Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, вказуючи, що від шлюбу з відповідачем в них народилась донька - [PERSON], [INFO]. 26.05.2017 року на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Донька постійно проживає з позивачем, відповідач фактично самоусунувся від виховання доньки та має іншу родину. Позивач вказує, що щорічно в літній період вона з донькою виїжджала для відпочинку та оздоровлення до Автономної республіки Крим, звідки вона родом та де мешкають дідусь та бабуся дитини. Відповідач не заперечував проти виїзду позивача з дитиною та надавав відповідний дозвіл в 2014 році та в 2016 році, проте через те, що між позивачем та відповідачем склалися напружені стосунки через несплату відповідачем в належному розмірі аліментів на доньку, відповідач відмовився надати заяву про згоду на тимчасовий виїзд доньки в супроводі позивача в 2018 році, та розглядає це як інструмент впливу на позивача в судовому процесі щодо стягнення аліментів. На запрошення позивача з'явитись до нотаріуса для надання дозволу не реагує. Просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд до Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та за кордон - до Російської Федерації неповнолітньої [PERSON] без згоди та без супроводу батька, у супроводі матері, у період з 01.06.2018 року по [INFO] року, для забезпечення відпочинку та оздоровлення дитини. Ухвалою суду від 10.04.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 08.05.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та пояснила, що в червні-вересні 2018 року вона бажає поїхати з донькою до своїх батьків, які мешкають в м. Ялта (АРК), з метою оздоровлення та відпочинку доньки, неповнолітньої [PERSON] Після відпочинку дитина повернеться до м.Харкова, де продовжить навчання у ХЗОШ №72. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причини неявки суду не повідомив, відзиву (заперечень) на позовну заяву не надав. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України, відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідачів свідчить про їх небажання захищати свої процесуальні права. Представник третьої особи - Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської радив судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява представника [PERSON] про розгляд справи без її участі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], а позивачка - матір'ю дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.06.204 року /а.с. 6/. На час розгляду справи шлюб між сторонами розірваний рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.05.2017 року /а.с. 8/, і дитина проживає разом з матір'ю - позивачкою у справі, за адресою: [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON], які є батьками позивачки та, відповідно, бабусею та дідусем неповнолітньої [PERSON], проживають в Автономній республіці Крим, в [ADDRESS] /а.с. 42-44/. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. встановлено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.п. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з п. 18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31 березня 1995 р. N 231, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між собою за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно зі ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На час розгляду справи відповідач не надав позивачеві письмової згоди на виїзд їх спільної дитини, неповнолітньої [PERSON], [INFO] року народження, за межі України, у позасудовому порядку, що підтверджується наданою суду копією листа позивача до відповідача від 08.05.2018 р. (а.с.39). Суд вважає, що виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], до Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та за кордон - до Російської Федерації, відповідає її інтересам, за своєю метою сприяє освітньому, оздоровчому та загальному розвитку дитини. Бездіяльність відповідача є формою відмови у наданні згоди на виїзд дитини за межі України, оскільки унеможливлює оформлення відповідних документів та виїзд дитини. Оскільки відсутність згоди відповідача не відповідає правам та інтересам дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та надає дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України, а саме до Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та за кордон - до Російської Федерації, в період з 01.06.2018 р. по [INFO] р. З підстав, передбачених ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved