Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлової квартири [ADDRESS]. У даній квартирі зареєстрована [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], котрі була членами сім'ї попереднього власника житлової кваритири. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2016 року дана квартира належить позивачу [PERSON] Після укладення даного договору, відповідачі у 2016 р. забрали особисті речі із цього житла і з цього часу не проживають у ньому. Просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться по [ADDRESS] та зняти її з реєстрації за вищевказаною адресою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з»явились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не повідомили суд про причину неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення справи. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідачі проживали у спірному житловому приміщенні разом із попереднім власником житла. Вона разом із сім»ю вже протягом двох років проживають у цій квартирі. Впродовж цього часу відповідачі не проживають у цьому помешканні, а також у ньому не має їхніх особистих речей. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлової квартири [ADDRESS]. Договором купівлі продажу квартири від 07.12.2016 року підтверджується, що [PERSON] зобов»язався передати дану квартиру у власність [PERSON], а останній зобов»язується протягом 36 місяців сплачувати [PERSON] по 4140 грн. щомісячно. Остаточний розрахунок має відбутись 01.01.2020 р. До виконання умов договору власником даного житла залишається [PERSON] З дослідженої судом довідки про склад сімї від 22.12.2016 року на квартиру [ADDRESS] Волинської області встановлено, що у ній зареєстрована [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Із пояснень представника позивача та свідка встановлено, що відповідачі були зареєстровані у спірному житлі зі згоди попереднього власника квартири та проживали і користувались цим житлом, як члени сім»ї власника цієї квартири. Після відчуження квартири попереднім власником, вони залишили житло і протягом 2 років не проживають у цьому помешканні. За нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що право користуватися цим житлом існує лише у членів сім»ї власника житла і за наявності у власника права приватної власності на це майно. Оскільки житлові права членів сім»ї власника житлової квартири є похідними від права власника цього житла, то припинення права власності на квартиру припиняє право членів її сім»ї на користування цим помешканням. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є новим власником спірної квартири за договором купівлі продажу, при цьому відповідачі не є членами його сім»ї, тому з припиненням права власності на квартиру за попереднім власником, право відповідачів на користування чужим майном також підлягає припиненню. З огляду вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позвача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою є доведеними, законними, а тому підлягають до задоволення. Вирішуючи позовну вимогу про зняття відповідача з реєстраційного обліку у Володимир-Волинському РВ ДМС України у Волинській області суд виходить із вимог норми ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» котра визначає, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Так як позовна вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням задоволена судом, що в контексті ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку, тому вимога про зняття відповідачів із реєстраційного обліку може бути предметом судового розгляду у випадку відмови Володимир-Волинського РВ ДМС України у Волинській області зняти відповідачів із реєстраційного обліку на підставі даного рішення суду, а тому є безпідставною і не підлягає до задоволення.

Outcome: partial