Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про зобов'язання припинити дії. Свої вимоги мотивує тим, що він та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON], 2005 року народження. На грунті особистих образ та у зв`язку з розірванням шлюбу відповідач почала шантажувати його сином та перешкоджати йому в зустрічах з ним. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 14.10.2009 року відповідача зобов'язано не чинити йому перешкод у спілкуванні та вихованні їх дитини та визначено регламент його особистого спілкування з сином. Проте відповідач рішення суду не виконує, чинить психологічний тиск на сина, внаслідок чого він перебуває у такому психоемоційному стані, який не дозволяє йому вільно скористатися своїм правом на безперешкодне спілкування з батьком. Просить зобов'язати відповідача не чинити психологічний тиск на [PERSON], [INFO] на теми зустрічей з батьком [PERSON], зобов'язати відповідача не чинити обмеження з приводу прояву [PERSON], [INFO] власних почуттів до батька - [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги і пояснили, що від дня прийняття судом рішення про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною відповідач намагається під різними приводами не давати позивачу можливості зустрічатися з сином, а навіть, коли вона виводила дитину у двір для зустрічі з батьком, син поводився відсторонено, відчувалося, що його турбує, як сприймає їхню зустріч відповідач. Інколи йому вдавалося встановити з сином контакт і тоді він чув від нього, що в нього немає тата, щоб він не приходив до нього на Новий рік, бо це засмутить маму. В літній період відповідач могла вивезти дитину невідомо куди без його відома. В садочку, а в подальшому - і в школі він теж не мав можливості вільно бачитись з дитиною, тому що відповідач зверталась до директорів із заявами про те, щоб без її дозволу дитина з батьком не зустрічалась. До 2012 року він боровся за своє право спілкуватись та займатись вихованням дитини, звертався до правоохоронних органів, до виконавчої служби в зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду, але виконавче провадження було закрите, а потім за протестом прокурора відновлене. Починаючи з 2012 року він не здійснює спроб зустрітися з сином, так як внаслідок прихованого психологічного тиску з боку відповідача відбулось повне психологічне відчуження дитини. Просить заборонити відповідачу дискримінувати батька в очах дитини. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечують і пояснили, що відповідачем не чиняться перешкоди у спілкуванні позивача з сином. У вихідні дні вона постійно виводить дитину на зустріч до батька. На деяких зустрічах були присутні її батьки, тому що одного разу позивач накинувся на її чоловіка. Вважає, що позивач сам своїми діями створює атмосферу недовіри до нього, оскільки приходить на побачення із сином з камерою, знімає їх зустрічі на відео, з`ясовує відносини, провокує конфліктні ситуації. Після цього дитина починає тулитись до неї, з`являються сльози на очах. В дитячий садочок вона зверталась із заявою, якою ставила директора до відома про наявність спору між нею та позивачем з приводу дитини, надавала рішення Апеляційного суду. На ім.`я директора школи вона ніяких заяв про те, що заперечує проти зустрічей позивача з сином, не писала. Проти проведення психологічної експертизи заперечує. Вважає, що такі дослідження є травмуючими для дитини. На її думку, достатньо того, що в грудні 2014 року дитина була обстежена психологами, які надали свій висновок. Востаннє позивач приходив на зустріч з сином в грудні 2012 року. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають і пояснила, що в 2014 році було ініційовано роботу психолога з дитиною, в ході якої психологічного тиску відповідача на дитину щодо зустрічей з позивачем виявлено не було. Суд, заслухавши сторони, їх представників, представника третьої особи, свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з відповідачем. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 14.10.2009 року відповідача зобов'язано не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні їх дитини. Визначено регламент особистого спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON]. 19.12.2009 року позивач звернувся до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Києві з проханням провести профілактичну бесіду з його колишньою дружиною [PERSON] з метою не перешкоджання його зустрічам з їх спільним сином [PERSON], [INFO]. В ході перевірки матеріалу було встановлено, що [PERSON] прийшов за місцем мешкання його колишньої дружини [PERSON] та сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS], щоб зустрітись з сином, але двері квартири йому не відчинили. В телефонній розмові [PERSON] пояснила, що на даний час знаходиться за межами м.Київ і що вона в майбутньому не буде перешкоджати зустрічам [PERSON] з їхнім спільним сином [PERSON] 10.01.2010 року позивач звернувся до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Києві з проханням провести профілактичну бесіду з його колишньою дружиною [PERSON] з метою не перешкоджання його зустрічам з їх спільним сином [PERSON], [INFO]. В ході перевірки матеріалу було встановлено, що 10.01.2010 року [PERSON] прийшов за місцем мешкання його колишньої дружини [PERSON] та сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS], щоб зустрітись з сином, але двері квартири йому не відчинили. Будучи опитаною, [PERSON] повідомила, що вона не проти зустрічей [PERSON] з їх спільним сином [PERSON] при умові, що останній буде приходити без відеокамери, не буде розпочинати сварки в присутності їх малолітнього сина і не провокуватиме її на невиконання рішення суду тат не буде негативно впливати на психіку дитини. Постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ від 05.02.2010 року було відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-136/09, виданого Голосіївським районним судом м.Києва, про зобов`язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у спілкуванні та вихованні їх неповнолітньої дитини. Згідно акту державного виконавця від 05.03.2010 року в зазначений день рішення суду не було виконане з поважних причин в зв`язку з хворобою дитини. За невиконання вимог державного виконавця щодо виконання рішення суду на відповідача накладено штраф постановою державного виконавця від 06.04.2010 року та постановою державного виконавця від 20.04.2010 року. Згідно висновку експертного дослідження №2042/10-11 від 12.04.2010 року, проведеного спеціалістом-психологом КНДІСЕ за заявою позивача, психоемоційний стан [PERSON] на основі аналізу його малюнків характеризується домінуванням почуття страху та тривоги, а також слабкості та само відчуження. Його домінуючими потребами є потреба в безпеці та в орієнтації на чоловічу ідентичність, яка є дефіцитною для дитини… Мати займає виключний статус серед інших фігур малюнку, сприймається дитиною як найбільш впливовіша фігура, домінантана та авторитарна, яка має владу над іншими. Червоний колір у її зображенні символізує небезпеку, емоційну напругу, «гостру» проблему, пов'язані з її образом, також відчуття страху та заборони. Відсутність батька на малюнку, найбільш вірогідно, свідчить про процес розірвання емоційного зв`язку з ним, певного емоційного відчуження. Аналіз наданих на дослідження документів, відео та аудіо записів, дитячих малюнків дозволяє говорити про здійснення прихованого психологічного тиску на дитину з боку матері [PERSON] - найбільш авторитетної та значимої для нього фігури, до якої він прихильний та від якої залежний наданому етапі свого розвитку. Психологічний тиск проявляється: в прямих заборонах та замаскованих, в трансляції на дитину власних почуттів, зокрема, інтенсивного непримиренного негативного ставлення до колишнього чоловіка. Будучи залежним від матері, прагнучи до адаптації у своєму мікросередовищі, [PERSON] не здатний відчувати позитивні почуття до батька без внутрішнього конфлікту. Позитивні переживання до батька завжди супроводжуються почуттям вини та зради по відношенню до матері, або будуть викликати більш серйозний психопатологічний стан - дисоціацію. Внаслідок неусвідомленої дискредитації матір`ю колишнього чоловіка в очах дитини формується психологічне відчуження [PERSON] від батька. Психологічне відчуження має руйнівний характер для психіки дитини. Більш категоричні висновки можна робити лише за результатами безпосереднього психологічного обстеження дитини. Як видно з висновку експерта Житомирського відділення КНДІСЕ № 604/12-25 від 29.05.2013 року, виготовленого за результатами проведення експертного психологічного дослідження за заявою адвоката [PERSON], з матеріалів, що надані на дослідження, в тому числі, з відео та аудіо файлів можна зробити висновок, що поведінкові та емоційні прояви [PERSON], особливості її спілкування з [PERSON], 2005 року народження на теми його зустрічей з батьком розцінюються, як здійснення психологічного впливу на дитину… Оцінка [PERSON] сімейної ситуації (конфлікт між [PERSON] та [PERSON], об'єктом якого є дитина) має залежність від впливу з боку матері, що зумовлено віковими особливостями дитини та його залежністю від [PERSON] Це виражається у поступовій зміні ставлення дитини до батька (в межах наданих відео та аудіо файлів): прояв до батька довіри, доступність контакту, швидкість залучення до ігрової ситуації, невимушеність під час спілкування за відсутністю матері (2009-2010 роки); прояв скутості, знервованості, страху під час спілкування у присутності матері, але доступність контакту (2010 рік); пізніше - категоричне заперечення дитиною свогшо родинного звязку з батьком та повідомлення, що тепер у нього є «[PERSON]» і дідусь; доступність контакту під час спілкування з батьком за відсутності матері (2011рік); в подальшому - відгородженість від батька, ігнорування його особи, категоричне небажання спілкуватись у присутності матері (2012 рік). З наданих матеріалів можна зробити висновок, що відношення сина до батька з перебігом часу погіршується внаслідок впливу матері на дитиниу. Більш категоричні висновки стосовно впливу умов виховання матері (або інших дорослих) на психологічний стан та розвиток дитини, а також особливостей формування у дитини залежності оцінки сімейної ситуації від впливу з боку батьків та інших дорослих можливо надати, лише провівши повне та всебічне дослідження сімейної ситуації, що передбачає безпосереднє психологічне обстеження дитини та батьків (або одного з батьків). З відповіді Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді №1218 від 27.10.2014 року на запит Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації вбачається, що психологом Центру проводилась робота з малолітнім [PERSON],2005 року народження із застосуванням арт-терапевтичних методів діагностики, в ході якої якої було виявлено, що хлопчик любляче відноситься до своєї матері, розказує, як вона йому допомагає з шкільними уроками, як вони грають разом в ігри. Дитина комфортно почуває себе в родині, так як з захопленням розповідає про свою сестричку та про вітчима [PERSON], якого він назиає батьком і який є дя нього добрим і люблячим. Щодо [PERSON], на консультацію до психолога він не звертається. На запитання «Як звати твого батька?» [PERSON] відмовляється відповідати, сказав, що забув. Зі слів дитини, він був би радий, якби [PERSON] не з`являвся в його житті, говорячи про нього в третій особі, застосовуючи слово «він». На запитання «Чому?» хлопчик пояснює: «Тому що я його не люблю і він ображахє маму». На запитання «Які в тебе спогади про батька?» розповів: «Він брав мене з собою, але мені не було з ним добре». Щодо здійснення тиску матір`ю на дитину можна сказати, що тиск не здійснюється, так як дитина висловлює свої почуття до батька в однині та чітко характеризує своє ставлення до батька, свою думку висловлює від свого імені. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 10.11.2015 року по справі було призначено судово-психологічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання: 1.Чи здійснюється психоемоційний тиск на дитину [PERSON], [INFO] з боку матері [PERSON] щодо стосунків з батьком [PERSON]? 2. Яким чином сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості матері [PERSON], особливості її виховної поведінки щодо відношення до батька [PERSON] впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя у [PERSON], [INFO]? 3. Яким чином можуть вплинути умови виховання матері [PERSON] на психологічний стан та розвиток дитини [PERSON], [INFO]? 4.Чи має залежність оцінка сімейної ситуації дитиною [PERSON], [INFO] від впливу з боку батьків та інших дорослих? 5. Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для [PERSON]? Якщо так, то чи завдані [PERSON] страждання (моральна шкода) ? 6. Чи чиняться матір`ю [PERSON] перешкоди психологічного характеру у зустрічах дитини [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON]? 7.Чи спричинені [PERSON] страждання (моральна шкода) за умов перешкоджання матір`ю у зустрічах з батьком? Згідно висновку судової психологічної експертизи №1/16-61 від 29.11.2016 року враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] всупереч заявленому клопотанню не прибули на дослідження, ввідповісти на питання 1,2,3,4,6 у межах цієї експертизи не представляється можливим. Виходячи із зазначеного, на решту питань, що оставлені перед судовою психологічною експертизою, надаються наступні відповіді: 5. Ситуація, що досліджується за справою, є психотравмувальною для [PERSON] за кількома ознаками: факт розлучення між батьками у ранньому віці; затяжний конфлікт між батьками із взаємними образами та звинуваченнями, знеціненням один одного у присутності дитини; погіршення самопочуття дитини (порушення сну, настрою, негативні емоції, які виникають в момент спілкування між батьками) тощо; відсутність можливості вільно спілкуватись з батьком. У звязку з тим, що серед обставин ситуації, яка досліджується, є факти порушення емоційної та вольової сфери особистості, порушення відносин з близьким оточенням дитини, можна вважати, що [PERSON] завдані страждання (моральна шкода). 7.Факт спричинення страждань (моральної шкоди) [PERSON] за умов перешкоджання матір`ю у зустрічах з батьком установлено у сфері обмеження спілкування батька з дитиною та у сфері прийняття батьком участі у вихованні дитини. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що є батьками відповідача, а неповнолітній [PERSON] - їх онук. Одразу після народження [PERSON] у відповідача з позивачем почали псуватися стосунки. З 2006 року вони перестали проживати разом, але відповідач ніколи не перешкоджала йому бачитись із сином. Позивач влаштовував скандали, ходив в садочок, писав скарги. В садочку без відома матері взяли малюнки дитини, по яких позивач провів якесь дослідження. На зустрічі з дитиною позивач завжди приходив з відеокамерою. Дитина ховалася від нього за спини дорослих. Вони були присутні на зустрічах на прохання відповідача, так як при них позивач поводився стриманіше. [PERSON] ніколи не запитує про батька, дуже любить свого вітчима. Щоб дочка говорила синові щось погане про його батька, вони ніколи не чули. Свідок [PERSON] показала, що консультувала [PERSON] як психолог з 2008 року, знайома з аудіо та відеозаписами, декілька разів виїздила до дитячого садочка, де спілкувалась з завідуючою та вихователями, спостерігала за дитиною, знімала на відео їх зустрічі з батьком. В період з листопада 2008 року до березня 2009 року [PERSON] називав позивача «дядею», не підходив до нього, іграшки у нього не брав, говорив, що мама не дозволяє. Тоді позивач почав вступати в контакт з іншими дітьми, зацікавлював їх, після чого [PERSON] почав залучатися до гри. На покращення комунікації пішло 3-4 місяці. В березні 2009 року [PERSON] відсвяткував день народження. Він вже йшов до батька на руки, гладив його по голові, запрошував залишитись. Пізніше вона була присутня на зустрічах позивача з сином, які відбувалися на виконання рішення суду. Відповідач виводила дитину завжди в присутності інших людей, і коли батько підходив до нього і вітався, хлопчик починав плакати. В 2011-2012 році позивач з сином поїхали разом в парк, проте відповідач ходила поруч. [PERSON] катався на роликах, а позивач доганяв його на велосипеді. Хлопчик був задоволений. А через тиждень, коли вони з позивачем приїхали на зустріч із сином, він вийшов і сказав батькові: «Сам катайся на своїх роликах». Спілкування з сином наодинці у позивача не було. Разом з тим, дитина переживає внутрішній конфлікт, відчуває напруженість, не може сказати те, що хоче. Допитана як експерт [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює судовим експертом-психологом Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з 2009 року. Має досвід роботи з дітьми. За зверненням представника позивача в 2013 році вона проводила психологічне дослідження стосовно чинення психоемоційного тиску на дитину [PERSON] на підставі відео та інших матеріалів. Висновок було надано нею в межах наданих матеріалів, наданих батьком. З [PERSON] вона не спілкувалась. Так як на відео містились матеріали, починаючи з 2009 року, вона мала можливість спостерігати динаміку ставлення дитини до батька. Були короткочасні сюжети, де дитина спілкувалась з батьком і цього було достатньо, щоб зрозуміти, що у них був контакт. Пізніше з`явилось приєднання до слів матері та вітчима, з якими дитина живе і яких любить та не хоче засмутити. В матеріалах відеозаписів вбачається вплив матері на дитину, коли вона обговорює з ним зустріч з батьком та з`ясовує його думку. Зазначала, що і з боку батька також спостерігалися деякі моменти, де він негативно висловлюється стосовно поведінки та дій матері дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.ч.1,4,5 ст.159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому із батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що в 2008 році між сторонами виник спір щодо участі позивача у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 14.10.2009 року відповідача зобов'язано не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні їх дитини. Визначено регламент особистого спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON]. Рішення суду відповідачем виконується, за виключенням окремих випадків, коли нею не було забезпечено присутність дитини в зв`язку з хворобою останньої або від'їздом за межі міста Києва. За невиконання рішення суду органами виконавчої служби на відповідача було накладено штраф. На підтвердження позовних вимог щодо здійснення відповідачем психологічного тиску на дитину позивачем надано для огляду диск з відеозаписом, демонстрація якого відбулась в судовому засіданні та на якому зафіксовані події 2009-2012 року. Так, в сюжеті за 12.01.2009 року біля дитячого садочка діти (серед яких [PERSON]) грають з позивачем у сніжки. На відео 06.11.2010 року - прогулянка позивача з сином у парку. 17.03 2011 року позивач відвідує сина в дитячому садку. [PERSON] пускає літачок на пульті керування. Наступні записи відображають зустрічі позивача з сином, що відбуваються за рішенням суду. На відео 02.06.2012 року, 09.09.2012 року, 15.09. 2012 року та 03.11.2012 року дитина демонструє відстороненість та небажання спілкуватись з батьком. Заперечуючи проти вимог позивача, відповідач в свою чергу надала диск з відеозаписом, на якому зафіксовано зустрічі позивача з сином. Так, 06.11.2010 року під час зустрічі дитина плаче і тулиться до матері. Відповідач умовляє сина поговорити з татом. Позивач намагається зав'язати розмову, але дитина біжить до лавки, на якій сидять його бабуся та дідусь. Дорослі довго спілкуються з приводу того, як можна виконати рішення суду. Дитина погоджується їхати з мамою і татом гуляти. Втрьох сідають в машину. На відео 14.11.2010 року - дитина вдома малює. Чоловічий голос за кадром запитує, чому [PERSON] не захотів їхати з татом. Дитина відповідає: «Не хочу. Он гадости делает маме, на суд подает». На відео 28.10.2012 року - позивач привітався з сином. Дитина мовчить. Побачивши сторонніх людей, позивач з`ясовує, хто ці люди і що вони тут роблять, наголошує, що в нього зустріч з сином. Дитина відходить до дідуся, говорить батькові: «Уезжай». Оцінюючи надані сторонами докази, зокрема відеозаписи, висновки психологічних досліджень, висновок судово-психологічної експертизи, покази свідків та експерта, суд вважає позовні вимоги не доведеними, так як не вбачає з боку відповідача прихованого психологічного тиску, направленного на невиконання рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини та у спілкуванні з нею. Встановлені судом обставини в їх сукупності не дають змоги дійти однозначного висновку про те, що причиною відсторонення дитини від батька та небажання спілкуватись з ним є саме негативний вплив матері на дитину. Так, психологічні дослідження проводились в контексті питань, поставлених позивачем, та на підставі наданих ним матеріалів. При цьому психологами не досліджувалось питання впливу на ставлення дитини до батька стосунків між батьками, їх поведінка під час зустрічей з дитиною (в тому числі, застосування відеофіксації), залучення до зустрічей представників та державних виконавців. Крім того, з пояснень сторін вбачається, що починаючи з 2012 року позивач припинив зустрічі з дитиною. Отже на день розгляду справи спір між сторонами відсутній. За таких обставин суд в задоволенні позовнх вимог відмовляє. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed