Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину яка продовжує навчання, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем народились донька, яка на даний час є повнолітньою, навчається в університеті і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, грошових коштів не вистачає для того щоб допомагати повнолітній донці, а тому просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1450 грн. Позивач просить стягувати аліменти у твердій сумі, оскільки відповідач має мінливий дохід, враховуючи витрати, пов'язані із навчанням. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, справу просила розглянути в її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглянути справу у його відсутність, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою позивача ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого у них [INFO] народилась донька [PERSON], яка на даний час є повнолітньою та навчається у Київському національному університеті технології та дизайну на третьому курсі. Донька сторін навчається за контрактною формою навчання, заочно, стипендію не отримує, не працює і у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. З пояснень позивача вбачається, що відповідач має мінливий дохід, проте достатній для надання допомоги донці, більшість часу працює за кордоном, здає в оренду власне житло в м. Києві. Згідно ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до абз.1 п. 20 ППВСУ № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 року але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В судовому засіданні не спростовано, що донька сторін потребує матеріальної допомоги у зв'язку із навчанням, донька навчається, останній 18 років, відповідач може надавати матеріальну допомогу донці, а отже має місце сукупність підстав для призначення аліментів. Розмір аліментів, суд вважає за доцільне визначити у твердій грошовій сумі 1450 грн., зважаючи на мінливість заробітку відповідача і вважає що вказана сума забезпечить матеріальну допомогу донці сторін у зв'язку із навчанням та не є обтяжуючою для відповідача з урахуванням вказаних обставин. Щодо вимог позивача про стягнення компенсації за оплату навчання у минулий період, суд вважає останні такими, що не підлягають задоволенню, оскільки покладення відповідних платежів на платника аліментів законом не передбачено. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial