Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до суду в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO] на користь Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві борг у розмірі 211 грн. 12 коп. Обгрунтовуючи вимоги тим, що на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні ПФ України в м. Києві перебуває [PERSON], який отримує пенсію по втраті годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З метою доцільного та ефективного використання бюджетних коштів проведено перевірку даних використаних для призначення (перерахунку) пенсій з даними реєстру застрахованих осіб та Індивідуальними відомостями про застраховану особу, якою було встановлено, що за період з 01.01.2008 року по 28.02.2010 року виникла переплата пенсії відповідачу у розмірі 211 грн. 12 коп. 21.01.2013 року відповідачу було направлено лист, в якому він запрошувався до Управління з метою досудового врегулювання спору по даному питанню та сплати ним суми боргу в добровільному порядку, проте даний лист було проігноровано відповідачем, що змушує позивача звернутись із даним позовом до суду. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, надала до суду письмові пояснення, з урахуванням яких просить позов задовольнити. Зі змісту пояснень убачається, що позивачем було допущено рахункову помилку при нарахуванні та виплати пенсії, а тому посилаючись на п. 1 ст. 1215 ЦК України та ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивач просить про задоволення позову. Відповідач у судове засідання також не з'явився, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень проти позову до суду не надійшло. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що позов слід залишити без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, і матеріалами справи підтверджено, що на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебуває відповідач [PERSON], який отримує пенсію по втраті годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позивач стверджував, що управлінням з метою доцільного та ефективного використання бюджетних коштів, було проведено перевірку даних використаних для призначення (перерахунку) пенсій з даними реєстру застрахованих осіб та Індивідуальними відомостями про застраховану особу. В результаті проведеної перевірки даних використаних для призначення (перерахунку) пенсій з даними реєстру застрахованих осіб та Індивідуальними відомостями про застраховану особу було встановлено переплату [PERSON], пенсії за період з 1 січня 2008 року по 28 лютого 2010 року у розмірі 211 грн. 20 коп. Як убачається зі змісту позовної заяви та письмових пояснень, Лівобережне об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві свої вимоги обґрунтовувало положеннями ст. ст. 1212, 1215 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України). Положення ст. 1215 ЦК України мають застосовуватися з урахуванням положень ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка є спеціальною нормою. Відповідно до даної норми суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Аналогічні положення також містяться і у ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку недобросовісності з боку набувача, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14). За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що надмірна сплата пенсії відбулась внаслідок зловживань з боку [PERSON] Також в справі відсутні докази того, що при нарахуванні пенсії відповідачу мала місце рахункова (технічна) помилка. Крім того, необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини при вирішенні такої категорії справ. Зокрема, у пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до [PERSON] про стягнення надмірно виплачених грошових коштів у розмірі 211 грн. 12 коп. задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed