Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 21.07.2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2264, відновити позивачу її дошлюбне прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн., щомісячно, з дня подачі позову до досягнення дитини повноліття, з урахуванням індексації. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги в частині розірвання шлюбу задовольнити, позовні вимоги в частини стягнення аліментів задовольнити частково та шляхом утримання з нього аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно. В обґрунтування зазначає, що незважаючи на відсутність біль ніж півроку постійної роботи та стабільного заробітку, він добровільно, щомісячно, сплачував позивачу певні суми грошових коштів на утримання дитини. На сьогодні він офіційно працевлаштований, його дохід складає 4\~173,00 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Позивач через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, висловив згоду на розірвання шлюбу, просить утримувати з нього аліменти у розмірі 1000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано 21.07.2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2264. Після одруження прізвище позивача « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). З матеріалів справи вбачається та підтверджується копіями квитанцій про сплату відповідачем на картковий рахунок [PERSON] грошових коштів з призначенням платежу «аліменти»: 03.06.2019 року 300 грн., 01.07.2019 1000 грн., 19.08.2019 200 грн., 03.10.2019 393,02 грн. Згідно довідки № 0411/19-1 від 04.11.2019 року, [PERSON] працює у ФОП [PERSON] на посаді менеджера у сфері операцій з нерухомості для 3-х осіб з 29.10.2019 року, форма працевлаштування основна. Посадовий оклад [PERSON] складає 4\~173,00 грн. на місяць, без урахування податків. Зі змісту довідки про дохід № 3011/19-1 від 30.11.2019 року вбачається, що дохід [PERSON] склав: за жовтень 2019 року 569,05 грн., за листопад 2019 року 4 173,00 грн. Дослідивши матеріали справи та письмові пояснення сторін, вбачається що дійсно між позивачем та відповідачем сімейні відносини припиненні, подружнього господарства не ведуть, між ними немає взаєморозуміння, у зв`язку з чим збереження сім`ї не можливо. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернулась з вимогою про стягнення аліментів у твердій грошовій валюті. Згідно із ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 ЦПК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Зі змісту вищенаведеного та аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 Сімейного кодексу України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи, враховуючи матеріальне становище відповідача, часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1100 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: partial