Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з названим позовом, мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який 21.08.2009 року було розірвано. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO], який проживає з позивачем, вона його утримує, піклуються про стан його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. 01.06.2012р. позивач зареєструвала шлюб з [PERSON]. Новостворена сім'я складається з 5 чоловік, а саме позивач, її чоловік та троє дітей, один з яких є її син [PERSON] від першого шлюбу. На даний час чоловік позивача тимчасово працює та тимчасово проживає в Іспанії, м. Малага і позивач разом з дітьми має намір поїхати до свого чоловіка в Іспанію на відпочинок на морі та лікування всією сім'єю, зміцнення імунітету та світогляду дітей. Для виїзду за кордон має офіційне запрошення, але батько дитини [PERSON] [PERSON] безпідставно не надає позивачу згоди на виїзд дитини за межі України. На думку позивача така подорож позитивно вплине на їхнього сина та матиме велике значення для його духовного і фізичного розвитку. Завдяки цій поїздці позивач матиме можливість оздоровити сина в морській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку. Оскільки м. Малага знаходиться на самому березі моря і є туристичним центром для туристів багатьох країн світу. Позивач вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька їхнього сина, шкодить інтересам дитини та не сприяє всебічному і гармонійному розвитку, тому звернулась до суду з даним позовом, яким просить суд прийняти рішення, яким дозволити виїзд за кордон неповнолітньому [PERSON] [INFO]., до досягнення ним шістнадцятирічного віку у супроводі матері [PERSON] [INFO], або інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди батька [PERSON] [INFO], а також надати дозвіл їй дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон сина [PERSON] за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просить суд позов задовольнити оскільки відповідач перешкоджає нормальному розвитку, участі у спортивних змаганнях та відпочинку дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, а тому, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи служби у справах дітей Білоцерківської міської ради вирішення справи поклалась на розсуд суду та просила суд прийняти рішення, яке не порушувало би законних прав та інтересів неповнолітньої дитини. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, оглянувши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі який розірвали 21.08.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.8). Від шлюбу у позивача з відповідачем є син - [PERSON],[INFO], що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с.9). Судом також встановлено, що дитина проживає разом із матір'ю, позивачем у справі [PERSON], яка займається її утриманням, вихованням, розвитком. Дитина займається спортом, потребує санаторно-курортного лікування, але не має можливості виїхати за межі України на змагання або оздоровлення без згоди батька, який добровільно не надає в установленому законом порядку дозволу на виїзд дитини за кордон, що унеможливлює належно оформити документи на тимчасовий виїзд дитини на межі України. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої 27.02.1991р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до абз.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України»від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини та те, що батько дитини своїми діями перешкоджає матері дитини забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, надати дозвіл дитині на тимчасовий виїзд за кордон до досягнення дитиною 16 років без згоди батька та надати дозвіл матері дитини оформити необхідні документи.

Outcome: approved