Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказали, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] та вона разом із відповідачем, яка є її дочкою разом мешкають у ній. На даний час відповідач по справі створює неможливі умови для спільного проживання, чинить сварки та бійки, постійно принижує, образливо висловлюється на адресу позивача, постійно порушує правила співжиття, а тому просить її виселити з цих підстав. Крім того, відповідач також не сплачує вартість комунальних послуг та позивач не може вільно володіти та користуватися своєю власністю. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки вона не має іншого місця проживання та позивач саме є ініціатором сварок, та зазначила, що вона ні коли не била свою матір. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 5). Згідно із довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку [PERSON] постійно проживає із своєю дочкою [PERSON] у квартирі [ADDRESS] (а.с. 9). [PERSON] 28.11.2014 року змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені та паспортними даними, що долучені до матеріалів справи.(а.с. 26-27). У судовому засіданні не заперечувались ті обставини, що відповідач по справі є рідною дочкою позивача та вона була вселена у квартиру у 2001 році та зареєстрована з 26.09.2001 року за згодою власника житла - позивача по справі, як член її сімї. Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 157 ЖК України встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Позивачі посилаються як на правову підставу своїх вимог на ст.116 ЖК України, згідно якої якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України в п.17 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Позивачем на підтвердження доводів викладених в позовній заяві надані два висновки по заяві [PERSON], складених ДІМ Червонозаводського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області Бутівченко від 18.11.2013 року та від 06.01.2014 року, з якого видно, що співробітником міліції одного разу було проведено профілактичну бесіду з обома особами про неприпустимість протиправної поведінки (а.с. 31-32). Доказів, які б підтверджували, що відповідач систематично порушує правила проживання в одній квартирі, а заходи запобігання такій поведінці відповідача є безрезультатними, позивачем суду надано не було. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем не наведено переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для виселення відповідача з квартири з підстав, передбачених ст. 116 ЖК України, оскільки в судовому засіданні не встановлено фактів порушення відповідачем правил співжиття, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. Окремо суд зазначає, що несплата коштів відповідачем за отримані житлово-комунальні послуги не є підставою для її виселення. З цих же підстав не підлягають задоволенню інші позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed