Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами було зареєстровано 20.10.2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Внаслідок різних поглядів на сімейні відносини між сторонами постійно виникають конфлікти та непорозуміння. Позивач зазначає, що їхня сім'я розпалась остаточно і відновленню не підлягає. Спір про поділ майна у сторін відсутній. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд розірвати шлюб зареєстрований з відповідачем, та стягнути з нього понесені судові витрати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві просила суд розірвати шлюб зареєстрований з відповідачем, зазначила що прізвище змінювати не бажає. Також вказала, що неповнолітня донька сторін після розірвання шлюбу залишиться проживати разом із матір'ю. Разом з тим заявила усну заяву, що подать докази понесених судових витрат які підлягають стягненню з відповідача протягом пяти днів після ухвалення рішення суду. Відповідач до судового засідання не з'явився про причини неявки до суду не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.10.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 076424 (на 11 а.с.). Причиною розладу в сімї стали різні характери і погляди на сімейне життя, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягала на розлученні, мала стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесені судові витрати, які складаються з 704,80 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved