Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування . Свої вимоги мотивує тим, що 27 листопада 2014 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно грошові вклади та 1\\2 частину квартири [ADDRESS], що належала йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 22 квітня 1993 року. Після смерті чоловіка вона звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом , зокрема на грошові вклади , але їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на 1\\2 квартири, так як чоловік не зареєстрував право власності на майно у відповідних державних органах. Окрім неї спадкоємцем першої черги за законом являється відповідач, який на спадщину не претендує. Тому вона вимушена звернутися для захисту своїх прав до суду. Позивач в судове засідання не з»явилась, надіслала заяву з проханням розглядати справу без її участі . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позову. Заслухавши доводи представника позивача, думку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає ,що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що 27 листопада 2014 року помер чоловік позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно - 1\\2 частину квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 22 квітня 1993 року (а.с. 9). Згідно архівної довідки № 102 право власності на квартиру [ADDRESS] за архівними даними КП «ОМБТІ» за [PERSON] не зареєстровано (а.с. 14). Після смерті чоловіка [PERSON] звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини , але їй було відмовлено в видачі свідоцтва, так як спадкодавець не зареєстрував право власності на майно у відповідних державних органах, про що свідчить постанова нотаріуса № 1267/02-31 від 04 липня 2015 року (а.с. 13). Та обставина, що 1\\2 частина квартири [ADDRESS] увійшла до складу спадкового майна після смерті [PERSON], підтверджується свідоцтвом про право власності на житло Та обставина, що [PERSON] не зареєстрував нерухоме майно у встановленому законом порядку , не позбавляє [PERSON] як спадкоємця, реалізувати своє право на спадкування, оскільки свідоцтво про право власності на житло, яке отримав [PERSON] є правовстановлюючим документом, який підтверджує право спадкодавця на спірне майно. Однак, лише відсутність факту державної реєстрації майна перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Оскільки позивач в іншій спосіб, крім як вернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може , то суд вважає за необхідне її вимоги задовольнити. Враховуючи, що спір виник не з вини відповідача, судові витрати суд залишає по фактично понесеним.

Outcome: approved