Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 07.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, для забезпечення виконання умов якого, позивачем, яка виступила як майновий поручитель за вказаним договором, було передано банку в іпотеку квартиру. 19.03.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладений договір про надання кредитних коштів, якими була погашена заборгованість за кредитним договором від 07.06.2007 року. 25.03.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шульженко Ж.О. посвідчено договір іпотеки, відповідно до якого квартира [ADDRESS] передана в іпотеку ПАТ «ОТП Банк». 07.07.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги за вказаним іпотечним договором. Виконавчим написом від 18.07.2013 року було запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19.03.2008 року. За результатами проведення прилюдних торгів, квартира, що була предметом іпотеки, була реалізована. Позивач вважає, що між відповідачами було укладено договір факторингу, який просить визнати нікчемним, оскільки при укладанні договору було порушено публічний порядок, так як її не було повідомлено про відступлення права вимоги. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Представники відповідачів та третя особа у судові засідання не з'явилися, будучи при цьому належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд повідомлено не було. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надані заперечення стосовно доводів викладених у позовній заяві, у яких зазначено, що між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» продано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори, що забезпечені іпотекою/заставою за договорам іпотеки/застави, на підставі якого був укладений договір про відступлення права вимоги, який в свою чергу не є договором факторингу, а тому надання згоди особою, щодо передачі права вимоги з неї не є обов'язковою умовою. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як було встановлено, 19.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON]. укладено кредитний договір № ML-701/185/2008 (а.с. 8), у якості забезпечення виконання умов якого між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № ML-701/185/2008 від 25.03.2008 року, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 100-103). Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 07.07.2010 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», 29.06.2010 року між відповідачами укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н/, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами, що забезпечені іпотекою/заставою за договорам іпотеки/застави, на підставі чого був укладений договір про відступлення права вимоги (а.с. 90-93). Згідно умов договору про відступлення права вимоги, клієнт ПАТ «ОТП Банк» передав та відступив фактору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав, належних клієнту за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно, а також усі права клієнта як сторони, що іменується «Іпотекодержатель»/»Заставодержатель» у зобов'язаннях, які виникли на підставі договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки/застави). Таким чином, з вищевикладеного випливає, що між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» 07.07.2010 року укладено договір факторингу. Відповідно до ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлене договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За правилами ст.1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснено платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом. Статтею 24 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Відповідно до п. 2.2. договору про відступлення права вимоги від 07.07.2010 року, клієнт протягом п'яти календарних днів з моменту набуття чинності цим договором зобов'язується надіслати боржнику/іпотекодавцю/заставодавцю повідомлення про відступлення прав за договорами забезпечення на користь фактора. Повідомлення повинно бути направлено на адресу боржника/іпотекодавця/заставодавця, зазначену у договорах забезпечення, рекомендованим листом з описом вкладення. Як було встановлено, 07.07.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за кредитним договором № ML-701/185/2008 від 19.03.2008 року та права за іпотечним договором № ML-701/185/2008 від 25.03.2008 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», при цьому доказів того, що позивача було повідомлено про відступлення права вимоги відповідачем надано не було. Разом з тим, частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. У відповідності до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. На підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає зарахуванню в дохід держави. Також позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 121,80 грн. за пред'явлення до суду клопотання про витребування доказів, однак З.У. «Про судовий збір» передбачена сплата судового збору за подачу до суду заяви про забезпечення доказів, у зв'язку з чим сплачений судовий збір у розмірі 121,80 грн. підлягає поверненню позивачу, як зайво сплачений. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed