Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з означеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: вул. Гетьманська (Радянська), 205 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області. У вказаному будинку, окрім позивача попереднім власником будинку зареєстровано відповідача [PERSON], яка з набуття позивачем права власності на будинок в ньому не проживала, в зобов`язанні щодо сплати комунальних платежів участі не приймала. Попереднім власником при продажу будинку не повідомлено про осіб, які зареєстровані в ньому та про яку позивач дізналася перед зверненням з позовом, чим порушено права позивача. Тому просить захистити її порушене право власності, шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку в будинку, визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком. Позивач та її представник надали суду заяви згідно яких просили розглядати позов за їх відсутності, наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надавала. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 2015 року належить житловий будинок, розташований за адресою: вул. Гетьманська (Радянська), 205 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Також у вказаному будинку, згідно довідки ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з 13 вересня 1996 року зареєстрована [PERSON], [INFO]. Як вбачається з Акту голови квартального комітету № 10 м. Новомосковська від 23 листопада 2015 року, складеного в присутності мешканців будинків № 22 по вул. Дружби в м. Новомосковську [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 2000 року не проживала у будинку за адресою місця реєстрації, особистих речей в будинку не має. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини того, що у будинку за адресою: вул. Гетьманська (Радянська), 205 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області відповідач не проживає більше року, а лише зареєстрована в ньому. У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст.158 ЖК України визначено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Так, з матеріалів справи не вбачається наявності належним чином укладеного договору найму, доказів на підтвердження сімейних відносин між позивачем та відповідачем , заповіту, інших обставин на підставі яких встановлено сервітут чи право користування відповідачем будинком, належним позивачу, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 15 років. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 гривень, тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved