Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з даним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 13.08.2010 з відповідача стягуються на її користь аліменти на утримання їхнього спільного сина [PERSON], [INFO], в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 28.07.2010 і до досягнення дитиною повноліття. Також відповідно до ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду від 29.09.2010 відповідач зобовязався сплачувати на її користь аліменти на утримання їхньої повнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Рішення суду відповідачем добровільно не виконуються, а тому на примусовому виконанні в Могилів-Подільському міськрайонному відділі державної виконавчої служби перебувають виконавчі листи № 2-778 від 27.08.2010 та № 2-942 від 11.01.2012 про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільних з позивачем дітей і згідно довідки відділу виконавчої служби № 9328/2-27/3 від 24.11.2016 заборгованість відповідача по аліментам становить 47134,53 грн. Позивач вважає, що дана заборгованість виникла з вини відповідача, оскільки останній неофіційно працює, отримує доходи, придбав автомобіль та свідомо не сплачує аліменти. За таких підстав, відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням заяви від 09.03.2017 позивач просить стягнути з відповідачапеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] за період з 01 липня 2013 року по 31 липня 2014 року включно в розмірі 2954,55 грн., а також пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], за період з 01 липня 2013 року по 29 квітня 2015 року включно в розмірі 5130,55 грн. В судовому засіданні 11.04.2017 представник позивача позов підтримала повністю з підстав, викладених у ньому. Пояснила, що відповідач зареєстрований як приватний підприємець, займається підприємницькою діяльністю та отримує доходи. Тобто відповідач мав можливість і повинен був сплачувати на користь позивача аліменти на утримання спільних дітей. Однак відповідач добровільно аліменти не сплачував, а тому заборгованість виникла з його вини. Вказане є підставою для стягнення з відповідача пені за прострочені аліменти, що також передбачено п. 22 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Уточнила, що просить стягнути з відповідача пеню за прострочені аліменти на утримання сина сторін [PERSON] за період з 01.07.2013 по 31.07.2014 в розмірі 2954,55 грн., а також за прострочені аліменти на утримання повнолітньої дочки сторін за період з 01.07.2013 по 29.04.2015 в розмірі 5130,55 грн., а також судові витрати. Представник відповідача в судовому засіданні 11.04.2017 позов не визнав з тих підстав, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини відповідача. Пояснив, що в період до 01.08.2014 відповідач не працював, шукав роботу, а тому не мав можливості сплачувати аліменти. З 01.08.2014 відповідач почав отримувати доходи, яких однак не вистачало на сплату аліментів на утримання обох дітей сторін, оскільки з відповідача також стягувалась заборгованість по аліментам за минулий період. За таких обставин аліменти не сплачувались не з вини відповідача. А тому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України пеня за прострочені аліменти стягненню з нього не підлягає. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьком дитини [PERSON], [INFO], та дитини [PERSON], [INFO], є [PERSON], що підтверджується копіями Свідоцтв про народження серії І-АМ № 013401 та серії І-АМ № 175339 (а.с. 4, 5). Згідно рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 13.08.2010 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 28.07.2010 і до досягнення дитиною повноліття. Також відповідно до ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду від 29.09.2010 відповідач зобовязався сплачувати на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Згідно наданих головним державним виконавцем Могилів-Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби розрахунків у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів за виконавчими листами № 2-942 від 11.01.2012 та № 2-778 від 27.08.2010, загальний розмір якої становить 47134,53 грн. (а.с. 6-10). Згідно зі\~статтею 196 СК України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже,\~\~пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення\~\~аліментних зобов'язань. Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом\~статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 1 липня, 25 листопада та 16 грудня 2015 року. Щодо періоду, за який необхідно стягнути пеню за прострочені аліменти, суд зазначає таке. Судом встановлено, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 09.09.2013 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] за період з 13.01.2012 по 01.07.2013. Тобто строк виникнення заборгованості відповідача по аліментам, на яку пеня нарахована не була, починається з 01.07.2013. Згідно довідки державного вищого навчального закладу «Могилів-Подільський монтажно-економічний коледж» № 4 від 03.01.2017 [PERSON] працює в даному навчальному закладі з 16.07.2014 по теперішній час (а.с. 47). Відповідно до ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати пятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Як вбачається із звітів про відрахування та виплати, здійснені Могилів-Подільським міськрайонним відділом ДВС з [PERSON], з 01.08.2014 із заробітної плати останнього відраховувались аліменти на утримання однієї дитини, а саме сина [PERSON] (а.с. 48-54). Отже, з 01.08.2014 відповідач виконував своє зобовязання щодо утримання дитини [PERSON], а тому заборгованість по аліментам на утримання сина у [PERSON] припинилась 01.08.2014 і саме до цієї дати можливе нарахування пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина. Разом з тим, судом встановлено та не заперечувалось в судовому засіданні і представником відповідача, що аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, з [PERSON] не стягувались. За змістом ст. 199 СК України такі аліменти можуть стягуватись лише до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Зважаючи, що дитина сторін [PERSON] досягла двадцятитрьохрічного віку 29.04.2015, то сплата аліментів на її утримання повинна проводитись до 28.04.2015 включно. Тобто заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дочки, на яку можливо нарахувати пеню, визначається строком з 01.07.2013 по 28.04.2015 включно. Щодо розрахунку пені за прострочення сплати аліментів суд зазначає таке. Розмір аліментів, які повинен був сплачувати відповідач на користь позивача, становить по 800 грн. на кожну дитину щомісячно. В матеріалах цивільної справи знаходиться рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 01.10.2013, яким змінено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання сина [PERSON] з 800 грн. щомісячно на 605 грн. щомісячно (а.с. 55-57). Рішення набрало законної сили 15.10.2013. Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. З аналізу даної норми вбачається, що саме [PERSON], на користь якого ухвалено рішення суду від 01.10.2013, мав отримати виконавчий лист та звернутись з ним до відповідного відділу виконавчої служби для зміни розміру стягуваних з нього аліментів. Однак, як встановлено судом та не заперечувалось представником відповідача, [PERSON] виконавчий лист не отримував та до відділу виконавчої служби його не подавав. За таких підстав суд вважає, що пеня за прострочення сплати аліментів на утримання сина сторін повинна розраховуватись із розміру аліментів в сумі 800 грн. щомісячно. Також, як вбачається із наданих головним державним виконавцем Могилів-Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби розрахунків, відповідач частково сплачував аліменти на утримання дітей, а саме: в жовтні 2013 року 659,19 грн. на утримання сина та 659,18 грн. на утримання дочки; в листопаді 2013 року по 97,00 грн. на кожну дитину, а тому розрахунок пені повинен проводитись із відрахуванням вказаних сум. Судом спростовується посилання представника позивача на те, що сума в розмірі 1118,37 грн. була стягнута в липні 2013 року з відповідача примусово, а не сплачена ним добровільно, а тому не може прийматись до уваги, оскільки, як вбачається із розрахунків державного виконавця, в липні 2013 утримання по аліментам з відповідача не проводились. Тобто розмір пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] за період з 01.07.2013 по 31.07.2014 включно розраховується так: 800 грн. х 1% = 8 грн. пені за один день. Виходячи з цього пеня складає: за липень 2013 року - 248,00 грн.; за серпень 2013 року 248,00 грн.; за вересень 2013 року 240 грн.; за жовтень 2013 року - 800 грн. 659,19 грн. х 1% х 31 день = 43,65 грн.; за листопад 2013 року 800 грн. 97 грн. х 1% х 30 днів = 210,90 грн.; за грудень 2013 року 248 грн.; за січень 2014 року 248 грн.; за лютий 2014 року 224 грн.; за березень 2014 року 248 грн.; за квітень 2014 року 240 грн.; за травень 2014 року 248 грн.; за червень 2014 року 240 грн.; за липень 2014 року 248 грн., а всього 2934,55 грн. Пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] за період з 01.07.2013 по 28.04.2015 включно складає: за липень 2013 року - 248,00 грн.; за серпень 2013 року 248,00 грн.; за вересень 2013 року 240 грн.; за жовтень 2013 року - 800 грн. 659,18 грн. х 1% х 31 день = 43,65 грн.; за листопад 2013 року 800 грн. 97 грн. х 1% х 30 днів = 210,90 грн.; за грудень 2013 року 248 грн.; за січень 2014 року 248 грн.; за лютий 2014 року 224 грн.; за березень 2014 року 248 грн.; за квітень 2014 року 240 грн.; за травень 2014 року 248 грн.; за червень 2014 року 240 грн.; за липень 2014 року 248 грн.; за серпень 2014 248 грн.; за вересень 2014 року 240 грн.; за жовтень 2014 року 248 грн.; за листопад 2014 року 240 грн.; за грудень 2014 року 248 грн.; за січень 2015 року 248 грн.; за лютий 2015 року 224 грн.; за березень 2015 року - 248 грн.; за квітень 2015 року 800 грн. х 1% х 28 днів = 224 грн., а всього 5102,55 грн. Суд також спростовує посилання представника відповідача, що заборгованість по аліментам утворилась не з вини відповідача, оскільки останній не працював, шукав роботу і не мав можливість сплачувати аліменти. Так, за змістом ст. 196 СК України на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність,\~якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Однак такими причинами можуть бути несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильне перерахування аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.\~ Така позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду України від 08.06.2011 (справа № 6-51298св10). Жодних доказів того, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів утворилась з вказаних вище причин, представником відповідача суду не надано. Крім того, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] припинив підприємницьку діяльність лише 10.07.2014, а тому мав можливість отримувати дохід. Щодо стягнення судових витрат з відповідача, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ст. 79 ч. 1 ЦПК України). До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (ст. 79 ч. 3 п. 2 ЦПК України). Згідно з квитанцією № 0.0.668129681.1 від 13.12.2016 (а.с.1) при поданні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 551,20 грн., а тому дана сума підлягає стягненню на її користь з відповідача. Також частиною 2\~статті 84 ЦПК України\~встановлено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При цьому суд враховує позицію, викладену в п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно якої при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Представником позивача адвокатом [PERSON] подано документи на підтвердження того, що вона є адвокатом, витяг з договору про надання правової допомоги від 01.07.2016, укладеного між нею та позивачем, а також квитанцію про оплату позивачем правової допомоги, наданої адвокатом [PERSON], в розмірі 2000,00 грн. Як вбачається із журналів судових засідань від 01.03.2017, 09.03.2017 та 11.04.2017 (а.с. 34-35, 42, 60-61), час, витрачений представником позивача на участь в судових засіданнях складає в загальному 1 годину 8 хвилин. Відповідно до ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»\~розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць (станом на 01.01.2017) становив 1544 грн. Таким чином, розмір оплати за одну хвилину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, становить 1544 грн.* 40% = 617,60 грн. / 60 хв. = 10,29 грн. Отже, розмір компенсації витрат на правову допомогу за участь представника позивача в судових засіданнях становить 68 хв.* 10,29 грн. = 699,72 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, ні позивачем, ні її представником не надано суду детального розрахунку часу, витраченого на надання позивачу іншої правової допомоги, вид такої допомоги, в матеріалах справи відсутні заяви представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи тощо. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем та її представником витрати на правову допомогу в розмірі 1300,28 грн. документально не доведені, а тому стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: partial