Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину квартири № 39, що розташована за адресою: вулиця Морозова, будинок № 8, місто\~Бердянськ, Запорізька область. Зазначила, що ? частина вказаної квартири загальною площею 48,5м2., в тому числі житловою площею 28,2м2., належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 14.12.2006р., реєстр № 3-3000. Раніше одноособовим власником квартири була її двоюрідна сестра [PERSON], яка мешкала в ній разом зі своєї матірю [PERSON], 1939р.н. Після смерті сестри, яка померла 11.10.04 р., позивач оселилась в квартирі разом з тіткою [PERSON], оскільки їй потрібна була фізична і моральна допомога позивача, та у тітки більше не залишилось родичів. Коли тітка оформила спадщину ( ? частину квартири) після смерті своєї доньки [PERSON], то вона подарувала [PERSON] цю власність, на іншу ? частину квартири заявив свої права як спадкоємець чоловік [PERSON] [PERSON], звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців у [PERSON] не було, дітей вона не мала. Відповідач в квартирі ніколи не мешкав і не збирається мешкати, в нього є окреме власне житло, долею цієї квартири він не цікавиться. Ще в 2004 році відповідач повідомив, що не претендує на квартиру та [PERSON] може залишити її собі, доглядаючи за тіткою. Позивач також зазначає, що вона є абонентом зі сплати комунальних послуг та сплачує всі комунальні платежі, власним коштом зробила ремонт в квартирі. Вказує, що фактично користується всією квартирою, в тому числі і частиною відповідача вже більше 10 років. Користування відбувається відкрито. В судове засідання позивач надав заяву про підтримання заявлених вимог та про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився. До суду надано заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Аналізуючи надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень до діючого Цивільного кодексу України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном\~почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником ? частини двокімнатної квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування від 14.12.06 р., посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] (реєстр. № 3-3000), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.01.07 р.. Відповідно до акту про проживання особи в будинку від 01.09.15 р., складеного сусідами в житловому будинку № 8 по вул.Морозова в м.Бердянськ, починаючи з 2004\~року, та по теперішній час, постійно мешкає [PERSON], яка утримує квартиру в належному стані, робить капітальні та поточні ремонти, приймає активну участь в житті будинку. Згідно наданих квитанцій позивач одноособово сплачує комунальні платежі за місцем проживання в квартирі. Суд приходить до висновку, що позивач добросовісно заволоділа майном, що належить відповідачу, продовжує відкрито, безперервно володіти зазначеним нерухомим майном протягом більше десяти років. Виходячи з цього суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на зазначене нерухоме майно.

Outcome: approved