Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , уточнивши який, просить в порядку поділу між нею та [PERSON] у рівних частинах (по 1/2 частині за кожним) 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS] , яка становить квартиру № 1 цього будинку і складається з наступних приміщень: літ. 1-3 площею 13,8 кв.м. (житлова кімната), літ. 1-4 площею 14,8 кв.м. (житлова кімната), літ. 1-7 площею 2,7 кв.м. (котельня), літ. 1-8 площею 6,6 кв.м. (санвузол), літ. 1-9 площею 7,9 кв.м. (передпокій), літ. 1-10 площею 12,6 кв.м. (кухня), літ.1-1 площею 9,5 кв.м. (веранда), визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] ; стягнути з відповідача судові витрати. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 20.04.1991 по 14.10.2010 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали в будинку [ADDRESS] . На час реєстрації шлюбу 1/3 частина будинку належала [PERSON] - діду відповідача, а 2/3 частини - [PERSON] (батьку відповідача). Після смерті діда, на підставі заповіту, відповідач став власником 1/3 частини будинку. Згідно договору від 08.04.1997 року між відповідачем [PERSON] та його батьком [PERSON] встановлено порядок користування будинком, згідно якого у користування відповідача перейли наступні приміщення: : веранда «І-І» площею 5.1 кв.м., кухня «І-2» площею 5.1 кв.м., кімната «І-3» площею 13,8 кв.м., кімната «І-4» площею 14,8 кв.м., веранда «І-І» площею 4,2 кв.м., сарай «В», вбиральня «Г», частина огорожі: веранда «І-І» площею 5.1 кв.м., кухня «І-2» площею 5.1 кв.м., кімната «І-3» площею 13,8 кв.м., кімната «І-4» площею 14,8 кв.м., веранда «І-І» площею 4,2 кв.м., сарай «В», вбиральня «Г», частина огорожі. Вказує, що за спільні кошти подружжя сторонами було проведено до 2001 року ремонтні роботи у житлових кімнатах 1-3 та 1-4, а також здійснено перебудову (реконструкцію) частини житлового будинку, внаслідок чого загальна площа 1\\3 частини житлового будинку, якою вона з відповідачем користувалася і в якій проживала, збільшилась із 43,0 кв. м до 67,8 кв. м, тобто на 24,8 кв. м. Посилаючись на cт.cт. 22, 25 Кодексу про шлюб та сім`ю України та оскільки отримана відповідачем у спадщину частина житлового будинку за час їх шлюбу істотно збільшилась у своїй цінності внаслідок спільних трудових та грошових затрат, вважає, що вказана частина є її з відповідачем спільною сумісною власністю, а отже може бути поділена між ними.. Станом на дату звернення до суду прибудови здані в експлуатацію та право власності зареєстроване у встановленому порядку, про що свідчать дані з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно якої, загальна площа будинку становить 140 кв. м, житлова площа 76,5 кв. м. В той час як як згідно технічного паспорту на будинок від 23.09.1996 загальна площа будинку становила 115,2 кв.м., житлова площа 76,5 кв. м. Ухвалою судді від 22.02.2019 провадження відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.05.2019 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову залучено [PERSON] . Відповідач 16.05.2019 на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву ( а.с. 102-107), відповідно до якого проти задоволення позову заперечив, посилаючись на його безпідставність. Вказує на те, що позивач у 2013 році вже зверталась до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовною заявою про визнання права власності та у справі винесено рішення від 24.09.2014 (справа №751/9550/13-ц). Однією з вимог [PERSON] було - саме визнання спільною сумісною власністю у рівних частинах (по 1/2 частині за кожним) 1/3 частину будинку по [ADDRESS] . В цій частині позовних вимог рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.09.2014 позивачу було відмовлено. В той же час визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи, які були використані при зведенні самочинної прибудови А3-1 (приміщення: літ.1-7 площею 2,7 кв.м., (котельня), літ.1-8 площею 6,6 кв.м. (санвузол), літ.1-9 площею 7,9 кв.м. (передпокій), літ.1-10 площею 12,6 кв.м. (кухня)) та прибудови а3-1 (приміщення: літ.1-І площею 9,5 кв.м. (веранда)), до житлового будинку, розташованого за адресою: по [ADDRESS] , у рівних частках по 1/2 частині за кожним. Рішення суду набрало законної сили. Вказує, що самочинна прибудова не вводилась в експлуатацію та не була зареєстрована, будівельні матеріали на неї вже поділені. Прраво спільної сумісної власності на нерухоме майно за вказаною адресою позивачкою під час шлюбу не набувалось. Третя особа [PERSON] надіслала до суду пояснення, в яких вказала на необґрунтованість вимоги позивача про визнання за нею права власності на 1/6 в будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказала, що позивач немає права власності на нерухоме майна за вказаною адресою та ніколи його не набувала. Ухвалою суду від 22.07.2019 витребувовано з архіву Новозаводського районного суду м. Чернігова матеріали цивільної справи № 751/9550/13; витребувано з КП «ЧМБТІ» інвентаризаційну справу на будинок [ADDRESS] ; закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини. Представник позивача додатково зазначила, що про істотність збільшення за час шлюбу частини житлового будинку, що належить відповідачу, свідчить різниця у вартості частини будинку, що була станом на 23.09.1996 рік згідно даних технічного паспорта (а.с. 6) та ринкової вартості частини будинку згідно висновку експерта від 18.01.2019 (а.с. 32). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації. Вислухавши доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи № 11748, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення закону закріплено й у статті 24 КпШС. У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17 зроблено висновок, що стаття 57 СК України визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 СК України встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.04.1991 року по 14.10.2010 рік. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.09.2014, яке набуло законної сили (справа №751/9550/13-ц), позовні вимоги [PERSON] задоволено частково: визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи, які були використані при зведенні самочинної прибудови А3-1 (приміщення: літ.1-7 площею 2,7 кв.м., (котельня), літ.1-8 площею 6,6 кв.м. (санвузол), літ.1-9 площею 7,9 кв.м. (передпокій), літ.1-10 площею 12,6 кв.м. (кухня)) та прибудови а3-1 (приміщення: літ.1-І площею 9,5 кв.м. (веранда)), до житлового будинку, розташованого за адресою: по [ADDRESS] , у рівних частках по 1/2 частині за кожним; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 15 000 грн 00 коп в якості грошової компенсації частки у праві власності на автомобіль ЗАЗ DAEWO T13110 реєстраційний номер [NUMBER] ( а.с. 60-66). Вказаним рішенням встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 27.09.1996 року, відповідач [PERSON] отримав у спадок від діда [PERSON] 1/3 частину житлового цегляного будинку з відповідною частиною надвірних споруд та господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . Право власності на вказану частину [PERSON] зареєстровано в Чернігівському міському бюро технічної інвентаризації 27 вересня 1996 року. Відповідно до договору від 08.04.1997 року між відповідачем [PERSON] , який є власником 1/3 частини садиби та [PERSON] , який є власником 2/3 частин вказаного будинку, встановлено порядок його користування (а.с.30), відповідно до якого у користування [PERSON] перейшла частина будинку, зокрема: веранда «І-І» площею 5.1 кв.м., кухня «І-2» площею 5.1 кв.м., кімната «І-3» площею 13,8 кв.м., кімната «І-4» площею 14,8 кв.м., веранда «І-І» площею 4,2 кв.м., сарай «В», вбиральня «Г», частина огорожі, що становить 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами. Задовольняючи частково позов [PERSON] у справі №751/9550/13-ц, суд виходив з того, що прибудова А3-1 (приміщення: літ.1-7 площею 2,7 кв.м., (котельня), літ.1-8 площею 6,6 кв.м. (санвузол), літ.1-9 площею 7,9 кв.м. (передпокій), літ.1-10 площею 12,6 кв.м. (кухня)) та прибудова а3-1 (літ.1-І площею 9,5 кв.м. (веранда)), до житлового будинку, розташованого за адресою: по [ADDRESS] , є об`єктами самочинного будівництва, не зданими в експлуатацію, а отже будівельні матеріали , обладнання, конструктивні елементи, які були використані при їх зведенні є спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу по 1/2 частині за кожним із подружжя. Крім того, суд враховував положення ч.3 ст.156 ЖК України, відповідно до якої позивач, як член сім`ї власника частини будинку, зобов`язана у період з 1997 року по жовтень 2010 року приймати участь у витратах по утриманню будинку та проведенню ремонту. Зазначені вище доводи, суд поклав в основу рішення від 24.09.2014 та відмовив у задоволенні вимоги про визнання спільною сумісною власністю у рівних частинах (по 1/2 частині за кожним) 1/3 частину будинку по [ADDRESS] , які становлять квартиру № 1 цього будинку і складаються з наступних приміщень: літ. 1-3 площею 13,8 кв.м. (житлова кімната), літ. 1-4 площею 14,8 кв.м. (житлова кімната), літ.1-7 площею 2,7 кв.м. (котельня), літ.1-8 площею 6,6 кв.м. (санвузол), літ.1-9 площею 7,9 кв.м. (передпокій), літ.1-10 площею 12,6 кв.м. (кухня), літ.1-1 площею 9,5 кв.м. (веранда). Заявляючи даний позов позивач стверджує, що на спірні прибудови на даний час зареєстровано право власності за відповідачем, а отже є підстави для поділу 1/3 частини будинку як об`єкту, що є спільною сумісною власністю. Виходячи із змісту ст. 331 ЦК України , ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості. Введення в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.09.2018 право власності житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 140 кв. м, житлова площа 76,5 кв. м. 13.08.2014 зареєстровано за відповідачем [PERSON] - в розмірі 1/6 частини та за [PERSON] - 1/3 частини та 1/6 частини ( а.с. 25-27). З матеріалів інвентаризаційної справи № 11748 вбачається, згідно даних технічної інвентарізації від 27.04.2009 року та 28.03.11 по домолодінню за адресою [ADDRESS] прибудови А3-1 та а3-1 є самочинними. Згідно довідки КП ЧМБТІ від 18.07.2014 адресованій Другій Чернігівській державній нотаріальній конторі, самовільно збудованих будівель та переобладнань по домоволодінню за адресою [ADDRESS] згідно даних технічної інвентарізації від 13.06.2014, немає. Проте, жодні документи про введення в експлуатацію прибудов А3-1 та а3-1, в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні. Суд звертає увагу, що вказана довідка видана до винесення рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.09.2014. Також позивачкою підтверджено, що за наявності рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.09.2014, яке набуло законної сили, вона не зверталась до відповідних органів для введення в експлуатацію та реєстрацію права власності на прибудови. Крім того, враховуючи, що збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення, суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами вказані обставини. Так, висновок експерта від 18.01.2019 № 01-19 (а.с. 32) містить дані про ринкову вартість частини житлового будинку вже з поліпшеннями 486058 грн., проте не містить даних про вартість об`єкта до поліпшень та не зазначено внаслідок чого відбулось таке збільшення. Доводи представника позивача про можливість порівняння вартості об`єкта до та після поліпшень з урахуванням інвентарізаційної вартості будівель згідно даних технічного паспорту станом на 23.09.1996 не можуть бути взяті до уваги, оскільки ринкова та інвентаризаційна вартість це різні види визначення вартості об`єкта нерухомості, які не підлягають порівнянню. Піддавши аналізу вищезазначені норми права та докази, оцінивши їх у сукупності, враховуючи, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.09.2014, яке є чинним, визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи, які були використані при зведенні самочинної прибудови А3-1 (приміщення: літ.1-7 площею 2,7 кв.м., (котельня), літ.1-8 площею 6,6 кв.м. (санвузол), літ.1-9 площею 7,9 кв.м. (передпокій), літ.1-10 площею 12,6 кв.м. (кухня)) та прибудови а3-1 (приміщення: літ.1-І площею 9,5 кв.м. (веранда)), до житлового будинку, розташованого за адресою: по [ADDRESS] , у рівних частках по 1/2 частині за кожним, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для визнання за позивачкою право власності на 1/6 частину будинку [ADDRESS] в порядку поділу майна подоружжя.

Outcome: dismissed