Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 19.12.2017 вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, однак подружнє життя не склалося, тому сторони вирішили шлюб розірвати. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивачка вказує, що протягом останнього часу вони з відповідачем проживають окремо, а питання щодо розірвання шлюбу вирішується Вінницьким районним судом Вінницької області. З часу припинення їхніх стосунків відповідач почав наголошувати на тому, що син після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з ним, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. За вказаних обставин позивач просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з нею. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Якушинецької сільської ради як орган опіки та піклування Якушинецької об`єднаної територіальної громади (а.с. 18). Позивач в підготовче засідання не з`явилася, попередньо надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність. Відповідач в підготовче засідання також не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає повністю, просить розглядати справу у його відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Якушинецької сільської ради в підготовче засідання також не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої просила розглянути справу у її відсутність. При вирішенні справи просила врахувати висновок щодо розв`язання спору від 29.07.2021. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 19.12.2017 сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстровано у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 3444 та позивачці змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 19.12.2017 (а.с. 5). В шлюбі у сторін по справі народився син[PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 02.08.2018 (а.с. 6). Відповідно до копій довідок за № 2, виданих КНП «Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня» Вінницької міської ради» 09.06.2021, [PERSON] на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінеті ВЦРКЛ не перебуває, за наркодопомогою та психіатричною допомогою не зверталася (а.с. 7). Згідно з копією довідки-характеристики від 09.06.2021 №1804/08-04, виданої Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області, [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем реєстрації до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась, скарг на неї не надходило, у вживанні спиртних напоїв не помічена, компрометуючими матеріалами сільська рада не володіє (а.с. 8). Згідно з довідкою, виданою Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області 08.06.2021, встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , знаходиться на утриманні матері та проживає разом з нею (а.с. 9, 10). З Висновку щодо розв`язання спору, наданого Службою у справах дітей Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області як органу опіки та піклування, від 29.07.2021 №147, встановлено, що враховуючи те, що дитина перебуває в дошкільному віці, вона потребує постійної емоційної близькості з матір`ю, тому Служба у справах дітей вважає, що місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , необхідно визначити разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 34). Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень ч.1 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Суд враховує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц. Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.03.2021 у справі № 288/39/20 зазначив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини (дітей) разом з одним із них. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування, представлений належною юридичною особою, а саме Службою у справах дітей Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, прийшов до висновку, що місце проживання малолітньої дитини [PERSON] необхідно визначити разом з матір`ю [PERSON] . На підставі ст. ст. 76 - 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення щодо визначення місця проживання дитини, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної, достатньої забезпеченості, емоційного, психологічного, вікового та медичного чинників, виходячи із першочергового забезпечення найкращих інтересів дитини суд вважає, що визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю забезпечить якнайкраще його інтереси. При цьому, суд вважає, що визначення місця проживання його з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини батька із сином, оскільки таке визначення місця проживання дитини не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. За таких обставин визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, що відповідає ч. 4 ст. 206 ЦПК України, в зв`язку з чимсуд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. (а.с. 1). Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved