Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 25.02.2020 року між нею та відповідачем було укладено договір довічного утримання, згідно якого вона відчужила квартиру [ADDRESS] . Договір було нотаріально посвідчено, зареєстровано в реєстрі правочинів за №9223. Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобов`язався забезпечити її доглядом, харчуванням, придбанням ліків та оплатою медичних послуг і процедур у випадку хвороби. Свої зобов`язання відповідач не виконував, з березня 2021 року жодного разу не перевідував, доглядом не забезпечував. За станом здоров`я вона самостійно не в силі себе забезпечити. Просила договір довічного утримання розірвати. Позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали. Позивач пояснила, що відповідач є її онуком, після смерті її чоловіка вмовив її підписати договір довічного утримання. Допомоги не надає, а навпаки погіршив умови її проживання, оскільки в квартирі провів демонтаж старого ремонту, однак новий не зробив. Через вік та стан здоров`я вона майже безпорадна. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення двох судових засідань, в судові засідання не прибув, відзиву, своїх пояснень та заперечень не подав. Клопотання представника відповідача про чергове відкладення судового засідання суд залишив без задоволення, з врахуванням повторної неявки сторони в судове засідання, особисте неприбуття безпосередньо відповідача, його необов`язкову участь, оскільки сторони відповідно до положень ст.128 ч.2 ЦПК України лише повідомлялись про судові засідання і прибуття в них та надання своїх пояснень є правом сторони. За таких обставин, судове засідання проведено у відсутність належним чином повідомленої сторони відповідача, яка правом викласти свої доводи письмово не скористалась. Свідок [PERSON] свідчила про те, що позивач - її бабуся, а відповідач двоюрідний брат. Дізналась від бабусі, що брат має доглядати за нею, що через три дні після смерті дідуся він привів нотаріуса і бабуся підписала договір. Через три місяці потому бабуся почала скаржитись, що їй не допомагають, не прибирають, ліки не купують. Бабуся зі струсом мозку попала в лікарню, тоді відповідач почав підготовку до ремонту, зняв підлогу, викинув старі меблі, речі, але потім все покинув та з квартири виїхав, з березня 2021 року не з`являвся. Вона періодично відвідує бабусю, ходить до магазину вона або бабусина приятелька, оскільки за станом здоров`я бабуся не може цього робити сама. Вислухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо виконання умов договору довічного утримання, який регулюється положеннями глави 57 ЦК України. 25.02.2020 року сторонами було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчуком С.С. (реєстр №836) договір довічного утримання (далі: Договір), відповідно до якого позивач передала, а відповідач отримав у власність належну їй 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Пунктом 8 Договору було передбачено види довічного забезпечення позивача, згідно якого набувач зобов`язаний надавати відчужувачу забезпечення у виді забезпечення житлом шляхом збереження права довічного проживання у відчужуваній квартирі, забезпечення догляду (харчування, придбання одягу, забезпечення особистої гігієни), надання матеріальної допомоги для придбання ліків та оплати медичних послуг і процедур у випадку хвороби та перебування у стаціонарі, організація поховання відчужувача у разі її смерті. Пунктом 13 Договору передбачено право відчужувача вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків незалежно від його вини. Договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку. Як на підставу розірвання Договору позивач посилається на невиконання відповідачем його умов. Згідно\~ст.744 ЦК України\~за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до\~ст.755 ЦК України\~договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Крім того, згідно \~ст.614,ч.1 ЦК України\~ особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність свої вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614,ч.2 ЦК України). Отже, з урахуванням підстав позову, саме відповідач зобов`язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання, що ним не здійснено, жодного доказу надання позивачеві \~\~матеріального забезпечення відповідачем не подано. Статтею 756 ЦК України передбачено правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду), а саме: у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Відповідач на підставі Договору набув право власності на відчужене позивачем майно у виді 1/3 частки квартири [ADDRESS] Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом розірвання Договору та визнання за позивачем права власності на майно, відчужене відповідно до розірваного Договору. На підставі викладеного,

Outcome: approved