Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Софі-Ко», [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням та виселення особи вказуючи, що він є власником приміщень торгівельної секції третього підземного поверху № 71 , загальною площею 174,1 кв.м., торгівельної секції третього підземного поверху № 311, загальною площею 250 кв.м. та частини приміщень спільного користування першого, другого та третього підземних поверхів площею 305,49 кв.м. торгівельного центру «Хрещатик», в будинку 19 по вул..О.Дашкевича, у м. Черкаси. Відповідно до умов договору про відшкодування збитків, укладеного ним з Черкаською міською радою 27.04.2016 року, він сплачує плату за земельну ділянку під вищевказаним об»єктом нерухомого майна. На підставі договору оренди від 07.05.2013 року, укладеного між ним та ТОВ «Софі-Ко», частина належних йому приміщень були передані на строк до 07.04.2016 року в оренду. Цільове використання приміщень: надання в суборенду та ведення господарської діяльності орендаря. Після закінчення строку дії договору, 08.04.016 року договір оренди був укладений на тих же умовах до 08.03.2019 року. 21.12.2015 року приміщення торгівельного центру орендарем були передані в суборенду фізичній особі підприємцю [PERSON] Всього в користуванні знаходились приміщення площею 216,2 кв.м., на яких відповідач розмістив дитячий розважальний центр. Додатковою угодою № 2 від 21.10.2016 року до договору оренди об»єкта нерухомості від 08.04.2016 року, ним та орендарем внесені зміни, згідно яких з 03 січня 2017 року зазначені нежитлові приміщення не являються об»єктом оренди. ТОВ «Софі-Ко» вимагало повернути за актом приймання-передачі приміщення площею 216,2 кв.м. у відповідача. Повідомлення було направлено 24.10.2016 року, але повернулось за закінченням терміну зберігання. На даний час відповідач продовжує користуватись нежитловим приміщенням. Незважаючи на неодноразові звернення позивача та третьої особи, відповідач приміщення не звільняє. Просить зобов»язати відповідача звільнити приміщення та виселити відповідача з приміщень. В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив зобов»язати відповідача усунути перешкоди в користуванні приміщенням торгівельної секції та звільнити приміщення протягом 10 днів з моменту набрання рішення законної сили. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та третьої особи ТОВ «Софі-Ко», за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання на неодноразові виклики не з»явилась, належним чином повідомлялась про час та слухання справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоч належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді відповідно до ст.. 224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником приміщень торгівельної секції третього підземного поверху № 71 , загальною площею 174,1 кв.м., торгівельної секції третього підземного поверху № 311, загальною площею 250 кв.м. та частини приміщень спільного користування першого, другого та третього підземних поверхів площею 305,49 кв.м. торгівельного центру «Хрещатик», в будинку 19 по вул..О.Дашкевича, у м. Черкаси, що підтверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно САЕ 310162 від 29.09.2012 року, САЕ 308974 від 26.10.2012 року, САЕ № 452252 від 29.11.2012 року та САЕ №452251 від 10.08.2012 року. На підставі договору оренди від 07.05.2013 року, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та ТОВ «Софі-Ко», частина належних йому приміщень були передані на строк до 07.04.2016 року в оренду. Цільове використання приміщень: надання в суборенду та ведення господарської діяльності орендаря. Після закінчення строку дії договору, 08.04.016 року договір оренди був укладений на тих же умовах до 08.03.2019 року. 21.12.2015 року приміщення торгівельного центру орендарем були передані в суборенду фізичній особі підприємцю [PERSON] Всього в користуванні знаходились приміщення площею 216,2 кв.м., на яких відповідач розмістив дитячий розважальний центр з щомісячною сплатою коштів за користування майном визначеному в розмірі визначеному договором. З огляду на те, що відповідачем належним чином не виконувались умови договору оренди та не сплачувалась орендна плата, позивач 21.07.2016 року цінним листом направив претензію з розрахунком суми заборгованості. Додатковою угодою № 2 від 21.10.2016 року до договору оренди об»єкта нерухомості від 08.04.2016 року, позивачем та орендарем внесені зміни, згідно яких з 03 січня 2017 року зазначені нежитлові приміщення не являються об»єктом оренди. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.09.2017 року, за позовом ТОВ «Софі-Ко» до фізичної особи підприємця [PERSON] про стягнення боргу за договором оренди встановлено, що строк договору оренди об»єкта нерухомості від 07.05.2013 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Софі-Ко» становить 35 місяців та закінчився 07.04.2016 року, а тому строк дії договору оренди між ТОВ «Софі-Ко» та фізичною-особою підприємцем [PERSON] є припиненим. Відповідно до ст.. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму, наймач зобов»язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона одержала, з урахуванням нормального зносу, а бо у стані, яким було обумовлено в договорі. Згідно зі ст.. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У разі порушення своїх прав власник згідно ст.. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном. При цьому, положення ст..391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Постільки рішенням Рівненського апеляційного господарського суду було встановлено, що договір є припиненим, тому до спірних правовідносин підлягає застосування положення ст..391 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині зобов»язання відповідача усунути перешкоди в користуванні приміщенням шляхом звільнення приміщення підлягають до задоволення. Щодо вимог позивача в частині звільнення приміщення протягом 10 днів з моменту набрання рішення законної сили, дані вимоги позивача не підлягають до задоволення. Суд зауважує, що відповідно до ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З огляду на вказану норму, захисту може підлягати виключно порушене право позивача. Натомість, право на звільнення в 10 денний термін приміщення, з моменту набрання рішення законної сили. є умовно порушеним, тобто таким, яке, на суб»єктивний погляд позивача, може зазнати посягань з боку відповідача внаслідок невиконання рішення суду, що на даний час є передчасними вимогами , а отже такими, що не підлягають задоволенню. Суд вважає стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати в сумі 640 гривень, відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: approved