Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування вимог якого вказала, що 21 травня 1999 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу № 172, відповідно до якого вона придбала житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Договір підписаний і зареєстрований в Лозівському філіалі Харківської товарної біржі та зареєстрований у Лозівському бюро технічної інвентаризації 25 травня 1999 року. На теперішній час у позивача виникла необхідність розпорядитися своїм майном, але відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення зазначеного договору, тому просить визнати його дійсним. У заяві до суду позивач просила розглянути справу у її відсутність, на задоволенні позову наполягала, судові витрати у справі з відповідача не стягувати. Від відповідача надійшла заява, в якій вона позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особи Реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області в заяві до суду просила розглянути справу без її участі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 21 травня 1999 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу № 172, відповідно до якого позивач придбала житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Договір підписаний і зареєстрований у Лозівському філіалі Харківської товарної біржі та зареєстрований у Лозівському бюро технічної інвентаризації (а.с.8-9). При укладанні в договорі вказано, що даний договір нотаріальному посвідченню не підлягає. Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі-продажу була потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б однієї зі сторін договору є громадянин. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 10.11.2014 року за № 17084898 відмовлено у державній реєстрації права власності на нерухоме майно - житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу й виконали умови договору. Одночасно, судом приймаються до уваги й положення ЦК України у редакції 2003 року, що діє на момент ухвалення рішення по справі, а саме ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним та ст. 321 ЦК України, згідно до якої право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При таких обставинах суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу спірного житлового будинку підлягає визнати дійсним. За заявою позивача суд вважає можливим не стягувати з відповідача понесені ним при зверненні до суду судові витрати.

Outcome: approved