Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05 листопада 2011 року по 26 червня 2015 року. Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 26 червня 2015 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і перебуває на її повному утриманні. Позивачка має намір забезпечити повноцінний відпочинок донці та поїхати на відпочинок за кордон задля підвищення рівня світогляду дитини та покращення її стану здоров'я. Відповідач проігнорував її численні усні звернення з приводу надання дозволу виїзду доньки в її супроводі на відпочинок та оздоровлення до Єгипту в 1 кварталі 2019 року. Батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке не зводиться тільки до особистих побачень із дитиною, а й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей, тому позивач просить надати дозвіл неповнолітній [PERSON] на тимчасові неодноразові поїздки за межі України, а саме до Єгипту без згоди батька [PERSON] в 1 кварталі 2019 року. Позивач подала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач з позовом згоден і теж подав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи - органу опіки та піклування надав до суду заяву, в якій позов підтримує і прохає розглянути справу без його участі, , що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В зв'язку з визнанням відповідачем позову суд згідно з ч. 3 статті 200, ч. 4 статті 206 ЦПК України ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. ч. 7, 8, 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Пункти 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка набула чинності для України 27.09.1991 р., передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її добробуту, беручи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Положеннями Сімейного кодексу України (зокрема, ст. 141, 150, 155) передбачено, що мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Отже, законодавством України забороняються будь-які зловживання своїми батьківськими правами щодо дитини, а батьківське виховання та піклування про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток має здійснюватися виключно в її інтересах. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 05 листопада 2011 року. Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 26 червня 2015 року шлюб розірвано (а.с.6). Сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.5). Порядок виїзду за кордон дітей-громадян України визначений Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, Правилами оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. № 231. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі (пп. 1 п. 4 Правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України має відбуватися лише за погодженням з другим із батьків, оскільки такий переїзд спричинює зміну режиму спілкування дитини з другим із батьків, порядку його участі у вихованні дитини, звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Відповідно до п.п. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач не надав до суду жодних доказів, які б спростовувати доводи позивача, а позивач в свою чергу довела належними та допустимими докази обставини в підтвердження позовних вимог. Вирішуючи питання про надання дозволу на виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], суд максимально враховуючи інтереси дитини, яка потребує оздоровлення, відпочинку та розвитку,

Outcome: approved