Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач звернулась до Миколаївського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що шлюб між нею та відповідачем зареєстровано 19.06.2009, під час шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . Зазначила, що останнім часом між нею та чоловіком постійно виникають розбіжності і сварки, які створюють відчуття взаємного ворожого ставлення, внаслідок чого кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства і це перешкоджає подальшому розвитку нормальних сімейних відносин. Вважає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя, яке передбачено вимогами ст. 111 СК України не змінить стан відносини між ними, оскільки спроби примирення вчиненні в минулому не принесли жодних результатів Ухвалою суду від 02.04.2021 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 06.05.2021. 26.04.2021 від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить надати йому з дружиною термін на примирення, вважає, що дана заява написана дружиною під впливом емоцій та злості. У судовому засіданні 06.05.2021 позивач позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити, проти терміну на примирення категорично заперечила та зазначила про те, що проживання окремо від відповідача з березня 2021 року позитивно впливає на психічний стан їхніх дітей. Позивач не вважає за можливе примирення з відповідачем та відновлення сімейних стосунків. Вона повністю впевнена в своєму бажанні шлюб розірвати. Просила не надавати їм з відповідачем термін на примирення, оскільки рішення про розірвання шлюбу є виваженим, спроби примирення вчинені в минулому не принесли жодних результатів , наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечив, клопотання про примирення підтримав та зазначив, що вважає можливим примирення з позивачем для вжиття заходів для збереження сім`ї, а тому просив суд надати максимальний термін на примирення . Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19.06.2009 у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1082. Встановлено, що за час перебування у шлюбних відносинах у сторін народились діти: син [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі - СК України). Так, згідно з положеннями частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Приписом частин 3 та 4 статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, суд застосував норми статей 104, 110 та 113 СК України, які визначають підстави припинення шлюбу, право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу та право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в пункті 10 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Позивач [PERSON] зазначила, що шлюб із відповідачем [PERSON] існує формально, примирення між ними неможливе, а відтак збереження шлюбу, із врахування усіх вказаних обставин, суперечить її інтересам. Стосовно заяви відповідача про надання строку для примирення подружжя, суд зазначає наступне. Згідно з ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як на час звернення з даним позовом до суду, так і на час розгляду справи судом позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримувала в повному обсязі та просила задовольнити. В судовому засіданні позивач наполягала на розірванні шлюбу. Позиція позивача залишається постійною та однозначною, її дії свідчать про відсутність бажання миритися з відповідачем, зберегти сім`ю, відновити подружні стосунки. Оскільки позивач не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись в тому числі і на ту обставину, що з того часу як вона з дітьми почали жити окремо від відповідача діти стали спокійнішими, будь-яких обставин, які б надавали можливість вважати, що примирення між сторонами є можливим, відповідач суду не повідомив, а тому суд вважає, що примирення є неможливим. Надання подружжю терміну на примирення всупереч бажанню позивача суперечитиме закону та моральним засадам суспільства, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, а тому розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявника. На підставі викладеного з урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя, відсутні підстави для надання терміну для примирення, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім`ї, а матимуть виключно формальний характер. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачкою судового збору у сумі 908 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved