Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 23.04.2016 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, під час перебування в шлюбі між ними постійно виникали непорозуміння і сварки, так як відповідач проявляє до неї неповагу, та вони не змогли знайти спільної мови між собою. Відповідач інтересами сім`ї не цікавився. Фактично шлюбні відносини між ними припинено вже більше року, вони проживають окремо один від одного. При таких обставинах сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливим. Місце проживання дитини ними вирішено в добровільному порядку. Рішенням суду просить шлюб розірвати, звільнивши її від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». 01.10.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено\~відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову.\~Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 28.10.2020 року. У встановлений строк відповідач відзив на позов та будь-яких клопотань чи заяв, пов`язаних з розглядом справи, не подав. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 23.04.2016 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №101. Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved