Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувшись до суду з вищевказаним позовом, вимоги якого неодноразово уточнювались у процесі розгляду справи і в якому позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх трудових зобов'язань, просить стягнути з відповідача: 21928 грн. - у відшкодування матеріальної шкоди, 5217 грн. 44 коп. - у відшкодування ПДФО і військового збору та 1378 грн. - судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачу для виконання своїх безпосередніх трудових обов'язків був наданий мобільний телефон (смартфон) та корпоративну сім карту з мобільним номером телефону: +380675506262, які відповідач у період своєї відпустки використовував у власних цілях і користувався послугами зв'язку за рахунок позивача. У судовому засіданні два представники позивача позов підтримали і просили про його задоволення. Представник відповідача позов не визнав посилаючись на те, що відповідач не повідомлявся і не попереджався належним чином позивачем про неможливість використання послуг службового мобільного зв'язку у власних цілях. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва зміну імені від 23.01.2015 року, попереднє прізвище відповідача було: Мороз. У період з 18.07.2011 року по 16.03.2016 року, відповідач перебував з позивачем у трудових відносинах, що підтверджується наявними в матеріалах справи, копіями наказів про прийняття і звільнення з роботи, копією особової справи відповідача та довідкою позивача від 10.11.2016 року і що ніким по справі не спростовувалось. У період з 08.02.2016 року по 04.03.2016 року відповідачу надавались відпустки, що підтверджується наявними в матеріалах справи, копіями відповідних наказів про відпустки і що ніким по справі не спростовувалось. У період перебування відповідача в відпустках, останній використовував службовий мобільний зв'язок для власних потреб, користуючись послугами роумінгу. Відповідачем здійснено оплату послуг мобільного зв'язку, наданих відповідачу в період перебування останнього у відпустках і використання службового мобільного зв'язку у власних цілях. Також позивачем здійснено оплату обов'язкових платежів від суми оплати послуг мобільного зв'язку, використаного відповідачем у період відпусток. Всього разом позивачем здійснено оплату: 21928 грн. - за надані послуги мобільного зв'язку та: 5217 грн. 44 коп. - обов'язкових платежів, що підтверджується наявними в матеріалах справи, відповідними платіжними документами, які ніким по справі не спростовані. Відповідно до п. 1, наявної в матеріалах справи, угоди зі співробітником про нерозголошення конфіденційної інформації, підписаної відповідачем із позивачем 25.06.2012 року, відповідач зобов'язався не використовувати телефон та іншу техніку, надану компанією для ведення справ компанії з будь-якою метою, крім ведення справ компанії. Тому, доводи представника відповідача про те, що відповідач не повідомлявся і не попереджався належним чином позивачем про неможливість використання послуг мобільного зв'язку у власних цілях, є безпідставними та спростовуються, підписаною відповідачем, вищезазначеною угодою зі співробітником про нерозголошення конфіденційної інформації. Згідно зі ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Згідно зі ст. 136 КЗпП України, Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. З урахуванням вищевикладеного, відповідач має відшкодувати позивачу, понесені останнім витрати по оплаті послуг службового мобільного зв'язку, використаного відповідачем у власних цілях та витрати по оплаті обов'язкових платежів. Згідно зі ст. 137 КЗпП України, Суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Будь-яких конкретних правових доказів про повне або часткове спростування позовних вимог, а також доказів, які б давали суду правові підстави для застосування вимог ст. 137 КЗпП України, відповідач зі своїм представником суду не надали і судом таких доказів не здобуто. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Оскільки позов задовольняється, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню відшкодування, понесених позивачем витрат по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог і за ставкою судового збору, яка діяла для юридичних осіб на час подання позову.

Outcome: approved