Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення про визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у квартирі на даний час зареєстровані позивач - [PERSON] , її батько - [PERSON] , її дочка - [PERSON] , її син - [PERSON] , її син - [PERSON] , та її брат [PERSON] (відповідач по справі). Однак відповідач з 2002 року у вказаній квартирі не проживає, оскільки одружився і живе у своєї дружини. З часу залишення квартири і по даний час жодного разу в такій не з`являлась, не оплачує комунальні послуги. Тому просить позов задоволити. У підтвердження вимог покликається на довідку з місця проживання, правовстановлюючі документи на квартиру та інші документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав із аналогічних викладених у позовній заяві підстав. Просить такий задоволити. Відповідач в судове засіданні не з`явився, належним чином, через засоби масової інформації повідомлений про дату судового розгляду. Повідомлення про виклик до суду висвітлене на офіційному веб-порталі Судової влади України «Личаківський районний суд м. Львова» в мережі Інтернет - http://court.gov.ua. Враховуючи належне повідомлення відповідача, а також зібрання достатніх доказів по справі для прийняття рішення, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечив. Представник третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради - Михальська-Гибрик І.М., у судове засідання не з`явилась, заявою до суду просить розглядати справу у її відсутності, проти задоволення позову заперечила, оскільки це може порушити право відповідача на приватизацію частки квартири. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності. Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач - [PERSON] , її батько - [PERSON] , її дочка - [PERSON] , її син - [PERSON] , її син - [PERSON] , та її брат [PERSON] (відповідач по справі). (а.с. 5) Дана квартира не приватизована, державна. Судом встановлено, що відповідач з 2002 року у вказаній квартирі не проживає, що підтверджується актами ЛКП «Дім від 01.08.2018р., 01.09.2018р. (а.с. 6-7). Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Позивач звернувшись до суду позовом просить визнати відповідача втратившим право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] з підстав ст.405 ЦК України, оскільки на її думку відповідач тривалий час не користується квартирою, на її вимогу добровільно відмовляється знятися з реєстрації, чим на її переконання порушує її майнові права. Згідно ордера №555 від 24.06.1980 року, такий виданий гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 4). Таким чином вбачається, що відповідач не тільки зареєстрований у даній квартирі, а в тому числі і на нього видавався ордер, що дає право на зайняття вказаної житлової площі. Приватизація квартири - це право кожного громадянина України безкоштовно придбати у приватну власність житло, в якому він зареєстрований, в обсязі встановленому законодавством, а саме - один раз за життя. Приватизація регулюється ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та передбачає передачу у приватну власність громадян державного чи кооперативного житла, яке перебуває у віданні органів місцевого самоврядування або державних підприємств чи установ та використовується громадянами на умовах найму. Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. Пунктом 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян передбачено, що передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника. А відтак даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд не вправі виходити лише із положень житлового законодавства, а повинен керуватися іншими нормами цивільного законодавства, що регулюють правовідносини, що виникають в процесі здійснення права власності. Тому враховуючи наведені вище мотиви, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed