Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 14.10.1999 р. вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2012 р. між сторонами шлюб розірвано. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає добровільно матеріальну допомогу, а тому просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволити. Також просили стягнути з відповідача понесені судові витрати за адвокатські послуги в сумі 1000 гривень. Відповідач в судове засідання не з»явився. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.03.2016 року до Деснянського районного суду м. Чернігова було направлено окреме доручення про допит в якості відповідача [PERSON]. Разом з протоколом допиту відповідача також було направлено заперечення, відповідно до якого [PERSON] пояснив, що 18.11.2012 р. він подарував своєму синові 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] в м. Києві.На даний час дана квартира здається в оренду, а тому позивачка має дохід від цього в розмірі 7000 грн. місяць. Заслухавши позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов»язком утримувати дитину є рівною мірою обов»язком, як матері, так і батька. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] являється батьком [PERSON], [INFO] який проживає з матірю [PERSON], 16.08.1967 р. н. Відповідач не надає добровільно матеріальну допомогу на утримання сина. Суд вважає безпідставними посилання відповідача на договір дарування квартири від 18.11.2012 року в рахунок сплати аліментів, так як в даному договорі не зазначено домовленості між сторонами , що квартира дарується в рахунок майбутніх аліментів. Як зазначила позивач, у них відбувся поділ майна подружжя. Позивач сплатила відповідачу 40000 доларів США за продаж квартири в м. Миколаїв, яка була отримана на склад сім»ї з трьох осіб., що підтверджується наданою до суду копією розписки. В м. Київ квартира також отримана на склад сім»ї три особи, що підтверджується копією наданого до суду ордеру №03833 серії Б від 13.02.2009 року, але була приватизована лише на відповідача [PERSON] Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні посилання відповідача на те, що квартиру в м. Києві позивач здає в оренду за 7000 гривень. Доказів цього відповідач суду не надав, позивач же в судовому засіданні заперечувала та пояснила, що квартира нею з сином використовується особисто коли вони приїздять до м. Київ. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03.02.2016 року. Також суд вважає, стягнути з [PERSON] судовий збір на користь держави в сумі 551,20 грн. Щодо вимог позивачки в частині стягнення з відповідача понесених витрати за надання юридичної допомоги, то дані вимоги позивачки не підлягають до задоволення. В судовому засіданні інтереси позивача представляла [PERSON] за дорученням, а не за адвокатським ордером. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial