Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про надання дозволу на тимчасові виїзди дитини за кордон без згоди та супроводу матері, а також на оформлення проїзних документів. Свої вимоги мотивує тим, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Фактично подружні відносини між ними припинились з грудня 2013 року. Відповідач пішла з сім`ї, залишивши дитину з ним. Будучи матеріально забезпеченим, він має змогу оптимально забезпечити всі потреби своєї дитини, в тому числі і потребу в належному повноцінному відпочинку та оздоровленні як в Україні, так і за кордоном. В зв`язку з цим він звернувся до відповідача із заявою про надання нотаріального дозволу на тимчасові виїзди дитини за кордон на відпочинок та для оздоровлення без супроводу матері. Відповідач, отримавши його його звернення поштою, проігнорувала його прохання та жодної відповіді йому не надала. Просить надати дозвіл на тимчасові виїзди малолітньої дитини [PERSON], [INFO] з ним без згоди та супроводу матері строком до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку в наступні країни світу: до країн Євросоюзу, а саме: Австрійська Республіка, Королівство Бельгія, Республіка Болгарія, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, Грецька Республіка, Королівство Данія, Республіка Естонія, Респуьліка Ірландія, Королівство Іспанія, Італійська Республіка, Республіка Кіпр, Латвійська Республіка, Литовська Республіка, Велике Герцогство Люксембург, Республіка Мальта, Королівство Нідерланди, Федеративна Республіка Німеччина, Республіка Польща, Португальська Республіка, Румунія, Республіка Словаччина, Республіка Словенія, Республіка Угорщина, Фінляндська Республіка, Французька Республіка, Республіка Хорватія, Чеська Республіка, Королівство Швеція; до інших країн світу, а саме: Сполучені Штати Америки, Канада, Турецька Республіка, Швейцарська Конфедерація, Російська Федерація, Чорногорія, Грузія, Королівство Таіланд, Мексиканські Сполучені Штати, Республіка Куба, Федеративна Республіка Бразилія, Домініканська Республіка, Республіка Індонезія, Демократична Соціалістична Республіка Шрі-Ланка, Обєднана Республіка Танзанія, Арабська Республіка Єгипет, Князівство Монако; надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон малолітньої дитини [PERSON], [INFO] без згоди її матері [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволеня позову заперечувала. Зазначала, що позивач перешкоджає будь-якому спілкуванню відповідача з дитиною, в зв`язку з чим між сторонами триває судовий спір. Так як позивач ставить питання про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини до 54 країн без визначення конкретного строку перебування, а також без зазначення мети виїзду, вважає неможливим задоволення позовних вимог, так як це суперечить вимогам законодавства. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив суд при винесенні рішення виходити з інтересів малолітньої [PERSON], 2013 року народження. Суд, заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Соломянського районного суду м.Києва від 20.03.2015 року шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання дитини з батьком [PERSON] На день розгляду даної справи в провадженні Соломянського районного суду м.Києва знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкувані з дитиною, визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини. 19.05.2016 року позивач письмово звернувся до відповідача з проханням надати строком на п'ять років нотаріальну згоду на тимчасові виїзди дитини за кордон. Ст.313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.п.2 п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, а саме: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. П.п.1 п.4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року та ратифікованої Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлених, зокрема, в ухвалі від 05.11.2015 року у справі №6-4466св15 та в ухвалі від 18.11.2015 року у справі № 6-20930св15, про те, що дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування, а надання за рішенням суду на майбутнє дозволу на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, суд вважає неможливим надання дозволу без визначення конкретної держави прямування, конкретного періоду перебування, а тим паче, дозволу на майбутнє, а саме до досягнення дитиною 16 років, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог відмовляє. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed