Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить визнати за нею та відповідачем право спільної сумісної власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в рівних частках по 1/4 частці за кожним. В обґрунтування позову зазначила, що 14.05.1977 року між нею та відповідачем було укладено та зареєстровано шлюб. 10.12.2015 року Московським районним судом м. Харкова шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі, в грудні 1977 року, на підставі договору купівлі-продажу з [PERSON], сторонами було придбано 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] Вищезазначений будинок придбаний за їх спільні кошти. У зв'язку з тим, що позивач не може домовитися з відповідачем про поділ майна, та всі документи на домоволодіння знаходяться у останнього, вона вимушена звернутися до суду з дійсним позовом. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні, з урахуванням його остаточної правової позиції, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти поділу його частини житлового будинку [ADDRESS] між ним та позивачем в рівних частках. На уточнююче запитання суду пояснив, що частку у вказаному вище житловому будинку він отримав за договором купівлі-продажу під час перебування в шлюбі з позивачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 14.05.1977 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Відділом РАЦС Київського району м. Харкова, актовий запис за № 379. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про одруження. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 року, шлюб між сторонами розірвано. Як вбачається з листа Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Виконавчого комітету Харківської міської ради № 1605/0/22-16 від 29.04.2016 року, відповідно до інформації КП «Харківське міське БТІ» від 19.04.2016 року № 2377, згідно з матеріалами інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 року право власності на домоволодіння по [ADDRESS] зареєстровано за: 1) [PERSON] - 25/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою ХДНК від 10.11.2010 року за р. № 3-1261; 2) [PERSON] - 34/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності, виданого ЖЕО Московського району м. Харкова від 17.06.1993 року б/н; 3) [PERSON] - 41/100 частина домоволодіння на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Третьою ХДНК від 16.10.1979 року за р. № 2-6413. До вказаного листа додано копію свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 17.06.1993 року, згідно якого відповідач є власником 34/100 частин домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.1977 року № 2-10471. Відповідно до Договору купівлі - продажу від 27 грудня 1977 року, р. № 2-10471, укладеного між [PERSON] та [PERSON], оригінал якого було досліджено судом в судовому засіданні, [PERSON] придбав у [PERSON] 30/100 частин домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 17.06.1993 року, ЖЕО Московського району посвідчує, що 34/100 частини домоволодіння, яке розташовано в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві особистої власності. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Московської районної ради народних депутатів від 04.07.1979 року № 181 взамін договору купівлі-продажу від 27.12.1977 року р. № 2-10471. Таким чином, як вбачається з вказаного вище листа № 1605/0/22-16 від 29.04.2016 року, правовстановлюючим документом на спірну частину домоволодіння є саме свідоцтво про право власності, згідно якого відповідачу належить 34/100 житлового будинку. Вказаний розмір частки [PERSON] узгоджується з даними щодо часток інших співвласників, яким належить всього 66/100 частин житлового будинку. Статтею 112 ЦК УРСР 1963 року, норми якого діяли на час придбання спірного майна, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, норми якого діяли на час придбання спірного майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України передбачено, що поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Аналогічним чином спірні правовідносини регулюються чинним на час вирішення справи ЦК та СК України. Так, згідно ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 вказаної статті неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 вказаної статті у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. З досліджених судом доказів, а також пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що належна останньому частина домоволодіння була придбана ним за договором купівлі-продажу під час шлюбу з позивачем. За таких обставин, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд частково задовольняє позовні вимоги та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, яке складається з 34/100 частин домоволодіння, визнає за позивачем та відповідачем право особистої приватної власності на 17/100 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] за кожним. При цьому суд не вбачає підстав для задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачем та відповідачем права власності на 1/4 частину житлового будинку за кожним, оскільки в ході розгляду справи судом встановлено, що за відповідачем [PERSON] зареєстровано на праві власності 34/100 частин будинку, а не 1/2 частина, яка зазначено в позовній заяві.

Outcome: partial