Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом в якому просять зобовязати відповідачку демонтувати самочинно прибудований балкон до квартири [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вона проживає у [INFO] у напівпідвальному приміщенні. Відповідач, яка є її сусідкою із першого поверху здійснила самовільне влаштування балкону з істотними порушеннями будівельних норм. 19.08.2013 року Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, на основі поданої проектної документації, було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири з влаштуванням балкону до квартири [ADDRESS], після чого і почались будівельні роботи. У звязку із тим, що у поданій відповідачем документації, не було відображено наявність в підвалі будинку № 26 вул. П. Мирного у м.Львоі житлових приміщень, які належать їй та [PERSON] Департаментом містобудування ЛМР були внесені зміни в наказ № 222 та накладено заборону на будівництво відповідачкою балкону. 30.09.2013 року будинкоуправління № 4 КЕВ м.Львова надіслало відповідачці попередження призупинити тимчасово роботи по встановленню балкону до квартир № 21 по вул. П. Мирного, 26 у м.Львові. Однак, відповідачка самочинно прибудувала балкон до квартири [ADDRESS] та відмовляється від вчинення будь-яких дій щодо прибудови незаконно побудованого балкону та приведення першого поверху до попереднього стану. Просить позов задоволити. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідачкою дійсно встановлено балкон до квартири [ADDRESS], однак, такий встановлений із додержанням усіх будівельних норм. 19.08.2013 року відповідачка зареєструвала декларацію в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про початок виконання будівельних робіт. До якої долучила відповідну проекту документацію розроблену фізичною особою-підриємцем [PERSON] Вказана декларація була розроблена підставі наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради № 222 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на реконструкцію з розширенням [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартир № 21, 55, 87, 114, 149 по вул. П. мирного, 26 за рахунок влаштування консольних балконів». Враховуючи наведене таке будівництво не є самочинним, право власності на вказаний балкон зареєстровано у встановленому порядку. Просить відмовити у задоволенні позову. Представники третіх осіб Сихівської районної адміністрації, Інспеції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Департаменту містобудування Львівської міської ради в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає можливим, розглянути справу у їхній відсутності. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст.391 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 10.12.2014 року. Із технічного паспорта вбачається, що квартира [ADDRESS] складається із двох кімнат площею 16,2 та 11,3 кв.м., кухні -7,5 кв.м., ванни кімнати -2.8 кв.м., коридору -8.3 кв.м. та балкону 10.6 кв.м. Загальна площа квартири 65,7 кв.м. Наказом Департаменту містобудування Львівської міської ради від 22.07.2013 року № 222 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на реконструкцію з розширенням [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартир № 21, 55, 87, 114, 149 по вул. П. Мирного, 26 за рахунок влаштування консольних балконів» затверджено містобудівні умови та обмеження забудови змеленої ділянки та реконструкцію з розширенням громадянами [PERSON] квартири № 21, [PERSON] квартири №55, [PERSON] квартири № 87, [PERSON] квартири № 114, [PERSON] квартири № 149 консольних балконі в та зобовязано відповідачку розробити робочий проект у спеціалізованій проектній організації або архітектора, що має кваліфікаційний сертифікат та провести його експертизу. Відповідні Містобудівні умови та обмеження є Додатком до цього наказу. 19.08.2013 року відповідач зареєструвала в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області декларацію про початок виконання будівельних робіт, до якої долучила відповідну проектну документацію, з якої вбачається, що обєктом будівництва був балкон 10,68 кв.м. Вказаний обєкт було прийнято в експлуатацію. 10.12.2014 року відповідачкою зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], площею 65,7 кв.м. (з врахуванням спірного балкону), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 статті 60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проте позивачем, всупереч вказаних вимог, не подано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що відповідачкою балкон до квартири [ADDRESS] було прибудовано самочинно. Право власності відповідачки на квартиру (у складі із спірним балконом) зареєстровано у вставновленому законом порядку та позивачем не оспорено . З огляду на наведені обставини та виходячи із вимог ст.11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити . На підставі ст. ст. 16, 317, 319, 321 Цивільного кодексу та

Outcome: dismissed