Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права приватної власності на гараж в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не залишив. Позивач єдиний спадкоє\-мець першої черги в порядку спадкування за законом, який прийняв спадщи\-ну. Спадщину після смерті чоловіка вона прийняла згідно із ст. 1269 ЦК України, так як у встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадко\-давця подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач звернулася до державного нотаріуса Першої синельниківської держав\-ної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця, заведена спадкова справа № 239/2019. Але нотаріус відмовив їй у видачі цього свідоцтва в зв`язку з тим, що вона не надала йому правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності померлого [PERSON] на гараж, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 листопада 2019 року. Гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] о збудований на підставі рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради №319 від 25 липня 1986 року, яким її чоловікові надано дозвіл на будівництво гаража. На підставі рішення №388 виконавчого комітету Синельниківської міської ради зазначений гараж перереєстровано на її чоловіка [PERSON] . 29 серпня 1990 року Синельниківським бюро технічної інвентаризації зазначений гараж зареєстрований за [PERSON] про що зроблено відповідний запис в реєстрову книгу №1 за реєстровим №20 та видане реєстраційне посвідчення, яке на теперішній час не входить до переліку правовстановлюючих документів. Відповідно до довідки №1470, виданою 27.11.2019 року комунальним підприємством «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на вищезазначений гараж не зареєстровано. Вартість гаражу складає 30210 (тридцять тисяч двісті десять) гривень, згідно довідки КП «СМБТІ» від 27.11.2019 року. Позивач вважає, що за нею може бути визнано право приватної власності на вищезазначений гараж, так як будівництво цього гаражу закінчено до 5 серпня 1992 року та діючим на той час законодавством обов`язковість його державної реєстрації не була передбачена. Просить визнати за нею [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, однак до його початку надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, встановив наступне. 18 серпня 1973 року було укладено шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] (прізвище після укладення шлюбу [PERSON] ), що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 17.04.2019 року [PERSON] помер [INFO] . З реєстраційного посвідчення від 29.08.1990 року (а.с.6) вбачається, що на підставі рішення №319 виконкому Синельниківської міської ради народних депутатів від 25 липня 1986 року, [PERSON] надано дозвіл на будівництво гаража, про що зроблено відповідний запис в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 20. З витягу із рішення №388 виконкому Синельниківської міської Ради народних депутатів від 24 вересня 1992 року (а.с.7) вбачається, що вищезазначений гараж перереєстровано на [PERSON] . З витягу з рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради №182 від 26 серпня 2015 року (а.с.9) вбачається, що гаражу який збудований [PERSON] присвоєна поштова адреса [ADDRESS] . Відповідно довідки КП «Синельниківське МБТІ» Дніпропетровської області від 07.11.2019 року №1470, гараж що розташований в [ADDRESS] заінвентаризований за [PERSON] . Право власності в КП «Синельниківське МБТІ» не зареєстровано. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.11.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що не надані правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на гараж. З копії спадкової справи №239/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] . Син померлого [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкоємців за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. 1,2 ст.3 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 499 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до ст.25,30,346 ЦК України, Листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визнання належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як законно обґрунтовані та підтверджені документально. На підставі викладеного,

Outcome: approved