Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.08.1993 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З травня 2017 року шлюбні відносини не підтримують, відповідач став мешкати за іншою адресою. Спільне життя між ними не склалось, оскільки відсутнє взаєморозуміння, відчуття любові та поваги один до одного, спільне господарство не ведуть, наміру зберегти сім`ю не мають. Тому, просить суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] »; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Позивач до початку судового засідання надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач до початку засідання надав заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 06.08.1993 року між сторонами по справі, Інгулецьким відділом РАЦС м. Кривий Ріг, було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №185 (а.с. 9). За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 13). У відповідності до положень ч.1 ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З урахуванням вимог статті 112\~СК України судом з`ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, взято до уваги ті обставини, що шлюбні відносини між сторонами припинені, не ведуть спільного господарства, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків та примирення вважають неможливим. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище взяте у шлюбі [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Крім того, з відповідача на користь позивача суд стягує судові витрати враховуючи наступне. Відповідно до положень ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч. 1-4 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання правничої допомоги від 26.09.2019 року, копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю №1309 [PERSON] , квитанцію про сплату за юридичні послуги від 26.09.2019 року на суму 500,00 грн. та акт наданих юридичних послуг від 27.09.2019 року (а.с. 15, 16, 17, 18). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при зверненні до суду в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved