Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач звернувся\~із вказаним\~позовом до\~суду,\~посилаючись в\~його обґрунтування\~на те,\~що 17\~лютого 2021\~року приватний\~нотаріус Григорян\~Діана Гагіківна видала виконавчий напис № 1021 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за договором кредиту від 27 серпня 2020 року, укладеним із ТОВ «Мілоан», в загальній сумі 19890 грн. Вважаючи такий виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, зазначав, що постановою від 20 березня 2015 року Окружний адміністративний суд міста Києва по справі № 826/20084/14 визнав недійсними положення п. 1, 2 Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року, в частині норм, що передбачали стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин без нотаріального посвідчення таких договорів. Також 22 лютого 2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі №826/20084/14 повторно визнано незаконною в цій частині постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року. Постановою від 20 червня 2018 року Велика Палата Верховного суду відмовила у задоволенні заяви про перегляд такого рішення. Позивач зазначав, що відповідач не міг дотриматися вимог щодо надання приватному нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору про надання кредиту, оскільки від самого початку кредитний договір від 27 серпня 2020 року був укладений без нотаріального посвідчення. Таким чином через порушення процедури видачі просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1021 від 17 лютого 2021 року приватного нотаріуса Григорян Д. Г., стягнувши з відповідача на користь позивача понесені ним витрати з оплати судового збору у сумі 1362 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. Не погоджуючись із заявленими вимогами представник відповідача подав суду відзив, де вказував, що через невиконання [PERSON] умов кредитного договору № 2911791 від 27 серпня 2020 року утворилась заборгованість, право вимоги за яким ТОВ «Мілоан» було передано 18 листопада 2020 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором № 53-МЛ. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направляло на адресу відповідача повідомлення про необхідність погашення заборгованості. Отже, вважав відсутніми підстави для задоволення позову [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений відповідно до закону з дотриманням передбаченої процедури на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача. Також вважав, що розмір заявлених адвокатом витрат значно завищений, тому при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу звертав увагу на те, що вони мають відповідати критеріям співмірності та розумності, а затрачений час на підготовку позовної заяви та консультацій позивача є невиправдним до складності справи. Тому вважав, що заявлена вартість витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн. є необґрунтованою, тому просив суд відмовити у задоволенні позову та у стягненні судових витрат на користь позивача. Ані позивач, [PERSON] , ані його представник, адвокат Калінін С. К., у судове засідання не з`явились, надавши заяву суду з проханням вирішити спір за відсутності позивача, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Представники відповідача, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», у судове засідання не з`явились повторно, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином. Третя особа, приватний нотаріус Григорян Д. Г., у судове засідання також не з`явилась повторно, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи належним чином, не надавши заяв з проханням вирішити спір у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що 17 лютого 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна видала на підставі п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, виконавчий напис, реєстр № 1021, за яким з [PERSON] , [INFO] , за кредитним договором № 2911791 від 27 серпня 2020 року, укладеним з ТОВ «Мілоан», правонаступником якого за договором від 18 листопада 2020 року № 53-МЛ є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернуто стягнення на заборгованість за період з 18 листопада 2020 року по 28 грудня 2020 року на суму 18960 грн., а також 930 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача в загальному розмірі 19890 грн. Суд також встановив, що на підставі заяви представника стягувача приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області, Григорчук П. В., було 15 березня 2021 року постановою відкрито виконавче провадження № 64819571 про примусове виконання виконавчого напису нотаріусу Григорян Д. Г. від 17 лютого 2021 року, реєстр № 1021. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Суд зазначає, що відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції до 26 листопада 2014 року),\~документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Натомість, постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 були внесені зміни. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України\~від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесених змін, зокрема, розділ 2, за яким внесено до такого «Переліку документів» «кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису за якими додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» При цьому ухвалою від 1 листопада 2017 року Вищого адміністративного суду України постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином суд встановив, що для видачі виконавчого напису нотаріусу відповідно до «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, які для одержання виконавчого напису повинні подаватися нотаріусу в оригіналі разом із документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14. Натомість, суд встановив, що договір кредитування № 2911791 від 27 серпня 2020 року,\~укладений позивачем\~із ТОВ\~«Мілоан» на\~суму 4000\~грн.\~на строк\~до 11\~вересня 2020\~року,\~не був\~нотаріально посвідчений,\~внаслідок чого\~у порушення\~ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~пп.\~3.2,\~3.5\~п.\~3\~Глави 16\~розділу ІІ\~«Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України», п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», приватним нотаріусом Григорян Діаною Гагіківною було видано\~17\~лютого 2021\~року спірний\~виконавчий напис,\~реєстр № 1021. На підставі переліченого суд відхиляє посилання у відзиві представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на законність спірного виконавчого напису приватного нотаріусу Григорян Діани Гагіківни, виданого 17 лютого 2021 року, реєстр № 1021, враховуючи, що наразі є чинною правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14. Також суд зазначає, що на підставі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Тобто сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Таким чином суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур, оскільки суд повинен установити чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник безспірну заборгованість перед стягувачем. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15 а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року по справі № 916/3006/17. Суд зазначає, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем, тому не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином суд робить висновок, враховуючи положення ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: 1) з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення; 2) а також з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на наведене, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц. Таким чином, встановивши в судовому засіданні факт порушення приватним нотаріусом Григорян Д. Г. процедури вчинення виконавчого напису від 17 лютого 2021 року, реєстр № 1021, за яким з [PERSON] за кредитним договором № 2911791 від 27 серпня 2020 року, укладеним з ТОВ «Мілоан», на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернуто стягнення на заборгованість у загальній сумі 19890 грн., то вказане є самостійною та достатньою підставою для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже, на підставі викладеного суд не приймає до уваги та відкидає доводи представника відповідача, наведені у відзиві на позов [PERSON] , про необхідність відмовити у задоволенні заявлених вимог позивачу. Згідно із переліченим вмотивуванням заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Григорян Діаною Гагіківною від 17\~лютого 2021 року, реєстр № 1021. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Таким чином суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Суд встановив, що позивачем було сплачено судовий збір при звернені до суду із позовом у розмірі 908 грн., а також сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн., що загалом складає 1362 грн. Також понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. підтверджується договором № б/н/21 від 18 березня 2021 року про надання правничої допомоги адвокатським бюро «Калінін і Партнери», додатком до такої угоди № 1 від 18 березня 2021 року, яким узгоджено оплату гонорару в сумі 5000 грн., розрахунком мінімальних ставок адвокатського гонорару від 17 липня 2018 року адвокатським бюро «Калінін і Партнери», квитанцією про оплату послуг позивачем від 21 березня 2021 року, актом виконаних робіт від 9 квітня 2021 року за договором № б/н/21 від 18 березня 2021 року, де наведено розрахунок розміру винагороди. Суд на підставі переліченого обґрунтування, розглядаючи заперечення представника відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу позивача, врахував обсяг обґрунтування позовної заяви, складеної адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем, та дійшов висновку, що відповідно до розрахунку мінімальних ставок адвокатського гонорару від 17 липня 2018 року адвокатського бюро «Калінін і Партнери» розмір винагороди за позовну заяву за актом виконаних робіт від 9 квітня 2021 року до договору № б/н/21 від 18 березня 2021 року в сумі 2500 грн. є завищеним, тому підлягає зменшенню до 2000 грн. Також, суд вважає, враховуючи обсяг заяви про забезпечення позову та розмір за це винагороди за актом виконаних робіт від 9 квітня 2021 року до договору № б/н/21 від 18 березня 2021 року в сумі 1000 грн. згідно із мінімальними ставками винагороди адвокатського бюро «Калінін і Партнери», що з тих самих підстав такий розмір підлягає зменшенню до 500 грн. До такого висновку суд дійшов, виходячи з невеликої складності справи, завищеним часом, витраченим на виконання адвокатом робіт та наданих послуг позивачу, а також ціною позову, зважаючи на те, що розмір отриманого позивачем кредиту дорівнював 4000 грн. Таким чином заявлений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн. не відповідає критерію розумності, виходячи з конкретних обставин справи, на підставі чого підлягає зменшенню до 4000 грн., внаслідок чого суд вважає слушними доводи представника відповідача про необхідність зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача. На підставі викладеного, враховуючи, що суд повністю задовольнив заявлені позовні вимоги [PERSON] , то витрати позивача на професійну правничу допомогу у визначеному судом розмірі 4000 грн. та на оплату судового збору в загальному розмірі 1362 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] , як такі, що були доведені в суді відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК.

Outcome: approved