Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач звернувся у суд із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної працівником. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що відповідач був прийнятий на посаду касира пункту надання фінансових послуг Філії №4 з 09 лютого 2019 року на підставі наказу №385-к від 18.02.2019 року. З 01.04.2019 року відповідач був переведений на посаду старшого касира мобільної групи філії № 4 на підставі Наказу № 754-к від 01.04.2019 року. На підставі наказу № 1309-к від 03.06.2019 року. Відповідача було переведено на посаду начальника ПНФП філії № 4 з 03.06.2019 року. З відповідачем під час переведення на іншу посаду 03 червня 2019 року був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 03.06.2019 року відповідач був ознайомлений з Посадовою інструкцією начальника ПНФП Філії №4. 16 грудня 2020 року в ПНФП № 14056 Філії № 4 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (м. Львів, пр. Червоної Калини, 62А) було проведено ревізію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких згідно посадових обов`язків здійснював начальник ПНФП [PERSON] . За результатами ревізії був складений Акт від 16.12.2020 року, в якому зафіксована нестача коштів в розмірі 81999,20 грн. Зазначений Акт підписаний начальником ПНФП [PERSON] з наданням письмових пояснень про визнання своєї вини в заподіяні матеріальної шкоди. 23 грудня 2019 року відповідачем на підставі прибуткового касового ордеру № 687 внесено до каси ПНФП 14056 грошові кошти в сумі 10 000,00 (десять тисяч) грн. підстава - погашення нестачі згідно Акту про результати інвентаризації наявних коштів. Згідно наказу № 4088-к від 29.12.2020 року [PERSON] було звільнено з посади начальника ПНФП Філії № 4 з 29 грудня 2020 року та стягнуто з заробітної плати 11 000,00 (одинадцять тисяч) грн. в рахунок погашення заподіяної шкоди. Після звільнення відповідач не відшкодував завдану позивачу матеріальну шкоду, яка станом на день подання цієї заяви становить 60\~999 (шістдесят тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 20 копійок, у зв`язку із чим, позивач просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою суду від 16 січня 2021 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. /а.с.25/ 28 січня 2021 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява, згідно якої 21.01.2021 ТзОВ «ПОСТ ФІНАНС» змінило свою власну назву на ТзОВ «Нова Пей». /а.с.31/ Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року у справі відкладено підготовче судове засідання. /а.с.38/. 17 березня 2021 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання, в якому просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача 26000,00 грн., а просить стягнути 34999,20 грн. та судові витрати. /а.с.54/. У підготовче судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, оскільки 10.03.2021 р. від нього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав. Не заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 34999,20 грн. В іншій частині позовних вимог, просив суд закрити провадження. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст.\~255\~ЦПК України суд ухвалою закриває провадження по справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Підстав для неприйняття відмови від частини позовних вимог, у суду не має. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе прийняти від представника позивача відмову від частини позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача завданої матеріальної шкоди у розмірі 26000,00 грн. та на підставі ст.\~255\~ЦПК України закрити провадження у в цій частині позовних вимог. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ч.4 ст.200\~ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.\~\~\~\~\~\~ Суд встановив, що 18 лютого 2019 р. [PERSON] був прийнятий на посаду касира пункту надання фінансових послуг Філії №4 з 09 лютого 2019 року на підставі наказу №385-к. З 01.04.2019 року [PERSON] був переведений на посаду старшого касира мобільної групи філії № 4 на підставі Наказу № 754-к від 01.04.2019 року. На підставі наказу № 1309-к від 03.06.2019 року [PERSON] було переведено на посаду начальника ПНФП філії № 4 з 03.06.2019 року. Під час переведення відповідача на іншу посаду 03 червня 2019 року, з останнім був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Тобто, з 03.06.2019 року відповідач був ознайомлений з Посадовою інструкцією начальника ПНФП Філії №4. 16 грудня 2020 року в ПНФП № 14056 Філії № 4 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (м. Львів, пр. Червоної Калини, 62А) було проведено ревізію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких згідно посадових обов`язків здійснював начальник ПНФП [PERSON] . За результатами ревізії був складений Акт від 16.12.2020 року, в якому зафіксована нестача коштів в розмірі 81999,20 грн. Зазначений Акт підписаний начальником ПНФП [PERSON] з наданням письмових пояснень про визнання своєї вини в заподіяні матеріальної шкоди. 23 грудня 2019 року відповідачем на підставі прибуткового касового ордеру № 687 внесено до каси ПНФП 14056 грошові кошти в сумі 10 000,00 (десять тисяч) грн. підстава - погашення нестачі згідно Акту про результати інвентаризації наявних коштів. Згідно наказу № 4088-к від 29.12.2020 року [PERSON] було звільнено з посади начальника ПНФП Філії № 4 з 29 грудня 2020 року та стягнуто з заробітної плати 11 000,00 (одинадцять тисяч) грн. в рахунок погашення заподіяної шкоди. Після звільнення, відповідач не відшкодував завдану позивачу матеріальну шкоду, яка становила 60\~999 (шістдесят тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 20 копійок. Як вбачається із клопотання представника позивача [PERSON] , 16 березня 2021 року [PERSON] оплатив позивачу частину завданої матеріальної шкоди у розмірі 26000,00 грн., про те залишається не повернута завдана шкода у розмірі 34999,20 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, та яка визнана самим відповідачем. Згідно з ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ст. 135-1 КЗпП письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Пунктом 1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Як вбачається із матеріалів справи відповідач є матеріально відповідальною особою, з яким позивачем у відповідності до ст.135-1 КЗпП було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, оскільки згідно Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.77 №447/24, робота відповідача з грошовими коштами позивача включена до даного Переліку. Відповідно до п. п. а) та б) ст.1 Договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного між позивачем та відповідачами, працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей; зобов`язаний дбайливо ставитися до переданих йому на збереження матеріальних цінностей підприємства та вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей. Згідно ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Оскільки, встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, доводять те, що відповідачем, як матеріально відповідальною особою, завдано позивачу матеріальну шкоду, частина якої на даний час є невідшкодованою, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved