Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в кому просила: встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини з померлим [INFO] чоловіком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 квартири [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що її чоловік - [PERSON] помер [INFO] . За життя заповіт ним складений не був. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, яка складалася із ј квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважала, що спадкове майно вона фактично прийняла у спадщину як дружина спадкодавця, так як на момент смерті чоловіка постійно проживала разом з ним, ставши власником 1/4 квартири. Відповідачі - є синами позивача та померлого [PERSON] співвласниками квартири на ј частину якої просить визнати право власності в порядку спадкування за законом позивач та з заявами про відкриття спадщини до нотаріуса не зверталися Коли позивач звернулася до приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу Рибоваловою О.В. за отриманням свідоцтва про право на спадщину, нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2/02-31 від 21.01.2020 р., яку мотивував тим, що на час відкриття спадщини вона не проживав разом із спадкодавцем та у встановлений законом строк не подала заяву про прийняття спадщини. Позивач стверджувала, що зараз, будучи спадкоємцем після смерті чоловіка, вона не може реалізувати своє право на одержання свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На думку позивача, вищенаведене свідчить про те, що спірне майно належало на день смерті її померлому чоловіку і вона спадщину після його смерті прийняла фактично, а тому і просила її позов задовольнити. У судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з огляду на викладене у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали суду заяви в яких позов визнали та просили слухати справи за їх відносутності. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до висновку ухвалити у даній справі рішення про задоволення позову [PERSON] з огляду на наступне. Так, судом встановлено: З свідоцтва про смерті серії [NUMBER] (а.с. 10), що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що був складений актовий запис № 583. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11), що [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебували в зареєстрованому шлюбі (актовий запис № 1048). З свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 05.08.2003 р., виданого Відділом по обліку, розподілу, обміну та приватизації житлової площі Лисичанської міської ради № 475 від 05.08.2003 р.(а.с.12) квартира за адресою [ADDRESS] належить на прав спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 08.05.2018 р. № 2092 від 22.01.2020 р., виданої Управлінням адміністративних послуг Лисичанської міської ради Луганської області (а.с. 16) та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 21.01.2020 р. № 2026 від 21.01.2020 р., виданої Управлінням адміністративних послуг Лисичанської міської ради Луганської області (а.с. 17) [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 26.12.2018 р. по день смерті, [PERSON] зареєстрована за зазначеною адресою з 26.12.2018 року. З довідки від 25.01.2020 р., виданою головою вуличного комітету № 167 Лисичанської міської ради (а.с.26) встановлено, що на момент чоловіка - [PERSON] , [PERSON] проживала з ним за адресою: [ADDRESS] . Приватний нотаріус Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області Рибовалова О.В. на звернення позивача з метою отриманням свідоцтва про право на спадщину видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2/02-31 від 21.01.2020, яку мотивувала тим, що на час відкриття спадщини позивач не проживала разом із спадкодавцем та у встановлений законом строк не подала заяву про прийняття спадщини. Крім того, на запит суду приватний нотаріус Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області Рибовалова О.В. повідомила, що 21.01.2020 р. до неї звернулася [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка [PERSON] , однак останньою були пропущенні строки для прийняття спадщини та немає факту прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК. А тому нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Інші особи з заявами про прийняття спадщини або видачу свідоцтва про спадщину до неї не звертались (а.с. 54) Згідно з відповіді, отриманої на запит суду з Лисичанської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 180/01-09 від 22.04.2020 р. (а.с.48-50) вбачається, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 60027684 станом на 17.04.2020 р. та алфавітних книг обліку спадкових справ у Лисичанській державній нотаріальній конторі спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилась. Також, з відповіді на запит суду Лисичанською міською радою надано відповідь за № 1354/01-16 від 09.04.2020 р. (а.с.44), що згідно даних електронного реєстру територіальної громади міст Лисичанськ, Новодружеськ, Привілля місце проживання [PERSON] станом на 08.05.2018 р. зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ; за зазначеною адресою зареєстровано місце проживання [PERSON] . Доказів, які слід було б відхилити, судом не встановлено. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. У ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зважаючи на ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. З огляду на ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на час смерті спадкодавця, тобто 26.09.2016), місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи,заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Статтями 293, 315 ЦПК України визначено, що судом може бути встановлено факти, що мають юридичне значення, тобто такі, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України у разі наявності спору про право, встановлення факту, що має юридичне значення, повинно розглядатися у порядку позовного провадження. З огляду на позицію, висвітлену у п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. [PERSON] за життя заповіту не склав. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивачка є спадкоємицею першої черги та на час смерті постійно проживала разом з померлим чоловіком за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована й проживає за зазначеною адресою й на теперішній час. Спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності у рівних частках позивачці, її померлому чоловікові та відповідачам, які є також спадкоємцями першої черги. Позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про спадщину, однак їй було відмовлено. Інші спадкоємці першої черги - відповідачі, не були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем, з заявами про прийняття спадщини не звертались. Спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заведена. Відповідно до наданих суду письмових доказів спадкодавець на момент смерті був власником спірних 1/4 частини квартири. З огляду на вказане та те, що позивач прийняла спадщину за законом після смерті її чоловіка шляхом постійного проживання з померлим на момент його смерті, суд приходить до висновку, що [PERSON] набула у власність в порядку спадкування 1/4 частки квартири загальною площею 63,60 кв.м, житловою площею 37,60 кв.м,, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Суд визнає, що оскільки позивач вичерпав можливість оформити свої спадкові права у нотаріальному, позасудовому, порядку, його невизнане право на частину спадкового майна слід захистити та визнати за ним право власності на спірні 1/4 частину квартири. На підставі викладеного, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 41, 55, 58 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 321, 381, 392, 1217, 1218, 1223, 1225, 1258, 1261, 1268-1270, 1296-1298 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved