Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просила визнати припиненим договір поруки № 700001781-П від 25.10.2007 року, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та нею. 03.03.2015 року змінила предмет позову та просила визнати недійсним з моменту кладення договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки від 03.03.2009 року, укладений між нею та ПАТ «Альфа-Банк» та визнати припиненим договір поруки № 700001781-П від 25.10.2007 року, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та нею з 01.09.2008 року. Позов мотивує тим, що 25.10.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 700001781, відповідно до якого банк повинен був надати кредитні кошти в сумі 63 769,99 доларів США, на шість років до 26.10.2013 року, під 12 відсотків річних. В той же день 25.10.2007 року вона уклала з ЗАТ «Альфа-Банк» договір поруки за № 700001781-П в забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору. З того дня не мала жодних стосунків з ЗАТ (ПАТ) «Альфа-Банк» та його працівниками. На прикінці 2014 року позичальник [PERSON] повідомив її про те, що ПАТ «Альфа-Банк» без його повідомлення подав позов в третейський суд в м. Чернігів і отримав рішення на свою користь про стягнення кредитних коштів і повідомив реквізити цього третейського суду. Вона звернулась до постійно діючий третейський суд при ВГО «Всеукраїнський фінансовий союз» і її письмово повідомили про те, що цей суд розглянув цивільну справу № 1855-1/70/13 за позовом ПАТ «Альфа Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 700001781 та постановив рішення від 05.11.2013 року за яким стягнув з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом. Після цього вона звернулась до Кіровоградського відділення ПАТ «Альфа-Банк» з вимогою надати належним чином завірені копії договору поруки від 25.10.2007 року з усіма можливими додатками до нього, в звязку з тим, що їй не було надано екземпляр цього договору поруки. Також витребувала від позичальника [PERSON] копії його кредитного договору від 25.10.2007 року. З аналізу кредитного договору № 700001781 від 25.10.2007 року вбачається, що ЗАТ «Альфа-Банк» та позичальник [PERSON] 03.03.2009 року уклали між собою додатково Договір про внесення змін і доповнень № 1 до діючого договору. Згідно цього додаткового договору були внесені суттєві зміни до розділу № 1 «Базові умови кредитування» та до розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» основного договору і головне, було узгоджено між банком і позичальником складання нового Графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що є додатком № 1 до кредитного договору. Порівнюючи обидва Графіка погашення кредиту вбачається, що в графіку в редакції від 25.10.2007 року встановлено визначену сукупну вартість кредиту, реальна процентна ставка складає 12.81 %, абсолютне значення подорожчання кредиту 27336.71 доларів США, а в графіку в редакції від 03.03.2009 року встановлена, визначена сукупна вартість кредиту, реальна процентна ставка не визначена, абсолютне значення подорожчання кредиту не визначено, але зазначено загальна сума відсотків, яка складає 33 675.77 доларів США, замість 25 984.28 доларів США, яка була встановлена в основному договорі. Приймаючи і підписуючи зміни до кредитного договору № 700001781 від 25.10.2007 року ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], які встановили збільшення обсягу відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником умов кредитного договору жодним чином не повідомили її, як поручителя і не отримали від неї згоду на укладення цих змін до договору, як це передбачено ч.1 ст. 559 ЦК України. Більш того, з документів, які вона отримала від ПАТ «Альфа-Банк» вбачається, що окрім договору поруки № 700001781-П від 25.10.2007 року вона начебто уклала з банком Договір про внесення змін і доповнень № 1 до договору поруки від 03.03.2009 року. Зазначає, що вказаний договір нею не підписувався, підпис біля її прізвища є підробним, пункти основного договору поруки в які вносяться зміни (нова редакція) або доповнення не співпадають з пунктами його додаткового договору, вона не підписала б такого договору тому, що ці зміни перед за все суперечать нормам цивільного законодавства і її майновим інтересам. В подальшому ПАТ «Альфа-Банк», використовуючи підробний Договір про внесення змін і доповнень №1 від 03.03.2009 року до Договору поруки №700001781-П від 25.10.2007 року звертаються до постійно діючого третейського суду при ВГО «Всеукраїнський фінансовий союз» (м. Чернігів) з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника [PERSON] і з неї, як поручителя. Третейський суд розглянувши цей позов 05.11.2013 року постановив рішення, яким задовольнив позов банка у повному обсязі. Судовий розгляд проводився без оповіщення і тому без участі сторін, на підставі наданих документів позивачем ПАТ «Альфа-Банк». Рішення третейського суду вона не отримувала, в звязку з тим, що банк не зазначив у позовній заяві її фактичне місце проживання, хоча в додатковому договорі від 03.03.2009 року спеціалісти банку правильно зазначили її фактичну адресу проживання. Після отримання цього рішення третейського суду ПАТ «Альфа-Банк» звертається до Новозаводського районного суду м. Чернігова і отримує виконавчий лист, на підставі, якого і відкривається виконавче провадження. Таким чином ПАТ «Альфа-Банк» ще в 2008 року в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку по кредитному договору, тільки повідомивши про це позичальника, а її, в порушення вимог ч.1 ст. 559 ЦК України, не тільки не отримав згоду на збільшення обсягу його відповідальності, але навіть не повідомив про цей факт. Таким чином, збільшення процентної ставки за кредитним договором, яке в порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просила задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, виходячи з підстав, викладених в позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, банком надавались заперечення проти позову, посилаючись на викладені в них обставини, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та застосувати сроки давності до даних правовідносин. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в той час як стаття 16 ЦК України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, є визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1 ст.203, ст.204 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначається, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, а саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має відповідати його внутрішній воли. Відповідно до ч.1 і ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п»ятою, та шостою ст. 203 ЦК України. Судом встановлено, що 25.10.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 700001781, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 63 769,99 доларів США, на шість років до 26.10.2013 року, під 12 відсотків річних. 25.10.2007 року [PERSON] уклала з ЗАТ «Альфа-Банк» договір поруки за № 700001781-П в забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору. Відповідно до п.6.2. розділу 2 кредитного договору банк має право змінити розмір процентів за користування кредитом в разі зміни конюнктури ринку, облікової ставки НБУ, індексу інфляції (споживчих цін), загальновизнаних внутрішньодержавних та/або міжнародних грошових та/або фондових індексів тощо. Сторони домовились, що такі обставини вважаються подіями, що не залежать від волі сторін договору та мають безпосередні вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Зміна розміру процентів за користування кредитом здійснюється за правилом, відповідно до якого процентна ставка підвищується в разі підвищення вартості кредитних ресурсів. Про зміну розміру процентної ставки по кредиту та внесення у звязку із цим змін в додаток № 1 до цього договору банк повідомляє позичальника за 7 днів до моменту настання таких змін шляхом направлення рекомендованого листа на адресу позичальника зазначену в розділі 1. У звязку зі зміною процентної ставки в разі настання події, незалежної від волі сторін, позичальник цим надає свою згоду на внесення змін до додатку № 1 до цього договору та викладення додатку № 1 у новій редакції. Сторони погоджуються, що оновлений додаток № 1 набуває чинності з дати зміни розміру процентної ставки. Оновлений графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг по кредиту, який скасовує попередній і стає невідємною частиною цього договору, позичальник отримує в банку самостійно. Таким чином, за умовами кредитного договору, про зміну процентної ставки банк мав повідомити лише позичальника. Як за умовами кредитного договору, так і договору поруки не передбачено обовязку банку повідомляти поручителя про таку зміну. Вказана умова кредитного договору закріплена у договорі та погоджена сторонами до підписання договору поруки. Поручителю були відомі умови кредитного договору, то відповідно відомий і обсяг відповідальності за кредитним договором, який включає в себе можливість підвищення розміру процентів за користування кредитом. У зазначеному пункті чітко передбачено, при яких обставинах підвищується розмір процентів та процедура підвищення процентів. Відповідно до частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності цього поручителя. Згідно п.2.1. договору поруки поручитель поручається за виконання боржником обовязків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Закон пов'язує припинення договору поруки із зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного зобов'язання забезпеченого порукою. Основним договором передбачено можливість зміни розміру процентів. Вказане кореспондується постановою Верховного Суду України від 17.01.2011 року у справі № 5020-10/012 за позовом ПАТ «Дочірній банк Сбєрбанка Росії» до ВАТ «Севастопольське підприємство «Ера», третя особа на стороні відповідача ВАТ «Кепітал Форс». Пунктом 6.1. Договору поруки поручитель підтверджує, що він повністю ознайомлений з умовами основного договору та обовязками боржника за ним. Жодних зауважень чи застережень у позивача на момент укладення та підписання договору поруки - не було. Підписання договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов`язки, зазначені у договорі. Позивач була ознайомлена з можливим підвищенням відсоткової ставки і ніяких заперечень не мала. Підстави для визнання договіру поруки припиненим відсутні. Проценти, які позичальник зобовязався сплачувати за кредитним договором, є платою за користування кредитними коштами, а не рівнем відповідальності, у звязку із чим підвищення плати за користування кредитними коштами не є підвищенням відповідальності, змін у зобовязанні, внаслідок яких збільшився обсяг відповідальності поручителя не відбувалося, адже дійсний обсяг відповідальності визначеним сторонами при підписанні договору поруки. Відповідно до частин 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 липня 2016 року у справі № 6-1199цс16, якщо рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини 4 ст. 559 ЦК України немає. Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду від 05.11.2013 по справі № 1855-1/70/13 задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» у повному обсязі та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Основним договором. Сторони до суду із заявою про скасування даного рішення не звертались. Виконавчі листи, видані на підставі даного рішення, перебувають на примусовому виконанні. Таким чином, у звязку з наявністю чинного рішення суду, яким задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстави для застосування положень частини 4 ст. 559 ЦК України відсутні, а тому позов в частині визнання припиненим договору поруки № 700001 781-П від 25.10.2007 року задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що 03.03.2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та позивачкою було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до договору поруки № 700001 781-П від 25.10.2007 року. Згідно висновку експерта № 837 від 24.06.2016 року підпис від імені [PERSON] в договорі про внесення змін і доповнень № 1 до договору поруки № 700001 781-П від 25.10.2007 року, укладеному від 03.03.2009 року, який міститься на зворотній стороні документа в графі «Поручитель:___» виконаний не самою [PERSON], а іншою особою, а тому позовні вимоги в частині визнання недійсним з моменту укладення договір № 1 від 03.03.2009 року про внесення змін і доповнень до договору поруки № 700001 781-П від 25.10.2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивачки. На підставі викладеного і ст. ст. 15, 16, 203, 215, 559 ЦК України,

Outcome: partial