Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач, звернувшись до Шосткинського міськрайонного суду з зазначеним позовом, згодом уточненим, свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду від 27.05.2010 року на її користь було стягнуто з [PERSON] кошти в сумі 39 627 грн та судові витрати - державне мито в сумі 403,51 грн та 121,20 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення. За її заявою Відділом ДВС Шосткинського МРУЮ 28.09.2010 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення. За час знаходження виконавчого листа на примусовому виконанні [PERSON] частково виплатила основний борг шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивачки, відкритий в Ощадному банку України. Всього відповідач виплатила 38 237,46 грн основного боргу, недоплата становить 1 389,54 грн. Оскільки відповідач затягнула з виконанням рішення суду на пять років - за цей час гривня суттєво знецінилась, тому позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь 3 % річних за період з 26.08.2010 року по 21.04.2016 року, що становить - 6 593 грн 24 к. та 31 422 грн 88 к. інфляційних втрат від знецінення коштів за вказаний період. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, також зазначила, що обґрунтування вимог відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 30.03.2016 року у справі 6-2168цс15. Відповідач та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Так, [PERSON] показала, що після матері їй у спадок залишився будинок в смт. Вороніж і вони з [PERSON] досягнули домовленості, що остання придбає вказаний будинок за 16 000 доларів США, на підтвердження чого надала їй 5000 доларів США авансу, а [PERSON] дозволила позивачці заселитись в будинок, що остання і зробила. Однак, після того, як вона оформила свої права на спадок і, як наслідок, могла укласти договір купівлі-продажу вказаного будинку, позивач відмовилась сплатити їй обумовлену ціну за будинок. В звязку з цим вона була змушена звернутись до суду про примусове виселення [PERSON] та її матері з належного їй будинку, а [PERSON] звернулась з зустрічним позовом про стягнення з неї авансу в сумі 5000 доларів США, хоча і прожила в будинку без законних на це підстав і безкоштовно 2 роки. Рішенням суду вимоги як її, так і [PERSON] М було задоволено. Вона не змогла відразу виконати рішення суду, оскільки єдиним джерелом засобів до існування є її пенсія, крім того, у неї на утриманні ще й донька-інвалід. Представник відповідачки також пояснив, що оскільки рішенням суду було стягнуто кошти в сумі 5000 доларів США, то вимога про стягнення інфляційних втрат є безпідставною. А вказана представником позивача постанова ВСУ в даному випадку не стосується вимог про стягнення інфляційних втрат. Щодо стягнення трьох відсотків річних, то вони також заперечують проти задоволення цієї вимоги, однак правового обґрунтування навести не можуть. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку: Згідно з частиною 3 статі 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2010 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] було задоволено як первісний, так і зустрічний позов: зобовязано [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у здійсненні права власності на будинок № 6 по провулку Глухівському смт. Вороніж Шосткинського району та виселено останніх із вказаного будинку. Також судом ухвалено: «Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 5 000 доларів США, що по курсу на день винесення рішення судом згідно довідки становить 39 627, 00 грн та судові витрати в 403,51 грн державного мита та 121-20 грн витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи.» (а.с. 10-11) Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 18.08.2010 року вказане рішення було залишено без змін. (а.с. 12-14) 23.09.2010 року Шосткинським міськрайонним судом було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів в сумі 5000 доларів США, що по курсу на день винесення рішення становить 39 627 грн, судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього стягнути 40 151, 71 грн. (а.с. 13) Згідно матеріалів справи та дослідженого в судовому засіданні виконавчого провадження № 920/12, номер за ЄДРВП 21615534, вбачається, що вказаний виконавчий лист перебував на примусовому виконанні з 28.09.2010 року по 13.04.2016 року. Постановою від 13.04.2016 року виконавче провадження закінчено в звязку з утриманням з пенсії боржника боргу в сумі 3 069,75 грн та добровільною сплатою боржником 37 081,96 грн, також знято арешт, накладений на майно боржника. Випискою від 05.10.2016 року підтверджується надходження на рахунок позивача в АТ Ощадбанк коштів, які утримувались з пенсії відповідачки щомісячно, починаючи з 2014 року, а також надходження 37 081,96 грн, сплачених [PERSON] добровільно. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання є рішення суду. Зазначене відображено і в постанові ВСУ від 30.03.2016 року у справі № 6-2168цс15, на яку посилається представник позивача по справі. Однак у вказаній постанові відсутні жодні посилання на порядок нарахування інфляційних втрат, якщо зобовязання визначено в іноземній валюті. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом грошового зобовязання , індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Вказана правова позиція викладена ВСУ в постанові від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15. Оскільки рішенням суду до стягнення була визначена сума в доларах США, то вимога про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягає. Таким чином, до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають три проценти річних за період з 26.08.2010 року по 21.04.2016 року в межах заявленої до стягнення суми - 6 593 грн 24 к. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (17,33%) 95 грн 52 к.

Outcome: partial