Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із зазначеною позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень просила визнати спільною сумісною власністю подружжя транспортний засіб Honda Civic, н/з [NUMBER], поділити між нею та відповідачем вказане майно, а також визнати кредитний договір та договір застави частково недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що в період шлюбу із відповідачем [PERSON] набуто на підставі договору купівлі продажу №202/07/2007 року транспортний засіб автомобіль Honda Civic, 2007 року випуску, н/з [NUMBER]. Титульним власником даного автомобілю згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС №127482 виданого РП РЕВ-2 МВ ДАІ Дніпропетровської області є [PERSON] Без згоди дружини, відповідач уклав із ЗАТ «Альфа Банк» кредитний договір №490050164 та передав рухоме майно в заставу банку. В кінці листопада 2016 року позивачу стало відомо, що на автомобіль накладено обтяження у вигляді застави рухомого майна. Також зазначає, що на даний автомобіль накладено обтяження у виді арешту рухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка видана Індустріальним відділом державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Крім того зазначає, що поліцейськими СРПП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області було затримано спірний автомобіль на підставі внесення відомостей про даний автомобіль у розшук та затримання майна боржника. В судове засідання позивач не зявилась її представник до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи за його відсутності, де позовні вимоги підтримав та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, через канцелярію суду надавав заперечення. Представник відповідача ПАТ «Альфа Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення за згодою представника позивача. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, суд ухвалює рішення без проведення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, розглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22 червня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим відділом реєстрації актів громадського стану Індустріального районного управління юстиції м.Дніпропетровська від 22 червня 2002 року. Від даного шлюбу мають трьох дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи, 20 липня 2007 року між [PERSON] та ТОВ «Дніпромотор» укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля Honda Civic, червоного кольору, 2007 року випуску, номер шасі/кузова SHHFK28807U051945, н/з [NUMBER]. Право власності на вказаний вище транспортний засіб зареєстровано за відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АЕС №127482, яке видане РП РЕВ-2 МВ ДАІ Дніпропетровської області. 22 жовтня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «Альфа Банк» укладено кредитний договір № 490050164. 26.11.2016 року з «Витягу з Державного реєстру рухомого майна» позивачу стало відомо що на автомобіль, який придбаний за спільні кошти в час коли вони перебували у шлюбі, накладено обтяження застава рухомого майна, від 23.10.2007 року за № 5887862 на підставі договору застави № 490050164-з від 22.10.2007 року, з терміном дії обтяження до 23.10.2012 року. В подальшому банком багаторазово було змінено підстави обтяження та термін дії обтяження. За останніми змінами від 25.05.2015 року підставою для обтяження є кредитний договір № 490050164 від 25.06.2010 року і договір застави SME0008900/3 від 25.06.2010 року, та термін дії обтяження збільшився до 25.05.2020 року. Також на даний автомобіль накладено обтяження у виді арешту рухомого майна від 24.02.2016 року за № 15714463 на підставі постанови «про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 23.02.2016 року ВП 50232644 видану Індустріальним ВДВС Дніпропетровського МУЮ. 14.11.2016 року поліцейськими СРПП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області було затримано спірний автомобіль на підставі внесення відомостей про даний автомобіль у розшук та затримання майна боржника, Індустріальним ВДВС Дніпропетровського МУЮ. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», грошові вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба) тощо самостійного заробітку, доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України обєктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За таких умов та на підставі встановлених обставин, позовні вимоги щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між відповідачем та ЗАТ «Альфа Банк» було укладено кредитний договір, яким було передано автомобіль HONDA, CIVIC, 2007 року випуску, держ. номер [NUMBER]. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про заставу» майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. Згідно до ст. 14 ЗУ «Про заставу» недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, одна з яких передбачена частиною 3 цієї статті та полягає у тому, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. За останніми змінами від 25.05.2015 року в «Державному реєстрі рухомого майна» підставою для обтяження є договір застави SME0008900/3 від 25.06.2010 року. Даний договір застави було укладено до кредитного договору № SME0008900 від 21.02.2008 року, та відповідно до довідки про стан кредиторської заборгованості у сегменті малого та середнього бізнесу від 02.12.2016 року виданої ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором № SME0008900 від 21.02.2008 року відсутня, кредитний договір закрито. Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. Відповідно до норми ч.2 ст. 593 ЦК України, яка є імперативною: «у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані». Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема - визнання права. З огляду на вищевказані норми Закону, а також враховуючи, що судом не було встановлено будь-яких домовленостей між подружжям, щодо укладення кредитного договору, суд вважає за можливе визнати недійсним кредитний договір та на підставі цього задовольнити вимоги щодо скасування обтяження, та звільнення з-під арешту транспортного засобу. Судові витрати необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved