Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Коростишівська міська рада про визнання права на приватизацію земельної ділянки без підпису суміжного землекористувача. В обгрунтування позовних вимог вказала, що рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 20.06.1997 р. № 405 позивачу була виділена земельна ділянка площею 450 м.кв. для індивідуального житлового будівництва по [ADDRESS] . 08.07.1997 р. було встановлено межі цієї ділянки, що підтверджується відповідним актом та виготовленим планом. Рішенням Коростишівської міської ради від 15.12.2011 р. № 238 було дозволено позивачу замовити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на вищевказану земельну ділянку. Рішенням Коростишівської міської ради від 14.07.2016 р. № 183 внесені зміни у вищевказане рішення в частині назви документації, а саме надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0450 га, яка розташована по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з метою надання у власність, за рахунок земель комунальної власності міської ради. З метою виготовлення вказаних документів позивачем був укладений договір із землевпорядником ФОП [PERSON] Погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами при виконанні робіт з виготовлення землевпорядної документації є необхідним. Проте, при виготовленні проекту землеустрою відповідач, який є сусіднім землекористувачем, відмовився погоджувати виставлені межі земельної ділянки, що унеможливило завершення землевпорядних робіт та приватизацію позивачем земельної ділянки в цілому. Причиною відмови відповідач назвав те, що земельна ділянка, яка перебуває в користуванні позивача та на яку виготовляється проект землеустрою, належить йому. В зв`язку з цим 21.09.2016 позивач зверталась із заявою до Коростишівської міської ради, заява була розглянута на засіданні комісії по земельних спорах з виїздом на місце. Під час засідання комісії відповідач відмовився від підписання акту погодження меж суміжних землекористувачів, що підтверджується протоколом № 24 від 27.09.2016. Комісією не було встановлено будь-яких порушень в діях позивача щодо користування земельною ділянкою, а також щодо права отримання земельної ділянки у власність. Оскільки відповідач відмовляється ставити підпис в акті погодження меж, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом та просить визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки по [ADDRESS] без підпису суміжного землекористувача [PERSON] в проекті землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, вказав, що позивач на даний час позбавлена можливості подальшої подачі документації із землеустрою на погодження та затвердження, через небажання відповідача поставити свій підпис при узгодженні меж. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява відповідача щодо розгляду справи у його відсутність та відзив відносно позовних вимог, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до договору дарування від 25.05.1997 він є власником житлового будинку, земельної ділянки площею 0,0884 га за адресою [ADDRESS] . Рішенням Коростишівської міської ради № 174 було затверджено його технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0884 га по [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та передано земельну ділянку у власність , дозволено замовити державний акт на право власності на земельну ділянку. Державна реєстрація державного акту на право власності на земельну ділянку не скасована, припинення права власності чи користування спірною земельною ділянкою не відбулось, акт вилучення не складавсь, відповідач сплачує за неї податки, відкрито законно володіє, користується. В судове засідання третя особа - Коростишівська міська рада свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника та висловили думку щодо прийняття рішення на розсуд суду. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що в 2016 р. до нього звернулась [PERSON] , як до сертифікованого інженера землевпорядника для розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Під час розроблення проекту виникло питання погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, зокрема [PERSON] , який невмотивовано відмовився погоджувати межі даної земельної ділянки. [PERSON] про час та місце проведення робіт по закріпленню межових знаків земельної ділянки повідомлявсь рекомендованим листом. Така відмова перешкоджає подальшому направленню проекту землеустрою на погодження та завершення дій спрямованих на приватизацію земельної ділянки позивачем. Вислухавши представника позивача, свідка, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Коростишівської міської ради № 405 від 20.06.1997 р. надано дозвіл [PERSON] на будівництво житлового будинку по [ADDRESS] та надано для будівництва індивідуального житлового будинку земельну ділянку площею 450 кв.м, вилучивши її з землекористування [PERSON] за його згодою. ( а.с.6). З договору дарування жилого будинку від 22.05.1997 року, вбачається, що [PERSON] належить жилий будинок [ADDRESS] ( а.с.29) і вказана обставина сторонами не оспорюється. З копії державного акта серії ЯМ № 347200 на право власності на земельну ділянку, вбачається, що [PERSON] належала земельна ділянка, площею 0,0884га, в [ADDRESS] ( а.с.30). Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 20.08.2015 р. у справі № 280/1665/14-ц за позовом [PERSON] до Коростишівської міської ради, [PERSON] , третя особа - Державне агенство земельних ресурсів у Коростишівському районі про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування , визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування його реєстрації позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення 7 сесії 6 скликання Коростишівської міської ради від 14.04.2011 року № 102 в частині надання дозволу на замовлення технічної документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] орієнтовною площею 0,0884 га. по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що посвідчує право власності, яка знаходиться в його користуванні з моменту набуття ним права власності на житловий будинок, згідно договору дарування житлового будинку, зареєстрованому в БТІ від 25.05.1997 року. Визнано незаконним та скасовано рішення 10 сесії 6 скликання Коростишівської міської ради № 174 від 05.08.2011 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] в [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,0884 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і передачу земельної ділянки у власність та дозволу на замовлення державного акту на право власності на земельну ділянку. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 347200, кадастровий номер 1822510100:01:012:0219, виданий на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0884 га. по [ADDRESS] . Вказана справа була і предметом розгляду судом касаційної інстанції, за результатами якої 24.05.2017 р. касаційну скаргу [PERSON] було відхилено, а рішення апеляційного суду Житомирської області від 20.08.2015 р. залишено без змін . Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 20.06.1997 року № 405 [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 450 кв.м. для індивідуального житлового будівництва по [ADDRESS] , встановлено межі цієї земельної ділянки та 27.06.1997 р. між виконавчим комітетом Коростишівської міської ради та [PERSON] був укладений договір на будівництво житлового будинку. Також було встановлено, що [PERSON] з 1997 року на законних підставах володіє земельною ділянкою розміром 450 кв.м. ( а.с. 49-51). Доказів, що у [PERSON] була вилучена спірна земельна ділянка за її згодою, або припинено право користування нею суду не надано. Рішенням Коростишівської міської ради № 238 від 15.12.2011 ( із змінами відповідно до рішень № 183 від 14.07.2016 р., № 549 від 16.10.2018) надано дозвіл [PERSON] на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) , яка розташована в межах міста [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,0450 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка) з метою надання її у власність, за рахунок земель комунальної власності Коростишівської міської ради ( а.с.7,8,48). Для проведення підготовки приватизації земельної ділянки у 2016 р. позивач звернулась до ФОП [PERSON] , як до сертифікованого інженера-землевпорядника, яким складено акт «Про погодження меж земельної ділянки з сімужними землевласниками та землекористувачами (а.с.13). Одним із суміжних землекористувачем вказаної земельної ділянки є [PERSON] Положенням ст. 118 Земельного кодексу України визначений порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок. Так, частиною першою цієї статті передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (частина друга статті 118 ЗК України). Згідно із частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України). Відповідно до частин 8 та 9 статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Статтею 198 ЗК України передбачено, що кадастрова зйомка, яка є частиною робіт для визначення та відновлення меж земельних ділянок, які в подальшому передаються у власність, включає в себе, у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Тобто, обов`язковою умовою приватизації землі особою є узгодження між сусідніми землекористувачами меж земельної ділянки. Згідно ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Згідно ч.1,4,5 ст. 159 ЗК України земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. У рішенні органу місцевого самоврядування або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття. Земельним кодексом України та Інструкцією про встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему № 376 від 18 травня 2010 року, не передбачено жодної можливості зобов`язати землекористувачів суміжних ділянок погоджувати межі земельних ділянок та не передбачені правові наслідки їхньої відмови від підписання акта, оскільки така відмова не тягне за собою відмову у встановленні меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Згідно вимог п.3.12 зазначеної Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Встановлено, що в акті «Погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами відсутній підпис суміжного землекористувача [PERSON] Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої, орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. Позивач у передбаченому законом порядку не виготовила технічної документації із землеустрою з метою отримання земельної ділянки у власність, не надала доказів того, що вона зверталась до відповідних органів задля належного здійснення приватизації спірної земельної ділянки. Вирішення питань, пов`язаних із передачею земельної ділянки у власність, належить до повноважень органу місцевого самоврядування, а чинне земельне законодавство не обмежує права на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акту погодження меж земельних ділянок. Таким чином відмова [PERSON] від підписання акту погодження меж земельних ділянок не порушує прав [PERSON] на отримання земельної ділянки у власність і не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки позивачем, в тому числі і прийняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування. За таких обставин позивачем, в силу вимог статті 15 ЦК України, не доведено порушення, невизнання або оспорювання її права на приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні. Окрім того, визначені статтею 16 ЦК України способи захисту порушених прав та інтересів у суді, не передбачають такого способу захисту прав як визнання права на приватизацію земельної ділянки без підпису власників/ користувачів суміжних земельних ділянок. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов до висновку що позовні вимоги є такими, що не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а в їх задоволенні слід відмовити. Вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги не належать до задоволення, у зв`язку із чим, сплачений судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed