Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 15.01.2016 між сторонами укладено шлюб, від якого вони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що між сторонами на побутовому рівні постійно виникали непорозуміння відносно різного сприйняття відповідальності за сімейний лад, а також сімейні негаразди. Позивач вказала, що з 24.09.2016 сторони не ведуть спільного господарства та спільно не проживають. Крім того, позивач зазначила, що відповідач з дитиною не спілкується, моральної та матеріальної допомоги на її утримання не надавав і не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям. Також, позивач вказала про те, що вона змушена сама виховувати малолітню доньку перебуваючи на утриманні своєї матері, знаходячись у декретній відпустці по догляду за дитиною і фактичного доходу не має. Тому, позивач звернулась до суду та просила розірвати шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків розміру прожиткового мінімуму, щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною шестирічного віку; також позивач просила стягнути з відповідача грошові кошти, витрачені на правову допомогу в розмірі 5000 грн. та судові витрати. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява, в якій просила позов розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, із заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, своє право на участь в розгляді справи використав на власний розсуд. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 15.01.2016 між сторонами укладено шлюб (а.с. 6). Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Позивачем надано суду квитанцію до прибуткового касового ордеру від 24.05.2017, розрахунок суми гонорару за надану адвокатом правову допомогу, договір № 24-05/17 про надання адвокатом правової допомоги, акт виконаних робіт, на підтвердження витрат пов'язаних з оформленням позовної заяви та надання правової допомоги (а.с.а.с. 8-15). Спільного господарства подружжя не веде, сімейних стосунків не підтримують, мешкають окремо, сім'я сторін існує формально. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З вересня 2012 року сторони припинили шлюбні відносини, з цього часу спільне господарство не ведуть, сім'я сторін існує формально. Підставами для припинення шлюбно-сімейних стосунків було те, що сторони мають різні погляди на подружні обов'язки та сім'ю, не можуть прийти однієї думки при вирішенні сімейних проблем, а також сварки, які відбувались між сторонами з цього приводу. За цей час примирення сторони не досягли. З урахуванням наведеного вище, суд не вважає за можливе в подальшому сім'ю сторін зберегти міцною та здоровою, подальше спільне життя може суперечити інтересам сторін та дитини, вважає за необхідне їх шлюб розірвати. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення згідно ст. 200 СК України. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України ураховує обставини, матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідача. У відповідності до змісту ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст. 184 цього кодексу. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) (але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), щомісячно, починаючи з 29.05.17 р. до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у зв'язку з тим, що оскільки вона знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною та змушена сама виховувати доньку, а також того, що фактичного доходу вона не має. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що вона позбавлена можливості матеріально забезпечувати дочку, розмір своїх доходів суду не повідомила. Також, позивач просила стягнути з відповідача грошові кошти, витрачені на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Відповідно до даних розрахунку суми гонорару за надану адвокатом правову допомогу, договору № 24-05/17 про надання адвокатом правової допомоги, акту виконаних робіт (а.с.а.с. 8-15) позивачем витрачено грошові кошти в сумі 5000 грн. за «попередню консультацію щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, підготовку та подачу процесуальних документів до суду». Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так, виходячи із вимог вищевказаного закону, розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу станом на 01.01.2017 становив 1600 грн. Тобто, розрахунок компенсації витрат на правову допомогу мав розраховуватися наступним чином: 1 год. = 1600 грн.*40%, що становить 640 грн. В розрахунку суми гонорару за надану адвокатом правову допомогу, розрахунок проведений виходячи не з розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, а із суми мінімальної заробітної плати у 2017 році, а ці поняття не є тотожними. Оскільки позивачем надано не вірні розрахунки обчислення витрат на правову допомогу, відповідно яких позивач виставляє саме такий розмір вимог пов'язаних з оплатою юридичних послуг, суд вважає задовольнити вимоги в цій частині у сумі 2560 грн., виходячи із затраченого часу, а саме: 4 год.*640 грн., що складає 2560 грн. Із урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку, що позов ґрунтується на чинному законодавстві, знайшов свого часткового доведення в судовому засідання та підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. за подачу до суду позову про стягнення аліментів та 640 грн. за подачу до суду позову про розірвання шлюбу. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 180-182, 84, 191, 200 СК України,

Outcome: partial