Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 01.06.2006, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось, так як у них несумісні характери і в останній час їхні стосунки почали погіршуватись. Між ними почали виникати непорозуміння з багатьох питань подружнього життя. Зокрема, сторони не можуть дійти спільного погляду щодо порядку ведення домашнього господарства, щодо подружніх прав та обов`язків, щодо розподілу коштів сімейного бюджету та з інших питань сімейного життя, що призводить до постійних сварок в сім`ї, які негативно впливають на виховання дітей. Головною причиною погіршення їхніх стосунків є подружня зрада дружини. Подальше спільне життя та збереження сім`ї позивач вважає неможливим, так як сім`я розпалась назавжди і зберегти її неможливо. Подальше знаходження в шлюбі з відповідачем суперечить інтересам позивача, так як він втратив до неї почуття поваги та любові. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Сторонами добровільно визначено місце проживання дітей, а саме: у випадку розірвання шлюбу між сторонами залишиться проживати з позивачем син [PERSON] , [INFO] , з відповідачем син [PERSON] , [INFO] . Спір про поділ майна між сторонами відсутній Сторони у судове засідання не з`явились. Позивач в судове засідання не з`явився. До суду подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій одночасно зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила, що позов визнає повністю. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідач також просить залишити їй після розірвання шлюбу її шлюбне прізвище «[PERSON] ». Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved