Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання поруки припиненою. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 13 лютого 2009 року між [PERSON] (далі - Позичальник) та Кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» (далі - Відповідач) укладено кредитний договір №В-50/0014/09/86/20 за умовами якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 27 553 грн. 36 коп. та зобов'язався погашати кредит відповідно до Графіка платежів. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань по договору 13 лютого 2009 року між сторонами був укладений Договір поруки №В-50/0014/09/86/20. Зазначила, що Позичальник порушив взяті на себе зобов'язання,щодо повернення кредиту в результаті чого рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 16.04.2015 року з позичальника та його поручителів стягнуто суму несплачених вчасно процентів, пені, витрат на правову допомогу та третейський збір. Стверджувала, що Договір поруки має бути припинений на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не відомо. На підставі ст. 224 ЦПК, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі, визнавши причину неявки до суду відповідача не поважною. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 лютого 2009 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» укладено кредитний договір № В-50/0014/09/86/20 за умовами якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 27 553 грн. 36 коп. на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості (а.с.11-12). В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань по договору 13 лютого 2009 року між Кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» та [PERSON] (далі - Позивач, Поручитель) був укладений Договір поруки № В-50/0014/09/86/20, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед відповідачем за виконання зобов'язань по Кредитному договору№ В-50/0014/09/86/20 (а.с.13). Як вбачається з рішень (а.с.19-21,22-24) та письмових пояснень позивача, позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 14.10.2011р. з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто суму несплачених вчасно процентів, пені, витрат на правову допомогу та третейський збір у загальному розмірі 49 220 грн. 67 коп., а рішенням цього ж суду від 16.04.2015р. з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто суму несплачених вчасно процентів, пені, витрат на правову допомогу та третейський збір у загальному розмірі 237 720 грн. 61 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. П. 3.3 Кредитного договору за Графіком платежу строком виконання основного зобов'язання (останній платіж) являється «20 лютого 2014 року». Строком є певний період у часі зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиції була неодноразово викладена Верховним Судом України, зокрема, у Постанові від 07.11.2013 у справі за № 6-116цс13, у Постанові від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14, у Постанові від 18.06.2014 у справі № 6-61цс14, у Постанові від 17.09.2014 у справі № 6-95цс14. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 17 вересня 2014 року №6-53цс14 та №6-125цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для врахування). У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 29 січня 2014 року №6-155цс13 та від 24 вересня 2014 року №6-106цс14). Датою останнього платежу у Графіку платежу Кредитного договору є 20 лютого 2014 року, а матеріали справи не містять докази на підтвердження того, що банк звертався до поручителя [PERSON] з вимогами протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язань. За своєю правовою природою строк, визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим) і його закінчення є підставою для припинення поруки. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки, тому і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються (презумпція припинення поруки). У своїх правових висновках Верховний Суд України вказує, що звернення до суду з позовом про визнання поруки припиненою не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору (постанови від 05 грудня 2012 року №6-147цс12, від 18 жовтня 2013 року №6-107цс13). Таким чином, оскільки в Договорі поруки №В-50/0014/09/86/20 від 13 лютого 2009 року не встановлено строку закінчення поруки, а в Кредитному договорі №В-50/0014/09/86/20 від 13 лютого 2009 року встановлений строк виконання основного зобов'язання (останній платіж) - 20 лютого 2014 року, позивач, в свою чергу, протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, то відповідно до вищенаведеної норми закону, договір поруки є припиненим з 21 серпня 2014 року. Згідно зі ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми ст.ст.57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів які б спростовували вимоги позивача, то суд вважає, що договір поруки припинив свою дію з 21 серпня 2014р., а за таких обставин позовні вимоги позивача є обґрунтованими. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати в сумі 551,20 грн.(а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved