Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду, вимоги мотивував тим, що в 2003 року між ним та [PERSON] була досягнута усна домовленість, згідно якої позивач надав відповідачці в борг гроші в сумі 850 доларів США під 20 % річних. В 2004 році позивач звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення боргу, але остання гроші повертати не бажала та уникала зустрічі з ним. Згодом, 20.03.2016 року відповідач сплатила частину відсотків, а саме: 20 доларів США. Посилаючись на вказане, позивач просить стягнути на його користь з [PERSON] суму боргу у розмірі 22 635 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав заяву, в якій вимоги підтримав в повному обсязі, прохав розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи неодноразово повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, у судове засідання не прибула, пояснень або заперечень на позов не надала, тому суд вважав за можливе розглянути справу в її відсутності, постановивши заочне рішення у справі. Дослідивши у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке: Згідно ст. 374 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв до 01.01.2004 року, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Статтею 165 вказаного Кодексу передбачалося, що якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання. Згідно ст.ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 1 ст. 1047 ЦК України встановлює, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно розписки датованої 27.04.2011 року ([PERSON]) [PERSON] підтверджує, що у 2003 році взяла в борг у [PERSON] 850 доларів США під 20 %. Вказана розписка підписана [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4) Згідно розписки від 20.03.2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] 20 доларів США на погашення відсотків, сума боргу залишається 850 доларів США. (а. с. 5) , що на день звернення з позовом становить 26 635 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судове засідання не зявилася і доказів на спростування позову суду не надала. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved