Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому зазначив, що 27.04.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про іпотечний кредит №1.06040330, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США на строк користування 180 місяців зі сплатою 12% річних. Крім того, 27.04.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір №1.06040330, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку позивачу квартиру [ADDRESS] з метою забезпечення повного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором. Однак відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 11.12.2012 року складає 1 271 647,30 грн., з яких: 46 784,00 доларів США (що станом на 11.12.2012 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 373 946,19 грн.) - сума заборгованості за кредитом; 23 023 доларів США (що станом на 11.12.2012 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 184 025,39 грн.); 713 675,71 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 05.01.2012 року по 11.12.2012 року. Просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, на квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Крім того, відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом, згідно якого просить суд визнати недійсним кредитний договір №1.06040330 від 27.04.2006 року, посилаючись на те, що зазначений договір було укладено з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки даний договір був підписаний не [PERSON], а іншою невідомою особою, а тому вважає, що особа, яка підписала спірний кредитний договір від імені позичальника не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення зазначеного договору. Відповідач вважає, що на момент вчинення правочину не було дотримано вимог п.2 ст.203 ЦК України, а тому у відповідності до п.1 ст.215 ЦК України є достатні підстави вважати спірний кредитний договір недійсним. В ході розгляду справи представник позивача змінив свої позовні вимоги на дострокове стягнення заборгованості з відповідача та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про іпотечний кредит №1.06040330 від 27.04.2006 року в розмірі 1 271 647,30 грн., а також 3 219,00 грн. судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав, просив позов задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечив в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, зазначив також, що з меморіального ордеру №3765821 від 27.04.2006 року про надання [PERSON] кредитних коштів в сумі 50 000,00 доларів США не вбачається, що його було підписано жодною із сторін кредитного договору, а саме, ні [PERSON], ні уповноваженим представником банку, а тому представник відповідача вважає, що зазначений меморіальний ордер містить ознаки фальшування та не може бути належним та допустимим доказом у справі. Крім цього просив суд зменшити розмір нарахованої пені, оскільки відповідач з листопада 2008 року по березень 2012 року перебував в слідчому ізоляторі, тому не міг виконувати умови кредитного договору. Просив задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі. Заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору про іпотечний кредит №1.0604.0330 від 27.04.2006 року, [PERSON] було надано грошові кошти (кредит) у розмірі 50 000,00 доларів США на строк користування 180 місяців зі сплатою 12% річних за користування кредитними коштами (а.с.5-7). Відповідно до п.4.4 кредитного договору кредитор набуває право вимагати від позичальника дострокове погашення кредиту, а позичальник зобов'язується на вимогу кредитора достроково погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, нараховану неустойку та інші платежі та нарахування за цим договором (при їх наявності), що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора у разі порушення зобов'язань, передбачених п.п.6.2.3-6.2.14 кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання виконав належним чином, надавши відповідачу кретині кошти в сумі 50 000,00 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером №3765821 від 27.04.2006 року (а.с.12). Після укладення договору, відповідач своїх зобов'язань за вказаним договором не виконував, не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за вказаним договором, яка станом на 11.12.2012 року складає 1 271 647,30 грн., з яких: 46 784,00 доларів США (що станом на 11.12.2012 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 373 946,19 грн.) - сума заборгованості за кредитом; 23 023 доларів США (що станом на 11.12.2012 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 184 025,39 грн.); 713 675,71 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 05.01.2012 року по 11.12.2012 року (а.с.13). На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов'язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту та відсотків за його користування є правомірною. Стосовно визначеного позивачем розміру пені, то суд вважає за необхідне відмітити наступне. У відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В судовому засіданні представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру пені, посилаючись на те, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, про стягнення якої просить позивач. Крім цього зазначав, що з листопада 2008 року по березень 2012 року відповідач перебував в слідчому ізоляторі, тому не міг реально виконувати умови укладеного договору, що також свідчить про можливість зменшення розміру нарахованої пені. У зв'язку із наведеним вище, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру пені до 513 675,71 грн., оскільки перебування відповідача в слідчому ізоляторі, є істотною обставиною, що має значення при вирішенні заявленого позову. За таких обставин первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума судового збору в розмірі 3 219,00 грн. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених зустрічних позовних вимог, суд виходить з наступного. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №14396/14397/13-32 від 24.06.2014 року, підпис від імені [PERSON] у графі «Позичальник:» в договорі про іпотечний кредит №1.06040330 від 27.04.2006 року, що укладений між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» та [PERSON], виконаний [PERSON] (а.с.171-174). Враховуючи вимоги ЦК України, суд вважає, що кредитний договір, укладений між позивачем (відповідач за зустрічним позовом) та відповідачем (позивач за зустрічним позовом) відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому є обов'язковим для його виконання сторонами, що закріплено в ст.629 ЦК України. Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, зазначені в ст. 203 ЦК України. Порушення будь-якої із цих вимог при укладенні кредитного договору судом не встановлено. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні з зустрічними позовними вимогами про визнання недійсним кредитного договору, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення зустрічного позову відсутні, оскільки оспорюваний відповідачем договір про іпотечний кредит №1.06040330 від 27.04.2006 року укладено у відповідності до вимог діючого законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: partial