Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шевченка, 60 в с. Верхній Вербіж, Коломийського району належав на праві власності [PERSON], що підтверджується випискою з інвентерезаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 26 липня 2016 року № 56471. 24 березня 2014 року [PERSON] помер. З метою оформлення спадщини після смерті [PERSON], [PERSON], звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийнятгя спадщини. Однак, у зв'язку із відсутністю свідоцтва про право власності на житловий будинок, постановою приватного нотаріуса відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Верхній Вербіж, вул. Шевченка 60, Коломийського району Івано-Франківської області. В судове засідання позивач не з'явився, однак представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав в суд заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимогами визнає. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Додаткового протоколу до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов'язки до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шевченка, 60 в с. Верхній Вербіж, Коломийського району належало на праві власності [PERSON], що підтверджується випискою з інвентерезаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 26 липня 2016 року № 56471 (а.с. 9). 24 березня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії ІІ-НМ № 186437 від 26 березня 2014 року( а.с. 5). Позивач є спадкоємцем за заповітом, що підтверджується копією заповіту (а.с. 7). Однак приватним нотаріусом [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа(а.с. 6). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 392, 1216, 1222, 1268 ЦК України та

Outcome: approved