Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій зазначає, що в 2010 році зареєстровано шлюб між сторонами, сторони мають неповнолітню дитину, яка знаходиться на її утриманні. Вважає, що подальше спільне сімейне життя неможливе, тому просить суд розірвати шлюб між сторонами, стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на неможливість сумісного проживання з відповідачем та пояснила, що вона з відповідачем не проживає спільно близько трьох років, спільного господарства вони не ведуть, відповідач тривалий час не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив в частині розміру аліментів, посилаючись на недостатність доходу та пояснив, що з позивачем вони разом не проживають з квітня 2013 року, проти розірвання шлюбу він не заперечує, гроші на утримання дітей він дає по можливості, останнім часом не давав коштів, оскільки не мав постійної роботи, зараз працевлаштовується, фактично проживає із іншою жінкою, з якою має двох неповнолітніх дітей, аліменти нікому не сплачує, згоден сплачувати аліменти по 500 грн. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковму задоволенню з наступних підстав. Шлюб між сторонами зареєстровано 09 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження, довідкою. Відповідач не має офіційного місця роботи, має нерегулярний, мінливий дохід, має інших двох неповнолітніх дітей, що визнається сторонами. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб грунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі фактично припинили шлюбні відносини, спільно не проживають з квітня 2013 року, спільного господарства не ведуть, на примирення не погоджуються, тому суд приходить до висновку, що зберегти вказану сімю не можливо і вважає за необхідне шлюб розірвати. Прізвище позивача після розірвання шлюбу слід залишити без змін. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття, а відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька та (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в грошовій сумі. Батько дитини - відповідач по даній справі, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоч вона цього потребує, тому суд з врахуванням обставин зазначених в ст. 182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача кошти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, оскільки відповідач не має регулярного заробітку, але зобовязаний і спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує, що позовні вимоги недостатньо обґрунтовані, під час розгляду справи відповідач довів неспроможність сплачувати аліменти у передбаченому позовом розмірі. Суд вважає можливим визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі на рівні половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки сторони мають рівні обовязки щодо утримання дитини, сторони спільно зобовязані забезпечити дитині рівень життя не менше встановленого законом прожиткового мінімуму, при цьому доказів наявності у відповідача достатнього рівня доходів суду не представлено, а надані суду документи не вказують з достатнім рівнем переконливості на рівень доходів відповідача. На момент вирішення спору половина від прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дитини відповідного віку становить 1355 : 2 = 677 грн. 50 коп., тому слід стягнути з відповідача аліменти саме в такому розмірі. Заперечення відповідача проти позову суд вважає недостатньо обґрунтованими, оскільки доводи про недостатній рівень доходу не можуть слугувати підставою для звільнення батька від передбаченого законом обовязку утримувати дитину до її повноліття, а розмір коштів, які відповідач, з його слів, має змогу сплачувати без дотримання регулярної періодичності не забезпечує мінімальних потреб дитини. Таким чином, позов слід задовольнити частково в частині доведених позовних вимог. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial