Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

позивач звернулась до суду з означеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку, окрім позивача та членів її сім`ї зареєстровано доньку позивача - [PERSON], яка з 16 травня 2012 року у будинку не проживає, проживає окремо, означеним житловим приміщенням не користується, не приймає участі в утриманні житла, чим порушує права позивача. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. Позивач надала суду заяву, згідно якої просить розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надавала. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на підставі рішення народного суду міста Новомосковська Дніпропетровської області від 19 грудня 1979 року позивачу належить 19/31 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. На підставі договору дарування житлового будинку від 12 квітня 1990 року, посвідченого Державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори 12 квітня 1990 року за р.№ 696, зареєстрованого в БТІ за № 2424-18 14 травня 1990 року, позивачу належить інші 12/31 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Також у відповідності до відомостей домової книги для прописки громадян, що проживають в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], вбачається, що за вказаною адресою з 06 жовтня 2009 року Новомосковським МВ УМВС України в Дніпропетровській області зареєстровано постійне місце проживання [PERSON], [INFO] - доньки позивача у справі. Як вбачається з Акту голови квартального комітету кварталу № 10 м. Новомосковська від 11 серпня 2016 року, складеного в присутності мешканців будинків № 7 та № 7а по [ADDRESS], Довідки голови квартального комітету кварталу № 10 м. Новомосковська від 11 серпня 2016 року, у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 16 травня 2012 року по березень 2016 року та по 11 серпня 2016 року. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає більше року, а лише зареєстрована в ньому. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування будинком, належним позивачу, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 1 рік. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 гривень, тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 551,20 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved