Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила суд стягнути з [PERSON] на її користь пеню за несплату аліментів в сумі 4833 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період якого у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 15.06.2009 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи від 05.05.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач добросовісно аліментні зобов'язання які встановленні рішенням суду не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 15900 гривень. На підставі вищевикладеного, позивач зазначає, що має право також на стягнення з відповідача пені з заборгованості по аліментах, що стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених у ньому, та просили суд його задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов визнав, не заперечував проти стягнення з нього пені за несплату аліментів в розмірі визначеному позивачем. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народилась донька [PERSON], [INFO] (на 8, 20 а.с.). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно. На підставі даного рішення видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження (на 14 а.с.). Судом встановлено, що відповідач повністю свого обов'язку зі сплати аліментів не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.12.2013 року по 01.05.2018 року, становить 15900 гривень (на 9-10 а.с.). Правовідносини, що виникли між сторонами, відповідають сімейним, тому при вирішенні спору суд застосовує норми Сімейного кодексу України щодо визначення прав і обов`язків матері, батька і дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину. Відповідно до ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд вважає, що розмір неустойки за несвоєчасну сплату аліментів відповідачем за період з 01.12.2013 року по 01.05.2018 року, позивачкою визначений вірно і відповідає вимогам ст. 196 СК України, згідно з якими неустойка стягується в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення залежно від кількості днів у місяці. З огляду на вищенаведене, та що відповідач визнав позов, не заперечував проти стягнення з нього пені по заборгованості по аліментам, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими. При розподілі судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК України відповідно до якої з відповідача підлягає до стягнення на користь держави 704,80 гривні судового збору, так як позивач була звільнена від його сплати та 1500 гривень на користь останньої в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved