Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про реальний розподіл домоволодіння, про визначення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності на нерухоме майно, як на самостійний об'єкт права власності посилаючись на те, що сторони є співвласниками нерухомого майна за адресою [ADDRESS], яке розташоване на земельній ділянці площею 585 м2. Між ними склались непорозуміння щодо користування колодязем, обслуговуванням позивачем своєї частини домоволодіння. Враховуючи висновок експертного будівельно-технічного дослідження просила задовольнити її позовні вимоги. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила виділити в натурі в окрему одиницю частину майна, що перебуває у спільній частковій власності, як окремий об'єкт нерухомого майна з одночасним припиненням права спільної часткової власності на нього , а саме в житловому будинку «А-1» : кухня 2-1площею 11,1 м2, кімната 2-2 площею 16,7 м2, сіни 2-3 площею 8,8 м2, сіни 2-4 площею 3,4 м2, котельня 2-5 площею 4,7 м2 та господарські споруди : літня кухня «Б» площею 20,6 м2, прибудова «б1» площею 4,5 м2, вбиральня «Г» площею 1,7 м2, ворота огорожі № 2, 1/3 частина колодязя № 5, що розташоване на земельній ділянці площею 273 м2 , визнати за нею право власності на виділене майно, визначити порядок користування земельною ділянки відповідно до експертного будівельно-технічного дослідження від 14.04.2014 року. Представник позивача позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідно до експертного дослідження є можливість виділу належного позивачу нерухомого майна в окрему одиницю та визначення порядку користування земельною ділянкою. Просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона заперечує проти виділу позивачу належної їй частини домоволодіння в окрему одиницю. Вона згодна на встановлення порядку користування земельною ділянкою, але не погоджується з варіантом , який наданий експертом. Заперечує щодо самозахвату земельної ділянки площею 10 м2 зі сторони її домоволодіння. Земельна ділянка,де розташований колодязь повинна залишитись у спільній власності сторін , оскільки відповідач є однією із співвласників колодязя, користується ним. Представник третьої особи - виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради покладається на розсуд суду щодо заявлених позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, експерта, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] є власником ? частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов, які знаходяться в [ADDRESS]. Відповідно до договору дарування від 04 серпня 2004 року відповідач є власником ? частини житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходяться за вищевказаною адресою. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 03 квітня 2013 року [PERSON] після розірвання шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. При виділі частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Порядок (процедура) здійснення розподілу спільного майна , виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 року за №774/14041 (далі в тексті рішення - Інструкція). Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Пунктом 3.10 Інструкції передбачено, що БТІ готує висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна (додаток 2) для укладення договору про виділ в натурі частки з об'єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об'єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. Суду не надано доказів, що з метою додержання встановленого законодавством порядку виділу частки до уповноважених органів, в тому числі до ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор», до повноважень якого згідно Інструкції віднесено підготовку проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, позивач взагалі зверталася. Таким чином, висновків ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна виготовлено не було та до матеріалів справи не додано. Висновок експертного будівельно-технічного дослідження не замінює висновку ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. За повідомленням ПП ПБТІ «Інвентаризатор» № 2169 від 19 березня 2014 року у матеріалах ПП ПБТВ «Інвентаризатор» є рішення виконкому Київської районної ради № 94 від 17 березня 1959 року про надання земельної ділянки площею 575 м2 для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Враховуючи дату набуття сторонами права власності на спірне домоволодіння, земельна ділянка була надана в користування попереднім власникам та відсутні докази про рішення уповноваженого органу щодо надання в користування сторонам даної земельної ділянки. Отже, позивач та відповідач, враховуючи вимоги ст. 377 ЦК України, ч.2 ст. 120 ЗК України набули право на користування вказаною земельною ділянкою, хоча в установленому законом порядку не оформили своє право на користування земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони фактично користуються земельною ділянкою площею 585 м2, до складу якої входить 10 м2 яка є самовільно зайнятою. У судовому засідання експерт Федорова І.О. пояснила, що при проведенні експертного дослідження нею використовувалась геодезична зйомка, де площа земельної ділянки за адресою [ADDRESS] складає 585 м2. Враховуючи місце розташування даної земельної ділянки є логічним,що самозахват розташований зі сторони відповідача в бік вулиці Редутна, ці 10 м2 нею не приймались до розрахунку при проведенні експертного дослідження. Інші варіанти встановлення сторонам порядку користування даною земельною ділянкою можливі, але при виділу позивачу нерухомого майна в одиницю цей варіант є одним. При вирішенні позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою, суд приймає до уваги , що чинним земельним законодавством не передбачено можливості визначення порядку користування самовільно зайнятою земельною ділянкою. Наявність площі самозахвату є перешкодою для визначення порядку користування земельною ділянкою. У судовому засіданні не встановлено, де саме має місце самовільно зайнята земельна ділянка, не надано рішення органу місцевого самоврядування про надання сторонам в користування такої ділянки . Таким чином, посилання представника позивача та позивача на те, що площа самозахвату знаходиться зі сторони відповідача суд до уваги не бере, оскільки вказані обставини не є доведеними. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Суд відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права подання на підставі ст.ст. 364,367 ЦК України позову про виділення в натурі частки у спільному майні, позивач в силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи надані позивачем докази на обґрунтування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed