Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернула Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами за адресою: Львівська область, Бродівський район, с. Лучківці, вул. Центральна, 128. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав, просить суд позов задоволити, справу слухати у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Бродівського району Львівської області в судове засідання не зявився, проте, судом отримано заяву голови сільської ради № 822 від 22.11.2017 року, в якій просить слухання справи проводити у відсутності їх представника, позов [PERSON] про визнання права власності визнають в повному обсязі, наслідки визнання позову відомі та зрозумілі. Суд розглянув справу без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, взявши до уваги пояснення позивача, зазначені в позовній заяві, визнання позову відповідачем, зясувавши обставини у справі, перевіривши їх доказами, вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства, ст. 47 Конституції України, ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Судом встановлено, що позивач [PERSON] понад десять років (з 2006 року) проживає та доглядає за житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, а також присадибною земельною ділянкою, які розташовані в с. Лучківці вул. Центральна,128 Бродівського району, що стверджується відповідним актом [PERSON] сільської ради Бродівського району (а.с. 8). Встановлено, що будинковолодіння по вул. Центральній, 128 с. Лучківці Бродівського району належало колгоспному двору, головою якого була [PERSON], що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 12.04.1989 року (а.с.5). [PERSON] померла 17.03.1998 року у с. Лучківці Бродівського району Львівської області, що підтверджується довідкою Бродівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 13.10.2017 року №421-02.1-01-09 (а.с.6). На день смерті [PERSON] була зареєстрована одна в цьому будинку, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради від 12.10.2017 року № 2081 (а.с.7). Також з пояснень, наведених позивачем у позовній заяві, вбачається, що у житловий будинок № 128 по вул. Центральній с. Лучківці Бродівського району [PERSON] прийшов проживати у 2006 році з дружиною [PERSON], з якою уклав шлюб 26.04.2007 році, що підтверджено відповідним штампом у його паспорті. Його колишня дружина була донькою померлої [PERSON], але з матірю на час її смерті не проживала та спадщини матері не приймала. Невдовзі вони припинили спільне проживання з [PERSON] і 07 липня 2008 року вони розірвали шлюб із нею, що підтверджено відповідним штампом у його паспорті, і вона поїхала проживати у м Львів. [PERSON] залишився проживати у цьому будинковолодінні, проживає відкрито та безперервно, доглядає це його, проводить у ньому ремонт, сплачує за отриману електроенергію, що підтверджується відповідними квитанціями та утримує його включно із присадибною земельною ділянкою, на якій відкрито займається бджолярством. Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно. Враховуючи ту обставину, що позивач заволодів спірним нерухомим майном добросовісно, продовжує ним безперервно володіти понад 10 років, а також враховуючи, що право власності на таке нерухоме майно ні за ким не зареєстроване, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved