Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок пошкодження автомобіля, мотивуючи тим, що 03.03.2019 року вона припаркувала свій автомобіль на прибудинковій території будинку [ADDRESS] . 13.03.2019 року виявила пошкодження свого автомобіля та зателефонувала в поліцію. Навпроти місця паркування знаходиться продуктовий магазин « [INFO] » в якому відсутня велика частина рекламної вивіски та навколо магазину виявлені шматки вивіски, які по кольору схожі на подряпини на автомобілі. В автомобілі було пошкоджено переднє праве крило, передній капот, передній бампер з правого боку. У висновку експертно-криміналістичного центру МВС України вказано, що на поверхнях автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER] є нашарування сторонніх фарбових матеріалів жовтого, зеленого та червоного кольору в місцях пошкодження автомобіля. Нашарування на передньому правому крилі, передньому капоті та бампері подібні до фарбового матеріалу, який нанесено на частинках пластикових уламків, за кольором та типом пігменту барвника. Є причини вважати, що рекламна вивіска магазину « [INFO] » була закріплена неналежним чином і через порив сильного вітру зірвалась та пошкодила автомобіль. Вартість ремонту автомобіля становила 20 000 гривень. Розмір моральних збитків становить 10 000 гривень. 04 жовтня 2019 року відповідач ФОП [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. Йому на праві власності належить вбудоване торгове приміщення, яке розташоване в [ADDRESS] . Раніше в цьому приміщенні знаходився магазин « [INFO] ». 28.01.2019 року відповідач передав приміщення [PERSON] на підстав договору позички. [PERSON] перейменувала магазин, змінила вивіску з «[INFO]» на « [INFO] », отже [PERSON] несе всю відповідальність щодо утримання приміщення в належному стані. Жодної шкоди позивачці відповідач не спричинив, а тому не повинен нести відповідальність. 15.10.2019 року позивачка подала відповідь на відзив в якій зазначила, що із договору не зрозуміло перед ким позичальник буде нести відповідальність за збитки. Ухвалою суду від 05.11.2019 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] . Відповідачка [PERSON] відзиву на позовну заяву не подала, жодних заяв від не неї до суду не надходило. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві та у відповіді на відзив, просили позов задоволити. Відповідач ФОП [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві. Відповідачка [PERSON] в підготовче та судові засідання не з`являлась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, але до суду повертались конверти із відміткою «за закінченням терміну зберігання», про причини неявки відповідачка суд не повідомила. У строк встановлений судом ухвалою відповідач [PERSON] відзив на позов не подала, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. У користуванні позивачки є автомобіль марки Hyundai Accent, номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 13.03.2019 року позивачка виявила пошкодження свого автомобіля, який був припаркований на прибудинковій території на [ADDRESS] . Позивачка звернулась до поліції та 10.04.2019 року отримала довідку за результатами проведеної перевірки (а.с.15). Із довідки вбачається, що в автомобілі пошкоджено бампер, переднє праве крило, капот, передня права фара, потертості на лобовому склі. Автомобіль знаходився за адресою: [ADDRESS] . Опитані громадяни [PERSON] та [PERSON] повідомили, що вони були свідками як під час сильного пориву вітру була пошкоджена вивіска магазину « [INFO] » та неподалік магазину був припаркований автомобіль Hyundai Accent, номерний знак [NUMBER] , шматки вивіски розлітались в різні сторони. Як вбачається із висновку експертного дослідження від 05.04.2019 року на поверхнях автомобіля Hyundai Accent, номерний знак [NUMBER] є нашарування сторонніх фарбованих матеріалів жовтого, зеленого та червоного кольору в місцях пошкодження автомобіля. Нашарування на передньому правому крилі, передньому капоті та бампері подібні до фарбованого матеріалу, який нанесено на частинках пластикових уламків, за кольором та типом пігменту барвника (а.с.11-14). На ремонт автомобіля позивачка витратила 20 000 грн., що підтверджується накладними (а.с.116). Власником приміщення [ADDRESS] станом на 13.03.2019 року був відповідач [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.87-88). Але, 28.01.2019 року відповідач [PERSON] (позикодавець) уклав договір позички із відповідачкою [PERSON] (позичальник) (а.с.38). Згідно п. 1.1 Договору позички, позичкодавець передає, а позичальник приймає в тимчасове безоплатне користування (найм) для здійснення підприємницької діяльності не житлові приміщення, що розташовані на [ADDRESS] , загальною площею 25 кв.м. Строк дії договору до 01.02.2020 року. Відповідно до п. 3.3 Договору позички позичальник зобов`язаний забезпечувати збереження приміщення та підтримувати його в належному стані. Позичальник несе відповідальність за збитки спричинені неналежною експлуатацією та ремонтом орендованого приміщення. Як вбачається із вищенаведеного, шкоди майну позивачки завдано відповідачкою [PERSON] , оскільки вона станом на 13.03.2019 року була користувачем приміщення, вивіска з якого завдала шкоди автомобілю позивачки. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачка [PERSON] жодних доказів на спростування тверджень позивача та заперечення своєї вини суду не надала. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за заподіяння шкоди, шкода заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, обов`язок доказування відсутності вини у заподіянні шкоди лежить на відповідачу. Відповідачкою [PERSON] належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача про відшкодування матеріального збитку в сумі 20 000 грн. суду не надано. Отже, з урахуванням наведеного вимога позивачки про відшкодування матеріального збитку в розмірі 20 000 грн. підлягає до задоволення в частині стягнення такого збитку з відповідачки [PERSON] . Щодо вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., то судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В п. 3 Постанови Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав наданих споживам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 4 Постанови також передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. При вирішенні спору в частині вимоги позивачки про стягнення з відповідачів моральної шкоди суд врахував роз`яснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а тому виходив з оцінки причинного зв`язку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини [PERSON] в її заподіянні, встановленої судом, та з`ясував, що факт заподіяння позивачці моральних страждань та втрат немайнового характеру доведено позивачкою частково, співмірним та справедливим буде розмір відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 та ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачки [PERSON] слід стягнути 768 гривні 40 коп. витрат по оплаті судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до п. 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 16, 23, 1166 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial