Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування квартири від 29.05.2013 року йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Як вбачається з будинкової книги, 12.05.1999 року в даній квартирі було зареєстровано відповідачку [PERSON] . Відповідач зареєстрована у вказаному житловому приміщенні, проте фактично там не проживає. Через реєстрацію відповідача позивач позбавлений можливості вільно користуватися і розпоряджатися своїм майном, через що просив визнати відповідача таким, що втратив право користування даною квартирою. Позивач в судове засідання не з`явився, попередньо подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причину неявки суду не повідомила, відзиву не надала. Про судове засідання відповідач була повідомлена також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із довідки № 22084 від 23.10.2020 виданої Центром надання адміністративних послуг м. Івано-Франківська про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Муніципального реєстру м. Івано-Франківська, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 18.05.1999 року. Позивач вказує, що реєстрація у квартирі відповідача перешкоджає здійсненню ним прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Враховуючи, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. У відповідності до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності. Суд вважає, що реєстрація місця проживання відповідача в будинку належному позивачу, суттєво обмежує його права. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З матеріалів справи вбачається, що відповідач в вказаній квартирі не проживає, залишила її добровільно. Житлом вона не цікавиться, витрат по його утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинила. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач в судові засідання не з`являлася, відзиву та доказів на спростування вимог позивача суду не надала. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного, відповідно до ст. 47 Конституції України, ст. ст. 319, 321, 391, ЦК України, ст.72 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України»,

Outcome: approved