Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних у розмірі 26026 грн. 77 коп. та інфляційні витрати в розмірі 448992 грн. 45 коп. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 09.12.2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2014 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за різницю у частках виділеного майна в сумі 625808 грн. 38 коп. 24.12.2013 року Автозаводським районним судом м. Кременчука на виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 09.12.2013 року видано виконавчий лист №2-109/12, а постановою держвиконавця Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького міського управління юстиції від 25.12.2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа, яке на сьогоднішній день не виконаною в зв'язку з ухиленням відповідача від виконання рішення суду. Розрахунок сум заборгованості з урахуванням індексу інфляції проведено шляхом помноження суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, що складає 448992 грн. 45 коп. Розрахунок трьох процентів річних проведено по формулі: сума заборгованості помножено на кількість днів прострочення та на 3% і поділено на 365 днів, виходячи з періоду прострочення з 11.12.2013 року по 30.04.2015 року та складає 26026 грн. 77 коп. Відповідно наданого письмового заперечення, яке було подано на заяву про перегляд заочного рішення, [PERSON] зазначила, що в розрахунку позовної зави було зроблено описку, розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає 451142,05 грн. (а.с. 117). Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засіданні не з'явився, надав суду письмові пояснення, відповідно до яких просив розгляд справи проводити без його участі та у задоволені позовних вимог відмовити. Представник відповідача [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив на розглядати справу за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 09.12.2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2014року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за різницю у частках виділеного майна в сумі 625808 грн. 38 коп. 24.12.2013 року Автозаводським районним судом м. Кременчука на виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 09.12.2013 року видано виконавчий лист №2-109/12, а постановою держвиконавця Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького міського управління юстиції від 25.12.2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа, яке на сьогоднішній день не виконаною в зв'язку з ухиленням відповідача від виконання рішення суду (а.с. 6-18). Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян І підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення. в якому вдіа сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, на підставі рішення суду у сторін, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки, зокрема, у [PERSON] виникло зобов'язання сплатити на користь [PERSON]. 625 808.38 грн. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється діє ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільне - правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Постанова ВСУ від 01.10.2014 року №6-113цс14). Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає (625 808,38 грн. (сума заборгованості) х індекси інфляції у прострочений період (грудень 2013 року - квітень 2015 року). Таким чином, до сплати на користь [PERSON]. належить сума інфляційних втрат за весь час прострочення в розмірі 451142,05 грн. Та 3% річних від простроченої суми в розмірі 26026,77 (625808,38*3%*506 днів прострочення та поділено на 365 днів). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і повинен бути задоволений тому, що вимоги позивача підтверджуються наданими позивачем наступними матеріалами: рішенням апеляційного суду Полтавської області (а.с.6-10), ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с.11-12), інформаціями про виконавче провадження (а.с.13-15), а також відповідають вимогам ст.ст. 11, 625 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved