Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території України - АР Крим, без згоди та супроводу батька протягом періоду з 01.07.2018 р. по 28.09.2018 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних стосунках. Від вказаних відносин у них народилась дитини - [PERSON], [INFO] р. На момент звернення до суду сторони спільно не проживають, і дитини мешкає з матір»ю та перебуває на її утриманні. Відповідач самоусунувся від спілкування з сином, не приймає участі у його вихованні, забезпеченні належних умов щодо фізичного, морального та духовного розвитку. Позивач посилається на те, що вона має намір здійснити заходи для оздоровлення дитини в АР Крим, однак без наявності згоди батька позбавлена можливості вивезти дитину. Неодноразові телефонні звернення до відповідача щодо надання дозволу на вивезення дитини не призвели до результату, в зв»язку з тимчасовою окупацією АР Крим, де мешкає відповідач, надіслати письмову вимогу вона позбавлена можливості. З огляду на викладене, з метою захисту інтересів дитини та для забезпечення її відпочинку і оздоровлення, позивач звернулась до суду з даним позовом. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та згода на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом шляхом розміщення судової повістки на офіційному сайті суду, оскільки місцем його проживання є тимчасово окупована територія і відправлення поштової кореспонденції не здійснюється. Оскільки відповідно до положень ст. 131 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду, за згодою позивача, суд вважає за можливе на підставі положень ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надіславши письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, відповідно до яких Служба у справах дітей просить розглядати справу без участі її представника та прийняти рішення в інтересах дитини відповідно до вимог чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у [PERSON] [INFO] р. народилась дитина - [PERSON], батьком якої відповідно до відомостей, зазначених в Свідоцтві про народження серії [NUMBER], є [PERSON]. Позивач має намір вжити заходів щодо забезпечення оздоровлення та відпочинку дитини на території АР Крим, в зв»язку з чим звернулась до відповідача про отримання згоди, оформленої у визначений законом спосіб, на виїзд дитини без супроводу батька. Як встановлено судом батько дитини - [PERSON], зареєстрований в [ADDRESS]. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що відповідачем були вчинені дії щодо оформлення дозволу на виїзд дитини за кордон та оформлення документів для виїзду без супроводу батька. Порядок виїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї регламентується Порядком в»їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. Відповідно до п.3 зазначеного Порядку, в»їзд на територію АР Крим та виїзд з неї громадян України, які не досягли 16 річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 р. з подальшими змінами. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа , якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 3, пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. В силу положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Зазначені норми регулюють порядок тимчасового виїзду дитини за кордон, і вирішуючи зазначене питання необхідно зазначати державу прямування та відповідний проміжок часу перебування дитини в цій країні. Пунктом 16 Правил оформлення та видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 визначено, що самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли вісімнадцятирічного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків (законних представників), а за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Судом встановлено, що позивач має змогу на забезпечення виїзду дитини до АР Крим з метою організації її відпочинку та оздоровлення, що відповідає інтересам дитини. Будь-яких доказів того, що мати діє всупереч інтересам неповнолітньої дитини матеріали справи не містять. Відповідач не надав суду доказів щодо вчинення ним дій після звернення позивача на оформлення у належний спосіб дозволу для виїзду дитини без супроводу батька. Зважаючи на викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, допустимості і достатності, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, обставини, на які вона посилається у своєму позові, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, беручи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved