Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що шлюб з відповідачем розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.10.2015 року. Під час шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , яка на даний час є малолітньою. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.10.2015 року з відповідача присуджено стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів, які відповідач сплачує на даний час, є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На сьогоднішній день на утримання дитини потрібно 3000 грн., а 1500 грн. є половиною суми, яку повинен сплачувати відповідач, оскільки він є працездатним та може сплачувати аліменти в такому розмірі. Відповідач не цікавиться життям дитини, не дарує їй подарунків, не відвідує її вдома та в навчальному закладі, дитина його не знає, своїм батьком називає вітчима, який її любить, бере активну участь у її вихованні, тому відповідача слід позбавити батьківських прав щодо дочки [PERSON] . 29 травня 2018 року відповідач подав відзив, згідно якого позов не визнає просить в задоволенні позову відмовити, оскільки він є безпідставним та необґрунтованим. Після припинення між сторонами шлюбних відносин позивач фактично позбавила його спілкування з дочкою, щоб не наносити дитині психологічної травми та стресу заборонила спілкуватись з дочкою також бабусі, дідусю та сестрі, сказала що будь яких речей, подарунків для дочки від відповідача та його родини приймати не буде. Про стан здоров`я дитини, її інтереси відповідач дізнається від своєї сестри, з якою позивачка дозволила спілкування. На день народження дитина отримує подарунки та аліменти у більшому розмірі ніж визначено рішенням суду. Відповідач не ухиляється від своїх батьківських обов`язків, а позивачка зробила все щоб дитина забула свого рідного батька. Сплачувати більшу суму аліментів відповідач не може через фінансовий стан та стан здоров`я. На даний час відповідач перебуває на обліку в районному центрі зайнятості населення, проживає разом з батьками та фактично перебуває на їх утриманні. Стан здоров`я погіршився, що підтверджується МРТ дослідженням, він не в змозі влаштуватись на високооплачувану роботу. 11 липня 2018 року позивач надала відповідь на відзив в якому зазначила, що відповідач у відзиві повідомив неправдиві дані та хоче ввести суд в оману. Спілкуватись з дочкою позивач йому не забороняє, відповідач не надав жодних доказів того, що він перебував в межах Івано-Франківської області та хотів побачитись, поспілкуватись з дочкою. Відстань не може бути причиною того, що батько не відвідує дочку. Сестра відповідача хоче спілкуватись зі своєю племінницею, надіслала передачу для неї вагою 18 кг. Відповідачу не встановлено жодної групи інвалідності, а також він є повністю працездатною особою, а тому він може сплачувати аліменти у збільшеному розмірі. 31 липня 2018 року відповідач надіслав заперечення на відповідь на відзив в яких вказав, що позов та відповідь на відзив, які надала позивачка є необґрунтованими, просив в задоволенні позову відмовити. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 13 березня 2019 року надала суду висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Справа перебувала в провадженні судді Островського Л.Є. до 01.10.2018 року. З 01.10.2018 року до 11.04.2019 року справа перебувала в провадженні судді Польської М.В. 12 квітня 2019 року справу передано судді Бабій О.М. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримали з мотивів наведених у позовній заяві та у відповіді на відзив, просила позов задоволити. Відповідач в судові засідання не з`являвся, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти вимог позову заперечив з мотивів наведених у відзиві та у запереченнях у відповіді на відзив. Представник третьої особи в судовому засіданні щодо вирішення питання про збільшення розміру аліментів поклалась на розсуд суду, у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав просила відмовити, оскільки органом опіки та піклування надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Заслухавши пояснення позивачки та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.9). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.10.2015 року (а.с.13-14). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.10.2015 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.11-12). 14.05.2016 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.15). [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад з 09.11.2015 року. Згідно довідки ДНЗ № 4 «Калинова сопілка» дитиною опікується мама [PERSON] , батько [PERSON] жодного разу в дошкільному закладі не був, не брав участі у вихованні дочки. [PERSON] вважає своїм батьком вітчима (а.с.17). Згідно виписки із медичної карти дитина є здоровою (а.с.18). Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З урахуванням вказаних положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Правове значення при вирішенні даного спору має встановлення наявності або відсутності факту саме зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів (в даному випадку рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.10.2015 року). Позивач стверджує, що витрати на утримання дитини зросли, суд вважає такі твердження позивачки частково обґрунтованими, оскільки у зв`язку із тим, що дитина росте, вона потребує більших матеріальних витрат. Але, також суд бере до уваги і те, що відповідач не працевлаштований, офіційних доходів немає, а тому вимога позивачки про стягнення з нього аліментів у розмірі 1500 грн. щомісячно є необґрунтованою. Суд вважає також необґрунтованими посилання відповідача на те, що на він не може знайти високооплачувану роботу, оскільки він є працездатним та працювати може. Згідно медичної документації він є фактично здоровим, інвалідність йому не встановлена, частково придатним для військової служби у воєнний час. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, та збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.10.2015 року до 1 200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому стягнення аліментів в збільшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. Щодо вимоги позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказує, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач бажає брати участь у вихованні дочки, але через негативні стосунки з позивачкою та проживання в іншій місцевості цього робити не може в повній мірі. Сестра відповідача спілкується з племінницею, передає їй подарунки, цікавиться її життям, що підтверджується копіями поштових накладних та поясненнями позивачки. Згідно висновку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.03.2019 року орган опіки та піклування вважає, що не доцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.90-94). Таким чином, враховуючи, що вини відповідача у невиконанні своїх батьківських обов`язків щодо дитини судом не встановлено, суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за вимогою про позбавлення батьківських прав. У задоволенні вимоги позивачки про позбавлення батьківських прав судом відмовлено, тому підстав для стягнення судового збору з відповідача на користь позивача немає. Доказів того, що позивачкою понесено витрати на правничу допомогу суду не надані, як і не надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про збільшення розміру аліментів, тому судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за вимогою про збільшення розміру аліментів слід стягнути з відповідача на користь держави у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік», ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 164-165, 180-183, 192 СК України,

Outcome: partial