Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] батьком вказано [PERSON] , а матір`ю [PERSON] [INFO] батько [PERSON] помер. А мати [PERSON] фактично після народження майже з трьох місяців залишила дитину своїй матері і починаючи з цього часу відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини. Відповідачка не бажає виховувати та утримувати свою доньку та передала її на виховання бабі - [PERSON] про що свідчить нотаріально посвідчена заява від 07.02.2019 року. А тому просить позбавити її батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дочки. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила позбавити [PERSON] батьківських праві відносно її неповнолітньої дочки та стягнути аліменти на утримання дочки. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву в якій просить слухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Представник служби у справах дітей Кагарлицької РДА в судове засідання не з`явився, надіслав заяву в якій просить слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з слідуючих підстав. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] від 18.07.2007 року батьком вказаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 14.09.2016 року батько [PERSON] , [PERSON] помер [INFO] . Фактично після народження майже з трьох місяців малолітня [PERSON] залишилася проживати з бабою [PERSON] Починаючи з цього часу та по даний час [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини, зокрема з 2008 року мати не проживає з дочкою, яка залишилася з бабою. На даний час [PERSON] проживає у м.Миронівка Київської області та не займається вихованням своєї дитини, у зв`язку із зайнятістю та не проживанням у с .Антонівка . Відповідачка не приїздить провідати свою дочку, не займається її вихованням та належним виконання своїх батьківських обов`язків. Вихованням дитини фактично займається бабуся, яка утримує дитину матеріально, піклується про її розвиток, освіту, здоров`я та взагалі повністю дбає про її життя. Про небажання [PERSON] свідчить її нотаріально посвідчена заява від 07.02.2019 року, в якій вона відмовилася від виховання та утримання своєї дочки [PERSON] , [INFO] , та передає її на виховання бабі - [PERSON] , тобто позивачці, яка буде утримувати та виховувати дочку до досягнення повноліття. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. А тому суд вважає, що відповідачка ухиляються від виховання дитини, свідомо нехтують своїми обов`язками, що підтверджується відсутністю серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. Дане стверджується копіями свідоцтва про смерть, свідоцтва про народження, заяви, характеристики, довідки зі школи, довідки сільської ради, висновку Кагарлицької РДА, свідоцтва про право на спадщину, витягу з державного реєстру. Відповідно висновку Кагарлицької РДА як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 25.02.2019 року № 01-28-463, Кагарлицька РДА вважає за доцільне [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Таким чином, діючи виключно в інтересах дітей, а також те, що відповідачка ухиляється від обов`язку щодо виховання своєї неповнолітньої дитини, чим завдають їй сильних моральних переживань та страждань, завдає шкоди її психологічному здоров`ю, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє з 27 вересня 1991 року, «... держави учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини...». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачка має задовільний стан здоров`я, аліментними зобов`язаннями не обтяжена, а тому суд вважає, що вона спроможна сплачувати аліменти на користь неповнолітньої дочки в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дня подачі заяви і до її повноліття. Враховуючи викладене,

Outcome: approved