Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернулась до Полтавського районного суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на гуртожиток «Соцпостач», розташованого в с. Супрунівка Полтавського району Полтавської області, що належав Полтавській універсальній філії «Соцпостач». У судове засідання позивача не з`явилися, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав просив його задовольнити. Від відповідача та третіх осіб до суду надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представників не заперечуючи проти позову Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, зокрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи із змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно із ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна\~ сторона\~ зобов`язана\~ довести ті обставини,\~ на які вона посилається як на підставу своїх\~ вимог\~ або заперечень,\~ крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та постійно проживає у гуртожитку філії «Соцпостач», що розташоване на станції Супрунівка в с. Супрунівка Полтавського району Полтавської області Із змісту позову вбачається, що будівля гуртожитку раніше належала філії «Соцпостач», яка ліквідована за рішенням загальних зборів від 14.03.2002 року. При злитті балансів з ВАТ «Полтаваголовпостач», на баланс останньої гуртожиток не прийнятий. Згідно довідки виконавчого комітету Супрунівської сільської ради(а.с.29) гуртожиток філії «Соцпостач» на території Супрунівської сільської ради не числиться, так як розмішений за межами території Супрунівської сільської ради. Згідно довідки Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради с. Супруівка не входить до Київського району м. Полтава. Відомостей про гуртожиток універсальної філії «Соцпостач» ВАТ «Полтаваголовпостач» та його правовий статус в Київському райвиконкомі немає (а.с.32). Згідно довідки Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради гуртожиток «Соцпостач», який знаходиться в с. Супрунівка Полтавського району до комунальної власності міста не передавався (а.с.26). За таких підстав, можливо зробити висновок про те, що гуртожиток «Соцпостач», розташованого в с. Супрунівка Полтавського району Полтавської області, що належав Полтавській універсальній філії «Соцпостач» на даний час є безхазяйними. На даний час позивач вирішила зареєструвати належним чином право власності на житло у якому проживає, однак позбавлена такої можливості у позасудовому порядку. Суд вважає, що позивач починаючи з 04 лютого 1997 року добросовісно, відкрито безперервно користується, нерухомим майном, що розташована на станції Супрунівка в с. Супрунівка Полтавського району Полтавської області, на яке просить визнати право власності. Також судом встановлено, що позивачем укладено договори про надання комунальних послуг по гуртожитку «Соцпостач», який знаходиться в с. Супрунівка Полтавського району, за цими договорами проводяться оплати даних послуг, а також той факт, що позивачем проведеного капітальний ремонт даної будівлі. Згідно висновку експерта № 1544 судової будівельно-технічної експертизи від 31.10.2019р. (а.с.81-97): - по першому питанню: будівля гуртожитку філії «Соцпостач», що знаходиться за адресою: с. Супрунівка Полтавського району Полтавської області, по планувальному, конструктивному рішенню та в частині санітарно-гігієнічніх та протипожежних вимог до даного виду будівель відповідає державним будівельним нормам. Технічний стан будівлі-задовільний, тобто елементи будівлі придатна для експлуатації; - по другому питанню: з урахуванням наявного технічного стану конструктивних елементів, існуючого об`ємно-планувального рішення будівлі гуртожитку філії «Соцпостач» та наявної земельної ділянки , що знаходиться за адресою: 38714 [ADDRESS] мається технічна можливість використовувати її в подальшому, як індивідуальний житловий будинок. Згідно п.п. 9,11,13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно роз`яснень, що містяться у п.6 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 28 січня 2013 року за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Тому в даному випадку можна вважати володіння нерухомим майном, на яке позивач просить визнати право власності є добросовісним. Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вказані у позові обставини можуть бути прийняті судом в якості належних доказів доведеності підстав для набуття права власності. Таким чином, судом вважає, що позивачем доведено обставини, необхідні для набуття права власності, які перелічені положеннями\~ст.344 ЦК України. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги всі докази подані сторонами, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved