Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 06.02.2014 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № 1/31/317/20-01-14/0042. Відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 12355,02 грн. зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 15% річних. А також щомісячною платою у розмірі 0,75 % від первісної суми кредиту. Датою остаточного повернення кредиту є дата припинення нарахування комісій 05.02.2017 року. При укладенні вищезазначеного договору позивач був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, щодо істотних умов договору та відсоткової ставки і при його укладені мав можливість погодитись лише на ті умови, які були запропоновані йому банком. Відповідачем не дотримано істотних умов договору, а саме: щодо надання позичальникові повної, всебічної, обєктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Вищезазначені дії відповідача суперечать вимогам діючого законодавства України та завдають моральної та матеріальної шкоди. Просить суд визнати недійсним кредитний договір № 1/31/317/20-01-14/0042 від 06.02.2014 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, представником позивача подано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 06 лютого 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Акціонерно-комерційний Банк «Капітал» укладено кредитний договір 1/31/317/20-01-14/0042. Згідно договору банк надав позивачці кредит в сумі 12355,02 гривень зі сплатою 15% річних. За обслуговування рахунку позичальник щомісяця сплачує банку комісію у розмірі 0,75% від первісної суми кредиту. Строк надання споживчого кредиту за даним договором з 06.02.104 рок по 05.02.2017 року. Відповідно до ст. 202 К України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін. Частиною 1 ст. 215 ЦК України\~встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього кодексу. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України\~та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1- 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.\~ Статтею 203 ЦК України\~встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. За вимогами ч. 2 ст. 11 Закону України\~«Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, заключаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Позивачка стверджує, що під час укладання договору про надання споживчого кредиту їй не було надано повної та достовірної інформації про всі умови договору, додаткові витрати, пов'язані з виконанням договору, та про сукупну вартість договору. Позивачка посилається на те, що ненаданням вказаної інформації позивачка була введена в оману щодо дійсних умов кредитного договору. Як вбачається з договору про надання споживчого кредиту від 06.02.2014 року, позивачці було надано інформацію щодо всіх умов договору. Так, в договорі послідовно та докладно викладено всі права та обов'язки сторін, правила нарахування процентів і комісій, наслідки за порушення умов договору. Відповідно до п. 3 ст. 3\~та ст.\~ 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Як видно з матеріалів справи, укладений договір про надання споживчого кредиту був добровільно підписаний, а відтак, позивачка погодилася зі всіма вказаними істотними умовами, про що свідчить її підпис на кожному аркуші договору. Згідно договору, сторони досягнули згоди щодо всіх істотних умов, позивачці було повідомлено про всю необхідну для даного кредитного договору інформацію, як того вимагає ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка діяла добровільно, повністю усвідомлюючи наслідків своїх дій, про що свідчать її підписи на договорі. З наявної в договорі кредитування інформації не вбачається нечіткості, двозначності, незрозумілості та інших ознак використання нечесної підприємницької діяльності. Враховуючи наведене, суд вважає, що зміст оспорюванного кредитного договору в повному обсязі відповідає вимогам, встановленим в законодавстві, при укладенні договору банком дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а отже, немає підстав для визнання договору недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed