Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь витрати в сумі 14087 грн. 23 коп. понесені нею внаслідок оплати комунальних послуг за період з квітня 2016 року по квітень 2018 року. В обґрунтування позову зазначено, що сторони спільно користуються квартирою та споживають житлово-комунальні послуги, але відповідач в добровільному порядку не здійснює їх оплату. Враховуючи, що позивач самостійно оплачувала комунальні послуги протягом певного періоду часу, то вимагає відшкодування їй половини сплачених нею коштів за рахунок відповідача. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 10 серпня 2018 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін та призначено по справі судове засідання з розгляду даної справи по суті. Відповідач відзиву не надав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Також зазначив, що у звязку із неодноразовою неявкою в судове засідання відповідача не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстровані та проживають разом в квартирі за адресою: [ADDRESS] (далі квартира) (а.с. 5). Дана квартира належить на праві приватної власності позивачці, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7), а відповідач має право користування квартирою, оскільки набув таке право як член сімї наймача. За період з квітня 2016 року по квітень 2018 року позивач здійснювала оплату комунальних та телекомунікаційних послуг, які надавались щодо квартири, внаслідок чого витратила 28174,45грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.10-44). Відповідач фактично проживає за зареєстрованим місцем проживання, зазначене підтверджується відповідним актом опитування сусідів №539 (а.с. 45), проте в добровільному порядку не відшкодовує позивачу витрати з оплати комунальних послуг, а тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 14 087,23грн. Тож між сторонами виник спір з приводу виконання обовязків власників житла з оплати витрат, повязаних з його утриманням, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Житлового кодексу України (далі ЖК). Згідно ст.322 ЦК власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 ЖК передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як встановлено судом, договори з надання комунальних послуг щодо квартири оформлені на імя позивачки. Сторони домовилися що несуть витрати зі сплати комунальних послуг в рівних частках, проте відповідач свої зобовязань не виконує. Таким чином, фактично між сторонами існує договір найму, відповідно до якого відповідач виступає наймачем житла, а позивач наймодавцем. Відповідно до ч.3 ст.815 ЦК України наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже за змістом зазначених норм закону, в контексті положень ст.ст.509, 526 ЦК України, сторони зобовязані в рівних частках здійснювати оплату комунальних послуг, що надаються постачальниками таких послуг до квартири. За загальним правилом, оплата комунальних послуг здійснюється щомісячно, протягом місяця наступного за місяцем, в якому надавались такі послуги. Отже зобовязання сторін з оплати комунальних послуг виникає щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.544 ЦК боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. За період з квітня 2016р. по квітень 2018р. позивачем здійснено оплату комунальних та телекомунікаційних послуг на суму 28 174,45грн. /а.с.10-144/. В той же час, відповідач не виконує свої зобовязання зі сплати комунальних та телекомунікаційних послуг. Таким чином, відповідач допустив порушення виконання свого зобовязання з участі в оплаті комунальних послуг на суму 14087,23грн (28 174,45грн * 50%), а тому позивач має право на стягнення з відповідача таких коштів. Відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Беручи до уваги, що відповідач не дотримався укладеної між сторонами угоди щодо порядку здійснення кожним з них участі в оплаті комунальних послуг, то вимога позивач про відшкодування їй коштів в сумі 14087,23грн. підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК з урахуванням принципу пропорційності, відповідач має відшкодувати позивачу судові витрати в розмірі 704,8грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved