Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача, [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четверто частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона, перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 17 липня 2007 року було розірвано. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Бориславського міського суду Львівської області від 17 липня 2007 року з [PERSON] в примусовому порядку стягувалися аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Отже, рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 17 липня 2007 визначено єдину частку від заробітку (доходу) [PERSON] на утримання дітей, яка стягувалася до досягнення повноліття старшим сином. На даний час [PERSON] , є повнолітнім. Син, [PERSON] - неповнолітній, проживає разом з нею. Аліменти, що визначенні рішенням Бориславського міського суду від 17 липня 2007 року, стягуються за вирахуванням тієї частки, що припадала на старшого сина, [PERSON] , тобто в розмірі 1/6 (1/3:2) частини заробітку (доходу) [PERSON] . Позивач, [PERSON] особа з інвалідністю III групи довічно. Джерелом доходу у неї є пенсія по інвалідності, розмір якої становить 2000 грн. щомісячно. Через важкий матеріальний стан їй одній складно нести витрати на харчування, навчання, одяг та духовний розвиток сина. А грошових коштів (аліментів), які отримує на [PERSON] , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), недостатньо. Відповідач добровільно відмовляється змінити розмір аліментів на утримання сина. В судовому засіданні позивач [PERSON] у судовому засіданні не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності,позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задоволити. Не заперечила прти винесення судом заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву. Крім того, відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутністі. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи письмову заяву представника позивача розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи - заочно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, що позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 17 липня 2007 року було розірвано. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Бориславського міського суду Львівської області від 17 липня 2007 року з [PERSON] в примусовому порядку стягувалися аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. На даний час [PERSON] , є повнолітнім. Син, [PERSON] - неповнолітній та проживає разом з позивачем. Аліменти, що визначенні рішенням Бориславського міського суду від 17 липня 2007 року, стягуються за вирахуванням тієї частки, що припадала на старшого сина, [PERSON] , тобто в розмірі 1/6 (1/3:2) частини заробітку (доходу) [PERSON] . Проте, як встановлено в судовому засіданні, на даний час аліменти, які визначені до сплати за рішенням суду є недостатніми для нормального забезпечення утримання дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист. 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину. Виконавчий лист, виданий Бориславським міським судом Львівської області по справі № 2-466/2007р про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття підлягає відкликанню. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Крім цього, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного, ст.ст.141, 180-185, 192 СК України та

Outcome: approved