Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником автомобіля «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Вказує, що 25 листопада 2018 р. близько 14 год. 40 хв. на автодорозі Київ- Ковель 22 км [PERSON] , керуючи автомобілем «Chevrolet», д.н.з. [NUMBER] , не був уважним при виборі швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з моїм автомобілем «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку. Відповідно до постанови Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2018 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначає про те, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] , завдано механічних пошкоджень. Звертає увагу на те, що відповідно до Полісу №АМ/2292961 [PERSON] застраховано цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу у ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА». Вказує, що 26 листопада 2018 р. позивач звернулась до АСК «ОМЕГА» з повідомленням про настання страхового випадку. 10 січня 2019 р. звернулась в АСК «Омега» із заявою про виплату їй страхового відшкодування. Листом від 14.01.2019 №49 АСК «Омега» позивача повідомили про прийняття рішення щодо виплати їй страхового відшкодування по Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2292961 по ДТП у розмірі 99 000,00 грн. за пошкодження належного їй транспортного засобу. Своє рішення АСК «Омега» мотивувала тим, що вартість заподіяного матеріального збитку становить 340 044, 20 грн. Також у листі зазначено, що ринкова вартість автомобіля складає 340 044, 20 грн., вартість відновлювального ремонту складає 400 909,55 грн., що більше ринкової вартості, тому вартість матеріального збитку визначається як сума ринкової вартості. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілих, на одного потерпілого за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ/2292961 складає 100 000,00 грн., також Полісом №АМ/2292961 передбачено франшизу у розмірі 1000,00 грн. Оскільки розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, то розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У свою чергу, 19 березня 2019 р. позивач як Замовник та Фізична особа-підприємець [PERSON] як Виконавець уклали договір №19-03/19 на проведення робіт з незалежної експертної оцінки вартості матеріального збитку майна. Відповідно до пункту 1.1. даного Договору Виконавцю доручено проведення незалежної експертної оцінки ринкової вартості збитку та майнової шкоди, завданих їй як власнику автомобіля «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] . За надані послуги на підставі договору №19-03/19, позивач сплатила кошти у розмірі 2 500, 00 гривень, що підтверджується розрахунковою квитанцією № 888591 від 15.04.2019. Зазначає, що про проведення огляду її автомобіля Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , нею було повідомлено Відповідача шляхом направлення йому телеграми. Вказує про те, що матеріальний збиток, завданий [PERSON] внаслідок пошкодження автомобіля «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] , при ДТП, яка трапилося 25.11.2018 року складає 338 183,00 грн. Ринкова вартість пошкодженого автомобіля «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] , станом на момент після ДТП, яка трапилося 25.11.2018 року, складає 119 031,00 грн. Так, відповідно до звіту № 27/19 від 15.04.2019 вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 396 570,80 грн., ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження 338 183,00 грн. Таким чином, за даними звіту про оцінку, ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим, оскільки вартість його відновлення перевищує вартість автомобіля на момент пошкодження. Враховуючи положення ст. 30.2 ст. 30.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до відшкодування позивачу підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, яка складає 219 152,00 грн. (338 183,00 грн. (вартість автомобіля до ДТП) - 119 031,00 грн. вартість автомобіля після ДТП)). При цьому, враховуючи наявність у Відповідача Полісу №АМ/2292961, яким визначено страхову суму за шкоду, заподіяну майну потерпілих, на одного потерпілого 100 000,00 грн., франшизу 1000,00 грн.) та лист АСК «Омега» від 14.01.2019 №49, АСК «Омега» визнала за собою зобов`язання з виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 99 000,00 грн. Однак зазначає про те що сума страхового відшкодування не спроможна покрити завдану їй майнову шкоду у результаті страхового випадку. Враховуючи вище викладене, позивач стверджує, що має право на відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] у розмірі, який становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що складає 120 152 грн. 00 коп.: (219 152,00 гривень (майнова шкода) - 99 000,00 грн. (страхова виплата)). Також вказує, що у зв`язку з необхідністю проведення незалежної експертної оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного позивачу як власнику транспортного засобу, позивач була змушена укласти договір №19-03/19 для проведення робіт з незалежної експертної оцінки вартості матеріального збитку та понесла витрати у розмірі 2 500, 00 грн., які також підлягають стягненню з відповідача. Окремо зазначає, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач пережила стрес, наслідки якого виражаються в підвищеній дратівливості, емоційній напруженості, страху за своє життя та життя близьких, порушенні сну та позначаються до теперішнього часу. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути на її користь матеріальну шкоду у розмірі 122 652, 00 коп. (матеріальна шкода, що виходить за межі ліміту Полісу №АМ/2292961 та витрати на проведення незалежної експертної оцінки вартості матеріального збитку) та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., а всього 132 652,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлена. До суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримуює у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштової кореспонденції та оголошенням на сайті «Судова Влада України», а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2018 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля позивача та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Nissan Qashqai» д.н.з. [NUMBER] , завдано механічних пошкоджень. Відповідно до Полісу №АМ/2292961 [PERSON] застраховано цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу у ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА». Відповідно до звіту №27/19 від 15.04.2019 вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 396 570,80 грн., ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження 338 183,00 грн. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім того, вищезазначені зазначені обставини визнаються сторонами у справі, а відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За умовами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз`яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника. Таким чином, цивільно-правова відповідальність за вчинення ДТП виникає після визнання винним у вчиненні ДТП одного з учасників ДТП, а до того часу вона є недоведеною. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Таким чином, подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України ). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . За нормами ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням). Статтями 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку виплата здійснюється у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі та відшкодовується у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи; - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач надав суду достатньо доказів на підтвердження своїх вимог про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої ДТП і на думку суду дані докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми. А тому позов в цій частині підлягає повному задоволенню. Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується». Згідно п. 9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Враховуючи вищезазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди не підтверджені висновками медичних установ, в тому числі висновків соціально-психологічних досліджень, суд відмовляє позивачу у задоволені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. Щодо вимог про відшкодування судових витрат. Згідно матеріалів справи вбачається, що за проведення судової експертизи позивач сплатила експерту грошову суму у розмірі 2500 грн., що підтверджується копією розрахункової квитанції № 888591 від 15.04.2019. Таким чином, дана сума є судовими витратами позивача, а тому її слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial