Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому зазначила, що з 01.04.2007 по 21.08.2014 року вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Зазінвестбуд», працюючи на посадах бухгалтера першої категорії в управлінні «Будторг» (з 01.04.2007 по 01.02.2009) та бухгалтера першої категорії в апараті управління (з 01.02.2009 по 21.08.2014). Факт її знаходження у трудових відносинах підтверджується записами у трудовій книжці та випискою з наказу про прийняття на роботу. Згідно наказу № 58-К від 21.08.2014 року вона звільнилась з посади у зв'язку з порушенням адміністрацією строку видачі заробітної плати (ч. 3 ст. 38 КЗпП України). Відповідач, починаючи з липня 2014 року, не виплачував заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість. Крім того, при звільненні власник не виплатив належну позивачці заробітну плату та вихідну допомогу. Просить суд стягнути з відповідача - 10024,78 грн. - заборгованість з виплати заробітної плати; 7044,12 грн - середній заробіток за затримку виплати заробітної плати; 9,51 грн. - індексація заборгованості з виплати заробітної плати; 17882,04 грн. - заборгованість за вихідною допомогою. Крім того, просить стягнути з відповідача 10000,00 грн. відшкодування моральної шкоди. Судове засідання, призначене на 29.10.2014, відкладалося за клопотанням відповідача, а нове судове засідання було призначено на 27.11.2014. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про час день та місце слухання справи відповідач був повідомлений належним чином. Причину неявки відповідач суду не повідомив. Заперечень стосовно позовних вимог позивача, суду не надав. Поштове повідомлення отримав. Представник позивача надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності; позовні вимоги підтримує у повному обсязі; у разі неявки відповідача у судове засідання просить відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд відповідно ст.. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 01.04.2007 позивачка була прийнята на роботу в ТОВ «Зазінвестбуд» на посаду бухгалтера першої категорії в управління «Будторг», що підтверджується копією виписки з наказу ТОВ «Зазінвестбуд» від 30.03.2007 № 34П, а також записами в трудовій книжці. 01.02.2009 її було переведено на посаду бухгалтера першої категорії в апарат управління ТОВ «Зазінвестбуд», що підтверджується записами в трудовій книжці. 21.08.2014 [PERSON] подала виконуючому обов'язки директора ТОВ «Зазінвестбуд» Василенко В.В. заяву про звільнення з займаної посади у зв'язку з порушенням керівництвом підприємства норм трудового законодавства (за ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України). 21.08.2014 в.о. директора ТОВ «Зазінвестбуд» Василенко В.В. видав наказ № 58-К, яким наказав звільнити [PERSON] 21 серпня 2014 року за власним бажанням у зв'язку з порушенням адміністрацією строку видачі заробітної плати. Як встановлено судом та підтверджено довідкою № 182 про виплату заробітної плати станом на 21.08.2014, виданою ТОВ «Зазінвестбуд», [PERSON] належить до виплати: за липень 2014 року - 3170,61 грн., за серпень 2014 року - 6854,17 грн. Фактично належна до виплати заробітна плата виплачена не була, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 10024,78 грн. Відповідно до ст.. 47 Кодексу законів про працю України - власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки. Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Судом встановлено, що заборгованість з виплати заробітної плати на момент звільнення становить 10024,78 грн. Дослідивши всі наявні у справі матеріали, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом встановлено, що позивачка за липень та за серпень 2014 року фактично відпрацювала 37 робочих днів. Заробітна плата за фактично відпрацьовані робочі дні, як свідчить довідка № 182 про виплату заробітної плати станом на 21.08.2014, за липень і серпень 2014 року становила 10024,78 грн. Отже, середньоденна заробітна плата складає 10024,78 : 37 = 270,94 грн. Від дня звільнення (21.08.2014) до дня подання позову (26.09.2014) минуло 26 робочих днів. Сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, таким чином, становить 270,94 Х 26 = 7044,44 грн. А, отже, вимога позивача про стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 7044,12 грн., підлягає задоволенню. У зв'язку з порушенням відповідачем строків оплати праці, позивачка втратила частину своїх доходів у зв'язку зі зростанням індексу цін на споживчі товари. Відтак, згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація втрати частини заробітної плати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначено: «компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки за один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом». Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно з п. 3 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1427, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми. Оскільки позовна заява була подана у вересні, сума компенсації втрати частини заробітної плати може бути обчислена лише за липень 2014 року. Відповідно до даних Державної служби статистики України, індекс споживчих цін у липні 2014 року становив 100,4 , а у серпні 2014 року (в останній місяць перед поданням позовної заяви) становив 100,8. Отже, коефіцієнт приросту споживчих цін дорівнює (100,4 : 100,8) - 1 = 0,003. Таким чином, сума компенсації втрати частини заробітної плати, що підлягає стягненню з відповідача відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», становить 0,003 Х 3170,61 = 9,51 грн. Як встановлено судом на підставі наказу про звільнення від 21.08.2014 № 58-К, ТОВ «Зазінвестбуд» зобов'язалося виплатити [PERSON] вихідну допомогу в розмірі тримісячної заробітної плати. Проте заборгованість із виплати вихідної допомоги також залишається непогашеною відповідачем. Відповідно до положень ст. 44 Кодексу законів про працю України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Розмір належної до сплати вихідної допомоги обчислюється відповідно до положень абз.2-3 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Відповідно до зазначених положень, у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 270,94 грн. Сумарне число всіх робочих днів за липень і за серпень 2014 року становить 43 дні. Отже, розмір середньомісячної заробітної плати, що визначається з метою обрахування розміру вихідної допомоги, дорівнює (43 : 2) Х 270,94 = 5960,68. Відтак розмір вихідної допомоги, що підлягає стягненню з відповідача згідно зі ст. 44 Кодексу законів про працю України, становить 5960,68 Х 3 = 17882,04 грн. Позивачем також заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди. Дослідивши обставини справи та викладені у позовній заяві пояснення позивачки, суд доходить висновку про те, що ця позовна вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка пояснює, що системною несплатою заробітної плати відповідачем вона була поставлена у вкрай скрутне матеріальне становище; оскільки вона була єдиним годувальником в сім'ї. На підтвердження цих обставин надала копію свідоцтва про народження дитини та копію пенсійного посвідчення її чоловіка. З наданих до суду документів вбачається, що чоловік позивачки є пенсіонером, а дитина щойно досягла повноліття та знаходиться на утриманні батьків. Зазначені вище обставини обґрунтовують той факт, що на момент свого звільнення позивачка фактично утримувала всіх інших членів сім'ї, а внаслідок незаконних дій відповідача сім'я позивачки була позбавлена значної частини джерел для існування. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації відповідачем, суд виходить з вимог ч.3 ст. 23, ст. 1167 Цивільного кодексу України, Методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції України від 13.05.2004 № 35-13/797), а також принципів добросовісності, справедливості та розумності. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 6.4 зазначених вище «Методичних рекомендацій відшкодування моральної шкоди», у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Дослідивши обставини справи на підставі наявних у ній доказів, суд вважає суму в розмірі 3000,00 грн. адекватною заподіяній позивачеві моральної шкоди і такою, що є достатньою для компенсації такої шкоди. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 10024,78 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати (з 21.08.2014 по 26.09.2014) в розмірі 7044,12 грн., заборгованість з виплати вихідної допомоги в розмірі 17882,04 грн., сума індексації заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 9,51 грн., та компенсація моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. В прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено клопотання допустити негайне виконання судового рішення в цій частині. Таким чином, вимога про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, в частині стягнення боргу за серпень 2014 року (останній перед звільненням місяць), підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.. 88 ЦПК суд вважає за необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 379 грн.60 коп.

Outcome: partial