Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з нею та стягнення аліментів на її користь на утримання дитини у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), а також судові витрати на розгляд справи, посилаючись на те, що шлюбні відносини між сторонами припинені з квітня 2010 року, шлюб носить формальний характер. Як причину розпаду сімї позивач вказує на той факт, що сторони є різними за характерами людьми, вони мають відмінні погляди на життя та шлюбні обовязки. За час спільного проживання сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, на підставі цього між сторонами постійно відбувалися сварки. Подружні відносини сторони не підтримують з квітня 2008 року, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Від шлюбу з відповідачем є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем, перебуває на її утриманні. Тому позивач вимушена звернутися з цим позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. У наступному судовому засіданні позивач надала заяву про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,0 грн. щомісячно починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини, у звязку з тим, що відповідач ухиляється від утримання дитини матеріальної допомоги добровільно не надає. На утримання дитини потрібно не менше 2000,0 гривень, так як позивач повинна витрачати щомісячно грошові кошти на наступне: на дитячий садочок 235,0 гривень, на гуртки у дитячому садочку 150,0 гривень, на ремонти, іграшки, миючи засоби у дитячому садку 80,0 гривень, на їжу 800,0 гривень, на одяг, взуття 400,0 гривень, комунальні послуги 400,0 гривень. За таких обставин позивач звернулася до суду зха захистом своїх прав. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд у звязку з його неявкою та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивачки, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. У судовому засіданні встановлено, що 01 березня 2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та остання змінила прізвище на „Делінкевич, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-ЖД №067499 від 01.03.2008 року, запис № 81. Від цього шлюбу є малолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджує свідоцтво про народження серії 1-ЖД №145862 від 15 липня 2008 року, запис № 623. Шлюб у сторін є першим. Сімейні відносини фактично припинені з квітня 2010 року, подружні відносини сторони не підтримують, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сімї. В сімї почали виникати конфлікти та непорозуміння, постійно відбувалися сварки, що негативно впливало на виховання дитини. На примирення позивач не згодна, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сімї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, а також інтересам неповнолітньої дитини. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. Враховуючи, що побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України), суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу. Видатки по оплаті державного мита при оформленні реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на відповідача. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітня дитина проживає разом з матірю. Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання малолітньої дочки сторін [PERSON], суд вважає цю вимогу такою, що підлягає задоволенню з огляду на такі обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи, що з цього питання місце проживання дитини не заперечується відповідачем, оскільки відповідач ухиляється від явки в судове засідання, до суду не надав відповідних заперечень проти позовних вимог, суд має задовольнити цю вимогу позивача, визначивши місце проживання малолітньої дочки сторін [PERSON], з матірю. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні. На теперішній час відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. При постановленні рішення судом враховані стан здоровя та матеріальне становище дитини, а також матеріальне становище позивачки. Батьки дитини мають рівні обовязки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. При цьому згідно ст. 182 Сімейного кодексу України судом враховано, що діти проживають з матірю, мати дітей здійснює догляд за ними, можливості матері щодо надання утримання на дітей є досить обмеженими. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обовязків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства, за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд на вимогу позивачки вирішує питання про стягнення аліментів на дитину, визначивши їх розмір, виходячи з принципу диспозитивності, у мінімальній сумі, визначеній законом у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд має врахувати встановлений законом прожитковий мінімум на 2010 рік встановлений для дітей віком до 6 років: з 1 січня 755,0 гривня, з 1 квітня 767,0 гривень, з 1 липня 771,0 гривень, з 1 жовтня 787,0 гривня, з 1 грудня 799,0 гривень згідно ст. 52 Закону України „Про Державний бюджет України на 2010 рік . З огляду на такі положення закону про державний бюджет, беручи до уваги положення ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів на одну дитини (який на момент ухвалення рішення дорівнює 799,0 грн.), суд має вимоги позивачки про стягнення аліментів частково задовольнити, стягнувши аліменти на дитину, в твердій грошовій сумі 1000,0 гривень але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого на відповідний період законом, щомісячно, починаючи з 06.07.2010 року й до досягнення повноліття дочки [PERSON], тобто до 20 червня 2026 року. Суд розяснює, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно вимог статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial