Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом до відділу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та проф.захворювань в Гірницькому районі м. Макіївки про стягнення суми моральної шкоди. В процесі розгляду справи від позивача надійшла заява про заміну відповідача та ухвалою суду замінено неналежного відповідача на належного - ДП «Макіїввугілля». У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала та показала суду, що позивач перебував у трудових правовідносинах з ВП «Шахта «Холодна Балка» ДП «Макіїввугілля». При виконанні своїх трудових обов'язків він 16 квітня 2008 року отримав виробничу травму «компресійний перелом 12 грудного хребця». Відповідно до первинного висновку МСЕК, який було повторно підтверджено 30 січня 2013 року позивачу було встановлено стійку втрату професійної працездатності за вказаною травмою у розмірі 30 %, із встановленням третьої групи інвалідності. Внаслідок втрати професійної працездатності і отриманої травми позивач зазнає моральних страждань, які мають тривалий характер, позивач змушений докладати зусилля для організації свого життя, проходити лікування, витримуючи біль і страждання, оскільки вважає себе неповноцінною людиною, він постійно відчуває біль в місті перелому та в ногах та спині, він не може швидко пересуватися, ходити на дальні відстані, йому протипоказана важка праця, він не може допомогти родині у господарстві, у зв'язку із травмою працездатність позивача знизилась, він почуває себе безпорадним, нікчемним, при лікуванні покращення стану здоров'я ніколи не настане і це усвідомлює позивач. Представник позивача просила в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути на користь позивача 30 000 гривень. Представник відповідача до судового засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим, суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. З копії трудової книжки суд встановив, що з 2007 року по 3 лютого 2009 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Внаслідок роботи в небезпечних та шкідливих умовах праці позивач отримав виробничу травму, про що на підприємстві 18 квітня 2008 року було складено акт розслідування нещасного випадку на виробництві. Висновком МСЕК позивачу було встановлено 30 % втрати професійної працездатності у зв'язку із виробничою травмою, що було повторно підтверджено висновком МСЕК та йому було встановлено третю групу інвалідності. Відповідно до ст. 153 ч. 2 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно - правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Таким законодавством є відповідні норми ЦК України, зокрема ч. ч. 3,4,5 ст. 23, п. 1 ст. 268, ст. ст. 1167, 1168 зазначеного Кодексу, про що зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008. У зв'язку із втратою чинності положеннями ст. ст. 21, 28, 34 Закону щодо обов'язку Фонду відшкодувати моральну шкоду, спірні правовідносини регулюються ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає право на відшкодування моральної шкоди потерпілого на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання за рахунок роботодавця. В даному випадку, право на відшкодування моральної шкоди позивачу [PERSON] випливає зі змісту ст. 237-1 КЗпП України, яка регулює ці правовідносини, і право на відшкодування моральної шкоди у позивача пов'язано з виробничою травмою, що призвело до втрати ним професійної працездатності у розмірі 30 відсотків, яка була йому встановлена вперше у 2008 році. З огляду на вище наведене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення суми моральної шкоди з роботодавця - ДП «Макіїввугілля». За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що наслідки виробничої травми змусили позивача змінити спосіб життя та докласти додаткових зусиль для організації життя, у зв'язку з цим, у позивача, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, з моменту встановлення йому стійкої втрати працездатності, а саме у 2008 році, виникло право на відшкодування йому моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я у зв'язку із виробничою травмою, за рахунок роботодавця. В п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України № 1-рн/2004 від 27 січня 2004 року зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Встановлюючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує конкретні обставини, характер і ступінь моральних страждань позивача, порушення нормального життєвого укладу,

Outcome: partial