Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом та просить суд здійснити розподіл спільного майна подружжя шляхом стягнення з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі Ѕ частки ринкової вартості автомобіля марки AUDI Q7 WA1BV94LX7D01991, що був зареєстрований на ім`я [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають спільного сина [PERSON] та який було розірвано на підставі рішення Орджонікідзевського міського суду від 09.06.2020 року. В жовтні 2019 року відповідач залишив сім`ю та пішов до іншої жінки. В зв`язку з вказаними обставинами виникла необхідність щодо розподілу сумісно нажитого майна. Під час шлюбу позивач із відповідачем на спільні кошти подружжям був придбаний автомобіль марки AUDI Q7 реєстраційний номер [NUMBER] , [NUMBER] , та зареєстрований на ім`я колишнього чоловіка [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначений автомобіль був придбаний позивачем та відповідачем за грошові кошти, які були зароблені ними протягом 2017-2018 рр. працюючи разом в Магаданській області Російської Федерації на золотоносній копальні. Після припинення сумісного проживання автомобіль знаходиться тільки у користуванні відповідача. Відповідач відмовився обговорювати із позивачем питання щодо розподілу майна. Коли позивач повідомила відповідача про свій намір здійснити розподіл майна в судовому порядку, то 03.06.2020 року відповідач з метою уникнення розподілу спільно нажитого майна, а саме вищевказаного автомобілю, переоформив зазначений автомобіль на іншу особу без відома та згоди позивача. У зв`язку з чим, позивач була змушена звернутись до суду із даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце повідомлена належним чином, проте позивач надала до суду письмову заяву згідно якої просить суд розглянути справу без її участі, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити, з наслідками задоволення позову ознайомлена та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судові засідання які були призначені 16.09.2020 о 13-00 год., 12.10.2020 о 14-00 год., 25.11.2020 о 09-00 год., 02.11.2020 о 11-00 год., 15.01.21 о 11-00 год., 17.02.2021 о 09-00 год. та 22.03.2021 о 14-00 год. не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та клопотань не надав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на ці обставини, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, про що 22.03.2021 року Орджонікідзевським міським судом постановлена відповідна ухвала. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 30.12.2011 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зроблено відповідний актовий запис №270 та про що було видане свідоцтво про шлюб (а.с.9). Як вбачається із трудової книжки № [NUMBER] , оформленої 06.06.2017 р. на (мовою оригіналу) [PERSON] , [INFO] , позивачка протягом 06.07.2017 - 26.11.2017 р. та 22.06.2016 - 12.11.2018 р. працювала в ТОВ «ГРАН» в районі Крайньої Півночі Магаданської області Тенківський р-н, п. Усть-Омчуг (а.с.11). Під час перебування у шлюбі у позивача із відповідачем народився спільний син - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). 09.06.2020 року рішенням Орджонікідзевського міського суду шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З договору купівлі-продажу транспортного засобу від 03.06.2020 р. вбачається здійснення за власником транспортного засобу марки AUDI модель Q7, чорного кольору, номер кузова (шасі,рама) [NUMBER] , [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , реєстрації 08.02.2018 р. (а.с. 26). Крім того, згідно зазначеного договору купівлі - продажу транспортного засобу Нікопольська Філія ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» (місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Довголівська, 2 кв. 1) в особі [PERSON] , на підставі договору комісії №7301/20/000298 від 03.06.2020 року, укладеного з власником ТЗ, здійснила продаж автомобіля марки AUDI модель Q7, чорного кольору, номер кузова (шасі,рама) [NUMBER] , [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак не видався, [PERSON] . Згідно даного договору купівлі-продажу транспортного засобу оплата за домовленістю сторін транспортного засобу складає - 363600,00 грн. (а.с.26). Главою 8 СК України регулюється право спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згідно із ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. №11). Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України щодо присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, який викладено у постанові від 13.01.2016р. по справі №6-2925цс15, випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст.364 ЦК України. З врахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Отже, судом встановлено, що спірний автомобіль був придбаний сторонами за спільно зароблені грошові кошти в період перебування у зареєстрованому шлюбі та згідно зі ст.60 СК України вважається спільним сумісним майном подружжя. Судом встановлено, що відповідач здійснив відчуження спірного автомобілю, який є спільною сумісною власністю подружжя і цінним майном, без письмової згоди позивача, на даний час автомобіль перебуває у власності іншої особи - [PERSON] , а тому позивач має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу. При цьому судом враховано позицію Верховного суду у справі №755/20923/14-ц від 03.05.2018 р. відповідно до якої при розгляді спорів про поділ спільного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. За відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Всупереч вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів придбання спірного автомобіля за свої особисті кошти суду не надано. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач під час розгляду справи не з`явився жодного разу у судове засідання, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, будь-яких доказів з боку відповідача надано не було. Клопотань про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи на предмет визначення ринкової вартості спірного автомобіля сторони не заявляли. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про здійснення розподілу спільного майна подружжя шляхом стягнення з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі Ѕ частки ринкової вартості автомобіля марки AUDI Q7 WA1BV94LX7D01991, що становить 181800,00 грн. (363600,00 /2 = 181800,00 грн.), знайшли своє підтвердження, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», при поданні позовної заяви майнового характеру, фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, позивач сплачує 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає до стягнення сума сплаченого судового збору по справі у розмірі 840,80грн.. та стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір на користь держави 977,20 грн.

Outcome: approved