Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувшись до суду з вищевказаним позовом і посилаючись на порушення своїх прав, як споживача, просить визнати недійсним договори № 888044 про надання послуг від 03.10.2016 року, укладені між ним і відповідачем, посилаючись на те, що ці договори були укладені під впливом обману з боку відповідача та із застосуванням нечесної підприємницької практики, тобто з порушенням чинного законодавства України, а також просить стягнути з відповідача: 35000 грн. - платежів, здійснених за вказаними договорами. У судовому засіданні позивач позов підтримав і просив про його задоволення. Відповідач свого представника в судове засідання не направив і доказів про поважність причин не направлення свого представника, суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи, відповідач неодноразово повідомлявся належним чином за адресою свого місцезнаходження, вказаною в оспорюваних договорах та адресою, повідомленою позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи, зворотними поштовими повідомленнями. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті заочно у відсутність представника відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до укладених між позивачем і відповідачем двох договорів № 888044 від 03.10.2016 року, відповідач зобов'язався вчинити від імені позивача певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики і за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації. На виконання зазначених договорів, позивач здійснив переказ відповідачу готівки № 10058163 від 03.10.2016 року в сумі: 15000 грн., а 04.10.2016 року здійснив переказ готівки № 10070689 в сумі: 20000 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи і наданими позивачем переказами готівки. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, 1. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі ст. 230 ЦК України, 1. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 2. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ, 1. Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог позивача, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги про визнання договорів недійсним та стягнення з відповідача платежів, обґрунтованими. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Оскільки позов задовольняється, а позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розмір судового збору суд визначає за ставками, за якими позивач мав би сплатити судовий збір при поданні позову, якщо б не був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved