Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником даного будинку. Відповідач по справі [PERSON] зареєстрований в її будинку, але, починаючи з 2002 року за місцем реєстрації не проживає. Вона не зверталась до відповідача з проханням, щоб той добровільно знявся з реєстрації з належного їй будинку, оскільки останнє відоме їй місце проживання відповідача - це Якутія Російської Федерації, фактична адреса їй невідома. Позивач просить суд винести рішення та визнати [PERSON] , [INFO] , особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, розташованим адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судовезасідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не з`явився, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд прийшов до висновку про можливість заочного розгляду справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Позивачка є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.01.2005 року № 6350554 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.01.2005 року серія [NUMBER] . Відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] , є моїм сином. Відповідач фактично зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але, починаючи з 2002 року за місцем реєстрації не проживає. Позивачка не зверталась до відповідача з проханням, щоб він добровільно виписався з належного їй будинку, оскільки останнє відоме їй місце проживання відповідача - Російська Федерація, Якутія, адреса фактичного проживання позивачці невідома. За таких обставин позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Враховуючи зазначене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Від сплати судового збору позивач звільнена відповідно до п.10 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому судовий збір слід стягнути з відповідача так як позов задовольняється. На підставі викладеного,

Outcome: approved