Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон та дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька. Покликалася на те, що від шлюбу з відповідачем є спільна дитина - дочка [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач не надає будь-якої допомоги на утримання неповнолітньої доньки, окрім цього взагалі не цікавиться її фізичним та духовним розвитком. За медичними рекомендаціями дитина потребує щорічного оздоровлення на морі (в морському кліматі). У зв'язку з подіями на півострові Крим, відпочинок дитини в Криму є неможливим. Оскільки лікарі наполягають на необхідності оздоровлення в умовах морського клімату, це можливо лише у випадку виїзду за кордон. Окрім того, поїздки за кордон необхідні також для розширення кругозору дитини, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя. В даному випадку в інтересах дитини є тимчасові виїзди за межі України. Однак відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон, оскільки у них склалися досить напружені стосунки, що значно порушує інтереси дитини. Позивач вказує, що вона має бажання та можливість забезпечити виїзд дитини за кордон та поїздка дитини здійснюється виключно в інтересах [PERSON]. Така позиція батька шкодить інтересам дитини. А тому, просила дозволити їй дозвіл на виготовлення документів для тимчасового виїзду за кордон малолітньої [PERSON] без згоди батька [PERSON], надати дозвіл малолітній [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали з викладених у заяві підстав, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи служби у справах дітей Луцької міської ради Андрусік О.А. подала в судове засідання заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, вважає, що позов підставний та задоволення позову буде в інтересах дитини. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що у позивача [PERSON] від шлюбу з відповідачем є спільна дитина - дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 6), яка після розірвання шлюбу проживає з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач не надає будь-якої допомоги на утримання неповнолітньої доньки, окрім цього взагалі не цікавиться її фізичним та духовним розвитком. За медичними рекомендаціями дитина потребує щорічного оздоровлення на морі (в морському кліматі). У зв'язку з подіями на півострові Крим, відпочинок дитини в Криму є неможливим. Оскільки лікарі наполягають на необхідності оздоровлення в умовах морського клімату, це можливо лише у випадку виїзду за кордон. Окрім того, поїздки за кордон необхідні також для розширення кругозору дитини, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя. В даному випадку в інтересах дитини є тимчасові виїзди за межі України. Однак відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон, оскільки у них склалися досить напружені стосунки, що значно порушує інтереси дитини. Позивач вказує, що вона має бажання та можливість забезпечити виїзд дитини за кордон та поїздка дитини здійснюється виключно в інтересах [PERSON]. Така позиція батька шкодить інтересам дитини. Колишній чоловік [PERSON] безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу між сторонами серії [NUMBER] від 04.06.2011 року шлюб між ними розірвано (а.с. 5). З позовної заяви вбачається, що сторони після розірвання шлюбу проживають окремо. Неповнолітня дочка проживає з матір'ю. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батько [PERSON] [PERSON] не надає будь-якої допомоги на утримання малолітньої доньки, окрім цього взагалі не цікавиться її фізичним та духовним розвитком. Із поданих суду документів, а саме: письмових звернень про надання дозволу, поданих на адресу відповідача [PERSON], його рідної сестри [PERSON] та його баби [PERSON] (а.с. 8-13), вбачається, що відповідач не бере участі у вихованні малолітньої дочки [PERSON] Позивач вказує, що вона має бажання та можливість забезпечити виїзд дитини за кордон та поїздка дитини здійснюється виключно в інтересах дочки [PERSON]. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33). Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р. і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. (далі -Конвенція), передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Із вказаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України виїзд за межі України (ч. 3), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII). Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. За приписами Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення певних документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп. 2 абз. 9). Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; відповідно до зобов'язання…за п. 1 ст. 9 заява дитини чи її батьків на в'їзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою возз'єднання сім'ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сім'ї (ст. 10 п. 1). Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). Отже, правило щодо права дитини на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ст. 313 ч. 3 ЦК України), не є абсолютним. Спеціальне законодавство передбачає у випадку відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон і виникнення відповідного спору вирішення такого судом, в т.ч., шляхом вирішення питання про надання дозволу на відповідні дії одному з батьків без згоди на їх вчинення другим. Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що між сторонами виникають непорозуміння щодо оперативного вирішення питання про надання батьком згоди на виїзд дитини за кордон та виготовлення проїзного документу, в тому числі з метою розширення її кругозору, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя, а також для оздоровлення. В даному випадку в інтересах дитини є періодичні тимчасові виїзди за межі України. Разом з тим, дана тимчасова поїздка дитини за межі України, в тому числі і інші виїзди за кордон, (екскурсії, відпочинок) зумовлені потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини. Періодичні тимчасові виїзди дитини за кордон не позбавляють відповідача можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Крім того, виходячи з положень ст. 141 СК України, якою визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини, відповідач як батько дитини має рівнозначне з позивачем право на участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, в тому числі і на спільні виїзди з дитиною за межі України. Такого права відповідача не заперечувала і позивач. Позиція відповідача, який зволіканням або бездіяльністю фактично перешкоджає виїзду дитини за кордон, порушує права дитини. Обставин, які обмежують право малолітньої [PERSON] на періодичні тимчасові виїзди за межі України суд не вбачає, а тому, приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved