Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання квартири спільною сумісною власністю. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що з 15.11.2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Перебуваючи в шлюбі вони проживали в квартирі батьків позивача в [ADDRESS]. Відповідач подав позов до суду про розірвання шлюбу. В період перебування в шлюбі, 21.03.2018 року за спільні кошти сторони придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS], позивач звернулась з позовом до суду та просить визнати право спільної сумісної власності подружжя, [PERSON] та [PERSON] на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Ухвалою судді від 21.11.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 22.12.2018 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON]. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених в позові. Відповідач заперечив проти задоволення позову, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з лютого 2018 року з позивачем було припинено сумісне проживання, спільного господарства вони не вели, а спірна квартира придбана на позичені ним кошти, про що свідчить розписка, а отже придбана квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, тому позивач просить відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, повно та всебічно вивчивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до\~ст. 69 СК України\~дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. З матеріалів справи вбачається, що з 15.11.2003 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було придбано квартиру [ADDRESS]. Право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем. Однак, у силу вимог\~ст. 60 СК України\~спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була придбана під час перебування сторін у шлюбі. Оформлення квартири та державна реєстрація права власності на неї за одним із подружжя не позбавляє її статусу як об'єкту спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Оскільки позивач є співвласником спірної квартири, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, він має право на визнання за ним права власності на 1/2 частину цієї квартири. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] наполягав на тому, що спірна квартира є його особистою власністю з огляду на те, що вона придбана за позичені ним кошти, однак такі посилання відповідача не заслуговують на увагу, оскільки, це не підтверджено належними та допустимими доказами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved