Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що з 24.10.1990 року по 30.04.2014 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Шлюб розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.04.2014 року. З 2012 року відповідач став проживати окремо, на дачі в СТ «Мала Бугаївка» в с . Мала Бугаївка , Васильківського району Київської області, або в квартирі [ADDRESS] , яка належала його матері. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.07.2018 року між нею (позивачем) та відповідачем врегульовано спірні питання щодо поділу спільного майна подружжя. Так, судом вирішено передати їй в особисту приватну власність квартиру [ADDRESS] , яка є предметом спору. Рішення суду набуло законної сили. В 2012 році відповідач добровільно виїхав зі спірної квартири, забрав речі, проте з реєстраційного обліку не знявся, що завдає їй матеріальної шкоди, оскільки призводить до додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг. У зв`язку з викладеними обставини вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх присутності, позов визнали у повному обсязі, не заперечували щодо його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ухвали суду від 11.12.2018 року у даній справі відкрито провадження, справа призначена до підготовчого засідання. Ухвалою від 05.03.2019 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. 06.06.2019 року подано стороною позивача письмові пояснення. В суді встановлено, що 24.10.1990 року між сторонами зареєстровано шлюб. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.04.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 14.04.2000 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . 18.07.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено рішення по справі № 755/29487/14-ц за позовами [PERSON] та [PERSON] про поділ майна, яким в порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] зареєстрований заспірною адресою. З актів від 12.09.2012 року, 27.03.2014 року, 01.04.2018 року та 25.10.2018 року, затверджених ЖБК «Журналіст-3» встановлено, що [PERSON] за спірною адресою не проживає з травня 2012 року. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. По даній справі встановлено, що відповідач в спірній квартирі не проживає тривалий час. Відсутні і будь-які дані щодо не проживання відповідача в спірній квартирі з поважних причин. Викладені обставини відповідачем визнані в повному обсязі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 704,80 грн. По даній справі сторона позивача просила повернути 50 % сплаченого судового збору. Оскільки, відповідачем визнається позов до початку розгляду справи по суті, позивачу в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved