Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO]. В теперішній час донька навчається, відповідач добровільно брати участь в її утриманні відмовляється, у звязку з чим просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 щомісячно та витрати на оплату правової допомоги у розмірі 5000 гривень. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на місяць, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та витрати на оплату правової допомоги у розмірі 3500 гривень . Відповідач у судове зсідання не зявився, згідно наданої заяви аліменти в розірі 1/4 частини всіх видів заробітку сплачувати згоден, заперечував проти стягнення витрат на допомогу адвоката. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Матеріалами справи встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Згідно довідки № 102/17/18 від 25.10.2017 року [PERSON] навчається на ІІ курсі в Південноукраїнському національному університеті імені [PERSON] за спеціальністю «Філософія». Враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на період навчання підлягають задоволенню і визначає їх розмір у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на місяць, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, і витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права під час вирішення цивільної справи. Такі витрати несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2017 року становить 1600 гривен. Таким чином вартість послуг особи, яка надає правову допомогу не повинна перевищувати 640 гривень за годину роботи. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з даної справи 01.03.2017 року [PERSON] в простій письмовій формі уклала з адвокатом [PERSON] договір про надання послуг адвоката-представника в цивільному процесі. Згідно квитанції від 20.10.2017 року [PERSON] сплатила [PERSON] 3500 гривень. Згідно деталізованого звіту на надання послуг, адвокат витратив 2 години на попереднє опрацювання матеріалів; 2 години на опрацювання законодавчої бази, що регулює спірне питання; 1 годину на формування правової позиції, консультації щодо необхідності отримання додаткового матеріалу, доказів та їх отримання; 2 години на підготовку процесуальних документів по справі; 1 годину на представництво в суді, що в загальному склало 8 годин. Проаналізувавши зазначені документи, суд приходить до висновку, що відповідач має право на відшкодування його витрат на оплату правової допомоги, але у значно меншому чим він вимагає розмірі, відповідно до доведеності витрат часу та складності справи. Так, суд вважає завищеним час, витрачений на попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірне питання, на формування правової позиції, консультації щодо необхідності отримання додаткового матеріалу, доказів та їх отримання, на підготовку процесуальних документів по справі, які не становлять для адвоката труднощів і могли бути оцінені та виготовлені протягом двох годин. Також суд погоджується з часом, витраченим на представництво в суді. Враховуючи викладене, оплаті належить лише 3 години роботи адвоката, що складе 1920 гривень, які і слід стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування його витрат на оплату правової допомоги.

Outcome: partial