Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернулась в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що їй належить домоволодіння [ADDRESS]. В належному її домоволодінні зареєстрований та проживає відповідач по справі, який є членом сім'ї колишнього власника вказаного домоволодіння. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням звільнити вказаний будинок, однак навіть до будинку вона потрапити не змогла. Подальше збереження реєстрації відповідача змушує позивача нести додаткові витрати по оплаті за комунально-житлові послуги даного будинку, а також обмежує її права, як власника. У зв'язку з цим просить суд, усунути їй перешкоди у користуванні власністю, виселити відповідача з домоволодіння, визнати таким, що втратив право користування їм, а також зняти з реєстраційного обліку. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, зазначивши, що відповідач не проживає в будинку фактично, а щодо зняття відповідача з реєстрації відсутній спір. Просив у позові відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва від 24.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] У вищевказаному домоволодінні зареєстрований та проживає відповідач по справі, що підтверджується довідкою голови квартального комітету № 26 від 06.02.2014 року,чим перешкоджає позивачу у користуванні її майном та заважає їй проживати у спірному домоволодінні. Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Таким чином, своїми діями відповідач грубо порушує права позивача, всупереч вимогам діючого законодавства. Адже відповідно до ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що вказує на те, що цьому праву власника відповідає зобов'язання інших осіб утримуватися від порушення його правочинності. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Таким чином виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Таким чином права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України. Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. З огляду на вищевикладене, колишня власниця даного домоволодіння [PERSON] втратила право власності на домоволодіння по [ADDRESS], а отже її члени сім'ї, в даному випадку її батько - відповідач по справі, втратив право користування даним будинком та підлягає виселенню. У відповідності до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до вищевказаного задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення є підставою для зняття такої особи з реєстрації. А тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки судове виселення є різновидом позбавлення особи користування житловим приміщенням. Суд одночасно не приймає заперечення представника відповідача проти позову про відсутність спору між сторонами щодо зняття з реєстрації, оскільки судом сторонам надавався строк для добровільного вирішення спору, а саме виселення та зняття з реєстрації, однак цього відповідачем зроблено не було в добровільному порядку. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial