Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що проживала з відповідачем до липня 2020 року. У них народились донька [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина постійно проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, у свою чергу, відмовився надавати кошти на утримання доньки та не бере участі у її вихованні. На теперішній час позивач не в змозі самостійно, в необхідній мірі, забезпечити потреби дитини. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених у ньому та просив задовольнити. Представник відповідача позов заперечив, з мотивів не доведення позивачем того, що дитина проживає разом з нею. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони проживали разом з березня 2015 року по липень 2020 року. За цей час у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.08.2016 року Галицьким районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області. Неповнолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю, яка на даний момент тимчасово покинула межі України для того, щоб заробити кошти на утримання себе і дитини та тимчасово доручила доглядати за дитиною своїм батькам, відповідач також тимчасово виїхав на заробітки за межі України, матеріально не утримує дитину та вона з ним не проживає. Крім того, дохід позивача не може забезпечити належний рівень життя дитини, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ході судового розгляду встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, яка тимчасово залишила дитину під піклуванням батьків для того, щоб заробити кошти для забезпечення належного життя для себе та дитини. В свою чергу, відповідач та його представник не подали суду жодного доказу з приводу того, що відповідач надає дитині будь-яку матеріальну допомогу. Крім того, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач тимчасово виїхав за межі України на заробітки, а отже офіційних даних про його рівень доходів суду не представлено. Доводи представника відповідача про те, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на те, що дитина на даний час не проживає разом з матір`ю, на думку суду, є безпідставними та надуманими. До такого висновку суд приходить виходячи з того, що суду надані документи стосовно місця проживання дитини, а також представником позивача надані роз`яснення стосовно того, що є причиною тимчасового виїзду матері за межі України. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу стосовно того, що матір неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, у тому числі тимчасово залишивши дитину під наглядом своїх батьків. Разом з тим, доводи представника відповідача стосовно безпідставності позову, у зв`язку із тим, що позивач тимчасово на даний момент виїхала на заробітки судом відхиляються, адже суд не може розцінити дії матері спрямовані на забезпечення матеріального достатку для неї та дитини шляхом виїзду на тимчасові роботи, за переконанням суду, не можна розцінювати як законну підставу для відмови у позові. Беручи до уваги вищенаведені обставини, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки до досягнення нею повноліття у розмірі 1 500,00 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову, що відповідає ч.2 ст.182 СК України. При цьому визначаючи розмір аліментів суд виходить з того, що в процесі розгляду справи не встановлено жодних даних про рівень доходів відповідача, натомість встановлено, що останній виїхав за межі України на заробітки, тобто має можливість забезпечити виплату аліментів на утримання власної дитини. Також, визначаючи розмір аліментів, суд враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку визначений чинним законодавством. Приймаючи рішення по справі суд виходить з того, що обов`язок нести витрати на дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання відповідача окремо, не звільняє його від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та догляду за дитиною пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. З урахуванням положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 454,00 гривень.

Outcome: partial