Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюбу, який було зареєстровано у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №52. Від даного шлюбу подружжя дітей не має. Подружнє життя у сторін не склалося, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, через що виникають непорозуміння, вирішення багатьох життєвих питань для сторін мирно не досягається. Це у свою чергу привело до відчуження, втрати почуттів кохання та поваги. Між ними шлюбні стосунки припинені майже одразу після укладення шлюбу. Спільне господарство вони не ведуть. Подальше збереження шлюбу є неможливе та суперечить інтересам позивача. Більш того, з 01 вересня 2016 року позивач розпочала проживати однією родиною із [PERSON], від якого наразі вагітна. Відтак, позивачем на дату звернення до суду з відповідним позовом перебувала на 24 тижні вагітності, а біологічним батьком ненародженої дитини визнає себе - [PERSON]. В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. В заяві позивач підтвердила, що шлюбні відносини між нею та відповідачем було припинено з серпня 2015 року, у зв'язку з чим строк для примирення не потрібно надавати, а також ту обставину, що вона вагітна від [PERSON]. В судове засідання відповідач повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.3. ст. 122 ЦПК України, про що в матеріалах справи маються відповідні документи. Заяв про розгляд справи за його відсутності чи письмових заперечень проти позову до суду не надав, причини неявки суду не повідомив. Третя особа - [PERSON], надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, а також надав до суду нотаріально посвідчену заяву, з якої вбачається, що він визнає себе батьком дитини, якою вагітна позивач - [PERSON]. Згідно до ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутністю. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюбу, який було зареєстровано у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №52, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER], виданого повторно 24 травня 2017 року Золочівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Від даного шлюбу подружжя дітей не має. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Приведене вище положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст.ст. 104, 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Натомість, згідно ч. 3 ст. ст. 110 СК України чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а також до досягнення дитиною одного року за умови, якщо батьківство щодо неї визнано іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Як вбачається з інформації за вих.№1105 від 17.08.2017 за підписом головного лікаря Комунального підприємства «Золочівська центральна районна лікарня» [PERSON], [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], перебуває на обліку в лікаря акушера-гінеколога з приводу вагітності, станом на 16.08.2017 термін вагітності складає 20-21 тиждень. У відповідності до копії листка непрацездатності серії АДВ №422412, виданого 18.10.2017 Комунальним підприємством «Золочівська центральна районна лікарня», [PERSON], [INFO], з 18 жовтня 2017 року по 21 лютого 2018 року у зв'язку з вагітністю та пологами звільнена від роботи. Згідно до заяви [PERSON], [INFO], посвідченої 15.08.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за №1205, [PERSON] визнає себе батьком ненародженої дитини [PERSON], [INFO]. Разом з тим, сторонами не заперечувалася обставина, що батьком ненародженої дитини, якою вагітна наразі позивач є [PERSON], про що вони зазначили у своїх заявах наданих на адресу суду. Таким чином, судом встановлено, що сім'я між позивачем та відповідачем існує формально, подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у зв'язку з чим шлюб необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved