Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить надати дозвіл на оформлення проїзного документу для виїзду за межі України дитині [PERSON] без згоди батька та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитині, яка не досягла 16-річного віку без згоди та супроводу батька. Свої вимоги обгрунтовує тим, що раніше перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний 02.08.2007 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Вказує, що під час шкільних канікул вона неодноразово мала намір виїхати з дитиною на відпочинок за кордон. Крім того, донька майже п»ять років займається тхеквондо в спортивному клубі і приймає участь у турнірах, має значні досягнення та має можливість приймати участь у змаганнях, які проходять за кордоном. Згідно вимог Закону позивач зверталась до відповідача про надання дозволу оформити документи на тимчасовий виїзд за кордон дитини та надання згоди про виїзд неповнолітньої доньки [PERSON] за кордон. Однак, відповідач безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон при цьому не наводить жодних вагомих на це аргументів. Через відмову батька у наданні дозволу на тимчасовий виїзд за кордон, дитина позбавлена можливості брати участь у змаганнях та відпочивати за межами України. Тому, з метою створення сприятливих умов, для повноцінного життя та належного виховання неповнолітньої [PERSON], для всебічного та гармонійного її розвитку, позивач просить суд дозволити їй оформити проїзні документи для тимчасового виїзду за межі України її доньки [PERSON] та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитині без згоди та супроводу батька. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові, просить їх задовольнити в повному обсязі. Вказала, що батьки мають рівні права та обов»язки щодо дитини. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і має можливість забезпечити відпочинок малолітньої дитини за кордоном, що позитивно вплине на її світогляд. Відповідач безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд доньки за кордон. Позивач вважає, що така його позиція шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Крім того, відповідач не надає ніякої фінансової допомоги своїй дочці та протягом тривалого часу не сплачує аліменти. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що він бажає, щоб його донька подорожувала за кордон тільки в його супроводі, оскільки він турбується про її безпеку. Вважає, що рішення позивачки про тимчасовий виїзд дитини за кордон для змагань здійснюється всупереч інтересам дочки. Представник служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, приходить до наступного висновку. Сторони раніше перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 02 серпня 2007 року відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER],(а.с.15). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.02.2006 року, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], а [PERSON] є її матір'ю. Неповнолітня дитина проживає разом позивачкою, що підтвердили сторони. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] займається тхеквондо в спортивному клубі, приймає участь у турнірах і має можливість брати участь у змаганнях, які проходять за кордоном. Разом з тим, позивач має намір оздоровити дитину на відпочинку за кордоном. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ст.150 ч.2 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статті 141, 157 Сімейного кодексу України визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно зі ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із матеріалів справи та пояснень в судовому засіданні сторін можливо зробити висновок, що відповідач необґрунтовано обмежує права позивачки на виховання дитини та обмежує її можливості як матері дитини, надавати дитині найкраще в житті. Бажання позивача отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, відсутні обставини, які обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон, відповідно надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитині для виїзду за кордон без згоди другого з батьків відповідає інтересам дитини та вимогам законодавства. Відповідач не надав суду будь-яких доказів, які свідчили б про те, що тимчасовий виїзд доньки за кордон перешкоджає нормальному розвитку дитини або якимось чином негативно впливає на дитину. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини [PERSON] за межі України для тимчасового перебування, відповідачем жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову у наданні дозволу, не наведено, він принципово не дає дозвіл на виїзд дитини за кордон, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд [PERSON], [INFO], уродженки м. Києва за кордон. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved