Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Позивач звернулась до відповідача з позовною заявою, в якій просила усунути їй перешкоди у користуванні власністю з боку відповідача шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником вищезазначеного домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу. За вказаною адресою зареєстровані позивач, її донька та колишній чоловік позивача відповідач. Зазначає, що відповідач у лютому 2014 року переїхав до своїх рідних у Грузію, там одружився, після чого зв`язок із ним втрачено. Вказує, що відповідач на протязі багатьох років за місцем реєстрації не проживає, житлом не цікавиться, не сплачує комунальні послуги, його речей у будинку немає. Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та зобов`язано Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради надати належним чином посвідчені копії правовстановлюючих документів на кв. [ADDRESS] . Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явилася, до початку судового засідання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи згоду представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , повідомлена належним чином про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні фактичні обставини. Позивач з 23 вересня 2000 року є власником 1/2 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Власником іншої Ѕ частини будинку є третя особа [PERSON] (а.с.7,43-44). Сторони з 16 вересня 1994 року перебували у шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року розірвано (а.с.17,21). Таким чином, позивач стала власником Ѕ частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , в період шлюбу з відповідачем. За вищевказаною адресою відповідач зареєстрований з 13 травня 2003 року (а.с.6,13-16, 26). В Актах про не проживання від 28 грудня 2018 року зазначено, що відповідач за адресою: [ADDRESS] , не проживає з березня 2014 року по березень 2016 року, його особистих речей не виявлено, місцезнаходження не відомо (а.с.18-20). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги, судом враховується, що Статтею 22 КпШС України, в редакції, чинній на момент набуття Ѕ частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , у власність, встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивачем суду не надано доказів щодо розподілу спільного майна подружжя, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу сторонами розподіл спільного майна подружжя не було проведено. Доказів того, що Ѕ частина житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , є особистою приватною власністю позивача суду також не надано. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Встановлено, що Ѕ частина житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , є спільним сумісним майном набутим подружжям у шлюбі, отже, відповідач є співвласником вказаної квартири. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що Ѕ частина житлового будинку є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі, а отже відповідач не втратив право власності на вказану частину житлового будинку, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України. Зазначені позивачем обставини про те, що відповідач був відсутній в будинку за місцем своєї реєстрації з березня 2014 року по березня 2016 року та по даний час, не свідчать про відмову відповідача від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього. Також судом враховується, що сам факт незвернення відповідача до суду із позовом про розподіл майна подружжя не є підставою, з якою закон пов`язує (визначає) припинення права власності на спільну сумісну власність. З огляду на викладене, підстави для задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відсутні, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини. Аналогічна правова позиція викладена Верховних Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у цивільній справі № 647/1683/15-ц. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що \~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed