [PERSON], орган приватизації - Госпрозрахункова група з приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, здійснив приватизацію квартири лише на одного мешканця цієї квартири, про що зазначив у виданому Свідоцтві про право власності від 27.05.2008 року, отже, орган приватизації не порушив прав позивача, оскільки в момент здійснення приватизації квартири вона не була зареєстрована в даній квартирі. Пунктом 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Законних підстав для відмови [PERSON] у наданні дозволу на приватизацію ні в органу приватизації, ні в органу місцевого самоврядування не було. Також, слід зазначити, що позивачкою вже використано своє право на приватизацію, а саме: нею приватизовано кімнату № 27 гуртожитку № 8 на вул. Заклинських у м. Івано-Франківську, що позивачкою та іншими сторонами визнається, а тому доказуванню згідно ст. 61 ЦПК України не підлягає. Крім того, сином позивачки оскаржувалась вказана приватизація та свідоцтво про право власності видане [PERSON], однак рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 квітня 2016 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] комунального господарства, транспорту та звязку про визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, визнання приватизації квартири незаконною відмовлено. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Майже аналогічне визначення міститься і в ст. 15 ЦК України. Виконавчий комітет прав позивача не порушив, оскільки свідоцтво право власності та приватизація були видані та проведені відповідного до вимоги чинного законодавства. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 1, 3, 7, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61 ЦПК України,

Outcome: dismissed