Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП, в якому просила стягнути з відповідача 16 895,23 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 2 500 грн. витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, та судові витрати на її користь, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 14.09.2016 року з вини водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], сталася ДТП на перехресті вул. Драгоманова та просп. Григоренка у м. Києві, де він перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, а саме автомобіля [NUMBER]. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 07.10.2016 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні даного правопорушення та накладено штраф у дохід держави. Своїми протиправними діями відповідач наніс позивачу матеріальний збиток у сумі 30 609 грн., однак, страхова компанія, в якій був застрахований автомобіль відповідача, сплатила [PERSON] 13 713,77 грн. страхового відшкодування, а тому з відповідача позивач просить стягнути різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка становить 16 895,23 грн. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, однак від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він вказав, що заявлені вимоги підтримує повністю та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.46). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином (а.с.41), надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.45). Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER], чорного кольору, 2011 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ 243621 (а.с.17). Частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 07.10.2016 року (а.с.10), яка набрала законної сили 17.10.2016 року, 14.09.2016 року з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], на перехресті вул. Драгоманова та просп. Григоренка в м. Києві сталася ДТП, де він перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в результаті чого був технічно пошкоджений автомобіль [NUMBER]. Даною постановою [PERSON] було визнано винним та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок скоєної ДТП автомобіль [NUMBER], був технічно пошкоджений, та відповідно до акту виконаних робіт №Ко-К-000000000003334 від 25.11.2016 року, складеного ФОП [PERSON], вартість його відновлювального ремонту складає 30 609 грн. (а.с.13), які позивач сплатила на користь виконавця робіт (а.с.14). Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника транспортного засобу «Хюндай», д.н.з. [NUMBER], була застрахована у ПрАТ «СК «Альфа Страхування» відповідно до полісу АЕ №3596786, який діяв на 14.09.2016 року та за яким ліміт страхової виплати по майну становить 50 000 грн., по життю та здоров`ю - 100 000 грн., франшиза - 0 грн. (а.с.38). Як вказує у позовній заяві представник позивача, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» сплатило на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 13 713,77 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки винність відповідача [PERSON] в нанесені матеріальної шкоди позивачу [PERSON] знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні і не викликає сумніву, а саме неправомірні дії відповідача призвели до зіткнення автомобілів, при цьому страхова компанія, в якій було застраховано цивільну відповідальність [PERSON], сплатила позивачу страхове відшкодування, тому позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди необхідно задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача 16 895,23 грн. матеріальної шкоди, що є різницею між розміром фактично завданої шкоди та страховою виплатою. Згідно ст.88 ЦПК України оскільки позов задоволено, суд вважає необхідним з відповідача [PERSON] на користь позивача стягнути 551,20 грн. судового збору, сплаченого останньою при зверненні до суду. Як встановлено ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки представником позивача не надавалося правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні, окремих процесуальних діях поза судовим засіданням, відомості про ознайомлення представником з матеріалами справи відсутні, тому у задоволенні вимоги позивача про стягнення зі [PERSON] понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 2 500 грн. необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 1194 ЦК України та

Outcome: partial