Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи таким. 23 квітня 2013 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції, актовий запис № 645. 11 березня 2013 року у них народився син - [PERSON]. В позовній заяві позивачка вказує на те, що із самого початку подружнє життя із відповідачем не склалось, оскільки вони мають занадто різні характери та погляди на сімейне життя, ведення побуту, виховання сина, а також в силу темпераменту відповідача. Всі ці обставини загострили їх відносини та на початку 2014 року відповідач залишив сімю, не повідомивши місця свого проживання. З того часу вони не підтримують жодних стосунків, а вона і не бажає їх відновлювати. Вважає, що збереження шлюбу є недоцільним, буде суперечити її інтересам та інтересам сина, що мають істотне значення, а тому просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був оповіщений шляхом розміщення оголошення в друкованому засобі масової інформації. Згідно ч.9 ст.74 ЦПК України визначено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Ураховуючи те, що позивач скористалась наданими їй ч.2 ст.158 ЦПК України правами, а неявку відповідача суд визнає неповажною, а відтак не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку. Суд, вивчивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 23 квітня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, сторони зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 645 та видано свідоцтво про шлюб серія І-АМ № 129795 ( а. с. 6). 11 березня 2013 року у них народився син - [PERSON], на що вказує свідоцтво про народження серія І-АМ № 250355, видане відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 2 квітня 2013 року.(а.с. 7). Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим. Судом з'ясовано, що сторони спільно не проживають з початку 2014 року, відповідач залишив сім'ю, не повідомивши про місце свого проживання. З тих пір сторони між собою не спілкуються, спільного господарства не ведуть, між сторонами втрачено почуття любові, поваги та взаємопідтримки, тобто відсутні ознаки сімї, тому суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved