Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивач звернувся у серпні 2015 року до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на те, що 14.11.2006 року між ним та [PERSON]В було укладено кредитний договір № DNLVGA00000025, згідно якого остання отримала кредит у розмірі130802,50 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,08% на рік з кінцевим терміном повернення 14.11.2013 року. Вимоги до відповідачки що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем [PERSON] договору поруки. Відповідачка [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 26.06.2015 року у розмірі 301240,77 доларів США, що складається з: 106497,57 доларів США - заборгованість за кредитом, 8813,28 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 2160 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 183769,92 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2011 року було стягнуто з відповідачів заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 158056,18 доларів США. Тому позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DNLVGA00000025 від 14.11.2006 року у розмірі 143184,59 доларів США , що за курсом 21,19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.06.2015 року складає 3034081,46 грн., та судові витрати по справі. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачі та їх представник у судове засідання зявилися. Проти задоволення позову заперечували. У подальшому відповідачі та їх представник у судове засідання не зявилися. Повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомили. Представник позивача не заперечувала проти розгляду справи без участі відповідачів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNLVGA00000025 від 14.11.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 130802,50 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,08% на рік з кінцевим терміном повернення 14.11.2013 року. 06.11.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору № DNLVGA00000025 від 14.11.2006 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст. 1050 ЦК України. Відповідачка неналежно виконувала умови договору. Згідно з розрахунком банку станом на 26.06.2015 року виникла заборгованість у розмірі 301240,77 доларів США, що складається з: 106497,57 доларів США - заборгованість за кредитом, 8813,28 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 2160 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 183769,92 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2011 року було стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNLVGA00000025 від 14.11.2006 року станом на 16.09.2011 року у розмірі 1110960,99 грн., що еквівалентно 139049,15 доларів США ( 94569,30 доларів США заборгованість за кредитом, 37279,85 доларів США заборгованість по відсоткам, 7200 доларів США заборгованість по комісії) та пені у розмірі 151676,15 грн., всього 1262637,14 грн. Згідно п. 4. 1. Кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобовязання , передбаченого п. п. 2.2.2., 22.3. даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. Оплата пені здійснюється у гривні. У випадку, коли кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Згідно положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У розрахунку заборгованості, наданому позивачем зазначено розмір пені - 183769,92 , однак не зазначено яких грошових одиниць, тому суд вважає, відповідно до умов кредитного договору, що пеня нарахована банком у гривні. Оскільки рішенням суду вже було стягнуто заборгованість по кредиту станом на 16.09.2011 року , суд вважає можливим стягнути з відповідачки [PERSON]. заборгованість , яка виникла станом на 26.06.2015 року з урахуванням вже стягнутої заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11928,27 доларів США, що еквівалентно 252760,04 грн. та пені у розмірі 32093,77 грн. , а всього 284853,81 грн. В іншій частині заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно частин 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договору поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить вимогу до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. В п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо кредитним договором не визначені інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строку предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком може бути несплата чергового платежу. В разі предявлення вимоги до поручителя, кредитор має звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником взятих на себе зобовязань перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. За своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК є преклюзивним (припиняючим). Його закінчення є підставою для припинення поруки, цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених статтями 263, 264, ч. 5 ст. 267 ЦК України.. Враховуючи те, що строк поруки не є строком порушеного права, а строком існування самого зобовязання поруки, права кредитора і обовязок поручителів по його закінченню припиняються, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого за межами передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, бо з його закінченням припиняється матеріальне право. Вимоги до відповідачки що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем [PERSON] договору поруки № DNLVGA00000025/1 від 14.11.2006 року. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором почала виникати з грудня 2008 року. У 2009 році позивач звертався до іншого суду з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором № DNLVGA00000025 від 14.11.2006 року, позов було частково задоволено. Строк дії кредитного договору закінчився 14.11.2013 року. З даним позовом до суду банк звернувся у 31 серпня 2015 року. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] як поручителя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] на його користь пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial