Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що 10 вересня 2004 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З 22 листопада 2014 року сторони не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї стали різні характери та погляди на життя. На теперішній час спорів щодо поділу майна та місце проживання дітей між ними не має. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача на свою користь сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 15 січня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав суду заяву згідно з якою він просив розглядати справу за його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER], актовий запис №375 (а.с. 6) 10 вересня 2004 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких записаний відповідач по справі, а позивач - матір'ю. Спільне життя у подружжя не склалося, причиною припинення шлюбних відносин стали різні характери та погляди на життя. З 22 листопада 2014 року сторони не підтримують шлюбних відносин, у зв'язку з чим їхній шлюб носить формальний характер і його подальше збереження є неможливим. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Також, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.Таким чином, само по собі зрозумілим є те, що право особи на шлюб і право відкрито повідомляти про такій вибір охороняються Конвенцією, зокрема статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя)». Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що оскільки сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення між ними неможливе, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, спорів з приводу розподілу спільного майна та місця проживання дітей подружжя не має, тому наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Крім того, частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. У зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1).

Outcome: approved