Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому вказав, що 17.10.2019 року о 09.27 год. відповідач, керуючи автомобілем Опель Астра д.н.з. [NUMBER] по вул.Шевченка, 80-а в м.Коростень, здійснив зіткнення з належним позивачеві автомобілем Пежо 208 д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.01.2020 року по справі №279/5917/19 встановлено вину відповідача в ДТП. Вартість ремонту автомобіля згідно калькуляції склала 5774,05 грн., з яких сума страхового відшкодування склала 1718,55 грн. згідно договору добровільного страхування на транспорті №007090/4017/0000111 від 08.11.2018 р.., тому витрати на ремонт становлять 4055,50 грн.. Дорожні витрати на дорогу до сервісного центру для проведення оцінки та усунення пошкоджень склали 434,72 грн., втрачений середній заробіток за використані 3 календарні дні склав 7416 грн., завдана пошкодженням майна моральна шкода становить 2700 грн.. Просив стягнути з відповідача 11906,22 грн. матеріальної шкоди, 2700 грн. моральної шкоди, понесені судові витрати. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає, просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив про те, що понесенні позивачем збитки не підтверджено належними та допустимими доказами. Так, відповідно до наряду-замовлення витрати на ремонт складають 4055,50 грн., до нього додано квитанцію на суму 5053,50 грн., яка не ідентифікує платіж за проведення ремонту, відсутні дані про платника та одержувача, до наряду включено роботи (мийна, прибирання салону), які не мають відношення до ремонту. Страхова компанія відшкодувала понесенні збитки, обґрунтування стягнення різниці з відповідача не обґрунтовано, розмір збитків не підтверджено експертним дослідженням. Понесені дорожні витрати та втрачена вигода, розмір моральної шкоди документально не підтверджені. Його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування» відповідно до полісу №139679474, тому вимога про відшкодування шкоди має бути заявлена до його страховика. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, який регулюється положеннями ст.22,23,1166,1167,1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі: Закон). Ст.22,23 ЦК України передбачає право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1167 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої неправмірними діями. Порядок та умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, передбачені ст.1187 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана цим джерелом, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) ним володіє. 17.10.2019 року о 09.27 год. в [ADDRESS] , відповідач, керуючи транспортним засобом, порушив п.10.9 ПДР та пошкодив транспортний засіб позивача. Вказані обставини встановлені в справі №279/5917/19 (постанова від 23.01.2020 року, набрала чинності 04.02.2020 року ). Вимоги про відшкодування завданої пошкодженням транспортного засобу матеріальної шкоди позивач обґрунтовує постановою судді Коростенського міськрайонного суду від 23.01.2020 року в справі №279/5917/19 нарядом-замовленням СА-А-4383 від 17.01.2020 року, платіжним документом про сплату 4053,50 грн., довідкою про доходи, листом нарахування, розрахунком заробітної плати за серпень-грудень 2019 р., договором добровільного страхування на транспорті №007090/4017/0000111 від 08.11.2018 р. (сума страхового відшкодування 22305,25 грн., актом огляду транспортного засобу від 21.10.2019 року (виявлено деформація та подряпини передньої лівої двері). Відповідач надав докази того, що свою відповідальність за завдану шкоду він застрахував, розмір страхового відшкодування за шкоду, завдану майну, становить 100000грн.. Проаналізувавши зміст вказаних доказів, суд дійшов висновку, що ними не доводиться правомірність заявлених вимог, виходячи з наступного: Відповідно до правової позиції Верховного Суду в справі №755/18006/15-ц, якщо цивільно-правова відповідальність винуватця застрахована, то потерпілий повинен вимагати відшкодування розміру завданого збитку зі страхової компанії. При цьому сам винуватець відповідає за відшкодування вартості відновлювального ремонту, яка не покривається страховою компанією, згідно правової позиції Верховного Суду в справах №520/8867/15-ц, 522/1597/15-ц, №221/6180/16-ц розмір відшкодування має бути визначений звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати відповідним положенням законодавства. У відзиві на позовну заяву відповідач заявив про те, що його відповідальність за завдану шкоду застрахована, однак позивач не скористався правом на залучення до участі у справі співвідповідача (ст.51 ЦПК України), відповідного клопотання не заявив. Розмір завданого збитку позивачем обґрунтовується даними наряду-замовлення від 17.01.2020 року, яким визначено вартість проведених робіт, за виключенням мийки та прибирання салону, на суму 4056,67, вартість витрачених на ремонт частин, деталей, матеріалів в сумі 1434,05, а всього 5490,72 грн.. Однак, звіту про оцінку майна, яким мало б бути визначено розмір завданого позивачеві в результаті ДТП збитку, позивачем не надано. До страховика відповідача з вимогою про відшкодування завданої шкоди позивач не звертався. В такій ситуації, суд позбавлений можливості визначити, враховуючи вищенаведені правові позиції Верховного суду в аналогічних справах, чи виник у відповідача обов`язок відшкодувати шкоду, розмір якої перевищує можливе страхове відшкодування. Вимоги про відшкодування витрат на доставку транспортного засобу до та з місця ремонту, упущеної вигоди (втраченого заробітку), позивачем не обґрунтовані належними та допустимими доказами. В той же час, враховуючи, що майно позивача було пошкоджено з вини відповідача та потребувало ремонту, що призвело до зміни укладу життя позивача, вимагало докладання додаткових зусиль для задоволення власних потреб, оскільки позивач певний час був позбавлений можливості використовувати транспортний засіб, відбулись зміни в його зовнішньому виді, суд вважає доведеним, що позивачеві була спричинена моральна шкода. Враховуючи тривалість порушення права позивача (належний стан було відновлено через 3 міс.), поведінку заподіювача шкоди (з місця події зник, зусиль для усунення завданої шкоди не докладав), виходячи з засад розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір шкоди є обґрунтованим, тому вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають відшкодуванню відповідно до розміру задоволених вимог (18,5%). На підставі викладеного,

Outcome: partial