Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання мають дитину [PERSON] 23.10.2010 р. н. Після припинення шлюбних відносин відповідач не бере участі в утриманні дитини, не надає матеріальної допомоги, хоча має реальну можливість її надавати. На даний час забезпечити дитину необхідним одягом, збалансованим харчуванням, належним медичним обслуговуванням для позивача є складним та неможливим без додаткових доходів, які вона не має. Оскільки батько дитини у добровільному порядку не виконує зобовязання по утриманню дитини, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до його повноліття. Ухвалою суду від 28 вересня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій розяснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач подав відзив відносно позовних вимог, відповідно до яких, позовні вимоги визнав частково, не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімум, встановленого для дитини відповідного віку. В обгрунтування відзиву вказав, що погоджується з тим, що має виконувати свій обовязок по утриманню дитини, у добровільному порядку перераховував та перераховує кошти на картковий рахунок позивача, забезпечує дитину необхідним одягом, шкільним приладдям. На даний час не працює, має нерегулярний дохід, аліменти в розмірі 3000.00 грн. не відповідають його фінансовим можливостям. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви по суті сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне. Позивач та відповідач є батьками дитини: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 138575 ( а.с.6). [PERSON] бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Згідно частин 8, 9 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Обовязок батьків щодо утримання своєї дитини є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання дитини, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст.141,\~180 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені\~ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст.182 СК України. Домовленості про утримання спільної дитини сторони не досягли. Положеннями\~ст.182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів, встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ЗУ «Про державний бюджет України»\~на 2018 р. встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей до шести років з 01.01.2018 року - 1492 грн., з 01.07.2018 року\~1559, з 01.12.2018 року\~1626 грн.; для дітей віком від шести до вісімнадцяти років з 01.01.2018 року\~1860 грн., з 01.07.2018 року\~1944 грн., з 01.12.2018 року\~2027 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років встановлено у таких розмірах: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень;\~\~для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. За вимогами ч.3 ст.181 СК України оскільки дитина проживає з позивачем, остання має право на стягнення аліментів та просить їх стягувати в твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184). Згідно з положеннями ч.2\~ст.184 СК України\~розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує наступне. Позивач здійснює догляд за дитиною, відповідач за віком є працездатним, інвалідом не являється, законом на відповідача покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення повноліття. При визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання малолітньої дитини. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача на утримання дитини, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині розміру аліментів в сумі 3000,00 грн. на дитину, які остання просить стягнути з відповідача оскільки позивач не надала суду доказів про розмір витрат, які вона несе на утримання дитини, а також даних про свої доходи. Крім того, суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач може надавати грошову допомогу на утримання дитини в такому розмірі. Суд також враховує і доводи відповідача, які викладені у відзиві, щодо розміру аліментів. Враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку\~про можливість\~визначення аліментів\~ на\~утримання дитини\~у твердій\~грошовій сумі\~в розмірі\~1200\~грн.\~ щомісячно,\~але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку до\~її повноліття.\~ Суд\~вважає,\~що саме\~цей розмір\~аліментів на\~дитину \~відповідає вимогам\~виваженості та\~справедливості. Відповідно до частини 1 пункту 3 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року „Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з відповідача в дохід держави . В звязку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача на користь держави 704 гривень 80 коп. судового збору, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1 ст.191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову - з 27.09.2018 р. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,\~виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з вищевикладених мотивів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial