Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з червня 2011 року по 27 квітня 2015 року та з 26 серпня 2017 року по день смерті [INFO]; змінити черговість спадкування після померлого [INFO] [PERSON], надавши [PERSON] право на спадкування після померлого [INFO] [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги. Ухвалою суду від 25 вересня 2018 року відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12 листопада 2018 року витребувано з Третьої Київського державної нотаріальної контори Міністерства юстиції України завірену належним чином копію спадкової справи № 57/2018 щодо майна померлого [INFO] [PERSON], а також довідку про підтвердження чи спростування перетину державного кордону України [PERSON], [INFO], в період часу з 15 липня 2018 року до 29 жовтня 2018 року. 12 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити, посилалась на те, що з червня 2011 року почала проживати з [PERSON] однією сім'єю як чоловік та дружина. 28 квітня 2015 року зареєстрували шлюб, весь час проживали в квартирі , яка належала померлому за адресою: [ADDRESS]. в липні 2017 року між позивачем та померлим виник конфлікт і вони подали заяву про розірвання шлюбу, 26 серпня 2017 року шлюб було розірвано, проте фактичні відносини фактично підтримувались та позивач разом з померлим спільно проживали. Восени 2017 року у [PERSON] діагностували онкологічне захворювання, а [INFO] він помер. Позивач зазначила, що повторно зареєструвати шлюб не встигли, але не дивлячись на це, з липня 2017 року до [INFO] продовжували проживати однією сім'єю, вести спільне господарство, підтримувати сімейні відносини. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді ј частини квартири [ADDRESS]. Позивач зазначила, що у покійного чоловіка від попереднього шлюбу є син - [PERSON], який до 2012 року проживав разом з позивачем та покійним батьком в квартирі по [ADDRESS], в 2016 році він виїхав до Ізраїлю на постійне місце проживання, про смерть батька позивач повідомила сина через спільних знайомих, оскільки стосунки не підтримувала, жодної матеріальної допомоги на поховання батька син не надавав, як і не приймав жодної участі в лікуванні батька. Позивач вважає, що фактично була дружиною померлого з червня 2011 року до [INFO], тому має право на спадкування першої черги. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважав, що підтвердження факту спільного проживання не знайшло свого відображення, показами свідків такий факт не може бути підтверджено, крім того, вважав, що правових підстав змін черговості в спадкуванні взагалі не існує. Суд, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 28 квітня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. 26 серпня 2017 року шлюб було розірвано. Позивач просить встановити факт спільного проживання з померлим з червня 2011 року по 27 квітня 2015 року та з 26 серпня 2017 року по [INFO], вважає, що до укладення шлюбу, та після укладення вона фактично продовжувала бути дружиною покійного, вела з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Аналізуючи покази свідків зі сторони позивача слід зазначити, що всі свідки перебували з [PERSON] в близьких дружніх відносинах, постійно спілкувалися з ним та позивачем, особисто від [PERSON] знали, що позивач почала проживати з останнім з літа 2011 року і представлялася ним як його дружина. Свідок [PERSON] показав суду, що мешкає в тому самому будинку, але в іншому під'їзді. Він давно товаришував з покійним, і він знав позивача, як його дружину з літа 2011 року, він неодноразово бував у них вдома, бачив, що там мешкає позивач, бачив в квартирі її особисті речі. Про розлучення позивача з чоловіком взагалі не було відомо. Показав суду, що організацією лікування, а в подальшому і поховання [PERSON] займався позивач. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали суду, що вони були друзями, з 2011 року знайомі з позивачем, як з дружиною відповідача. Спілкувалися дуже часто, часто бували у них вдома, бачили їх спільне проживання, знають, що позивач і покійний вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, спільним бюджетом. Всі свідки показали, що перебуваючи в квартирі [PERSON] бачили належні позивачеві особисті речі. Всі свідки заявили про те, що саме позивач займалась організацією лікування, а в подальшому і поховання. Постановою Верховного суду від 14 лютого 2018 року в справі 129/2115/15-ц визначено, що при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь - якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. В постанові ВС зазначив, що для визначення осіб такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Вказані обставини під час судового засідання не встановлено, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. Крім того, посилання позивача на спільне проживання не є само по собі достатнім для визнання факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст. 74 СК без наявності інших ознак сім'ї. В судовому засіданні були допитані і свідки з боку відповідача. Так, свідок [PERSON] показав, що позивача ніколи не бачив в квартирі, хоча був близьким товаришем сина покійного і часто приходив до нього в гості в п'ятницю ввечері. Жодного разу позивача по справі в квартирі не бачив. Свідок [PERSON] показала, що вона виконувала допомогу по догляду за хворою мамою покійного з 11 до 14 години , жодного разу позивача в квартирі не бачила. Свідок [PERSON] показав, що є тестем відповідача. З [PERSON] спілкувався всього кілька разів і кілька разів був у нього в квартирі, де мешкала його донька, позивача він не бачив. Свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є падчеркою покійного, неодноразово приходила до квартири [PERSON] в період з 2013 року по 2015 рік, але не бачила там ні позивача, ні її особистих речей. Вимога позивача щодо зміни черговості спадкування не може бути задоволена з огляду на таке. У відповідності до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З позовних вимог позивача не зрозуміло, що є підставою для зміни черговості і одержання права на спадкування. Підтримання стосунків між позивачем та спадкодавцем після розірвання шлюбу й до часу смерті спадкодавця не можуть слугувати підставою для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу і тим більше не можуть бути підставою для визначення позивача в якості спадкоємця за законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: approved