Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернула до суду з позовом, де просить: - встановити батьківство [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO] - внести зміни в актовий запис № 226 від 09 квітня 2013 року, виконаний відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області про народження дитини [PERSON], яка народилась [INFO] року, замінивши її прізвище з «[INFO]» на «[INFO]». Записати у Книзі реєстрації народжень м.Олександрія батьком дитини [PERSON], [INFO]; - стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO] року в розмірі ? частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою [PERSON] повноліття [INFO] року; - стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення донькою [PERSON] віку трьох років, тобто до [INFO] року. Позов мотивує тим, що вона з квітня 2012 р. проживала з відповідачем без укладання шлюбу. [INFO] року народилась дочка - [PERSON], батьком якої є відповідач, який забрав її разом із дитиною із полового будинку. Однак відповідач ухилився від подання до відділу реєстрації актів цивільного стану спільної заяви, у зв'язку з чим відомості про батька в акту про народження здійснено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Невдовзі після народження дитини з квітня 2013р. вони припинили спільне проживання, після чого відповідач деякий час приймав особисту участь в догляді за дитиною, відвідував її та періодично надавав матеріальну допомогу, але останнім часом відповідач участі в утриманні та вихованні дочки не приймає. В період вагітності та після народження дитини відповідач визнавав себе батьком дитини, піклувався про неї та дитину, що підтверджується картою розвитку новонародженого, де містяться відомості про флюорографію відповідача, як чоловіка породіллі та батька дитини. Позивачка вказує, що нею зазначено в свідоцтві про народження дитини, в графі батько - ім'я та по - батькові відповідача. Відповідач добровільно не приймає участі в утриманні дитини, не надає матеріальної допомоги, тому позивачка просить стягнути аліменти на утримання дитини, так як відповідач працює водієм таксі без офіційного оформлення та має постійний заробіток. Вона в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не працює, відповідно до ч.2 ст.84 СК України просить також стягнути аліменти на її користь. Посилаючись на ст., ст.80, 84, 91, 128, 180 СК України просить її вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в позові, пояснивши, що з квітня 2012 року по квітень 2013 року вони з відповідачем проживали разом однією сім'єю в її квартирі за адресою: [ADDRESS] де разом робили ремонт, встановили бойлер. На той час вона не працювала, але їй допомагала її мати та вони жили за рахунок грошових коштів відповідача. Під час вагітності та після народження дитини відповідач визнавав себе батьком дитини, зокрема, разом з нею приходив на прийом до лікаря, проходив флюорографію, здавав необхідні аналізи, так як він був донором, в разі необхідності, бо їй робили «кесерово». Відповідач також разом з матір'ю зустрічав її з полового будинку. Стосунки їх погіршились після дня хрещення дитини, де відповідач побив її та вона сказала йому, що вони більше проживати разом не будуть. Але після цього він приходив до дитини, цікавився нею та її розвитком, підтримував матеріально та навіть в квітні 2014 року вони разом з дитиною ходили до лікаря на огляд новонародженої. Після її зауважень, що він купляє дитині не ті памперси, не ту дитячу суміш, у них виникали сварки, і відповідач перестав цікавитися дитиною та не відвідує її, і не допомагає матеріально. Просить її вимоги задовольнити, а також стягнути на її користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивачки підтримала також позов в повному обсязі та звертає увагу суду на те, що відповідач фактично здійснює підприємницьку діяльність, оскільки має на праві власності автомобіль та працює таксистом, але без офіційного оформлення. Відповідач не з'явився на розгляд справи, про день, час та місце справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням кур'єрської служби, що ними неодноразово здійснювалися спроби вручити відправлення адресату, однак адресат від отримання кореспонденції систематично ухилявся. Суд з врахуванням думки позивача ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст., ст. 224 - 228 ЦПК України. Вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд відповідно до діючого законодавства, розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, відповідно до ст.125 СК України у разі, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду. За змістом ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно - процесуального Кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Судом встановлено наступне. Згідно витягу Державною реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження - [PERSON] народилась [INFO] року, матір'ю дитини зазначена - [PERSON], батьком - [PERSON]. Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст.135 СК України, тобто зі слів матері (а.с.7, 6). Згідно ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Таким чином, саме відповідно до ч.1 ст.135 СК України було вчинено запис про батька дитини [PERSON], [INFO] за вказівкою матері, де вказано прізвище матері дитини, а ім'я та по - батькові дитини співпадають з іменем та по - батькові відповідача, тобто [INFO]Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм CК України, зокрема частини 2 статті 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства. Позивач у шлюбі з відповідачем чи в іншому шлюбі не перебувала і не перебуває. Свідок [PERSON], пояснила, що дійсно з квітня 2012 року по квітень 2013 року позивачка проживала у своїй квартирі разом з [PERSON] та між ними були дуже добрі стосунки, так як вони неодноразово проводила своє дозвілля разом з ними в одній компанії. Під час вагітності відповідач весь час турбувався про позивачку, возив її на прийом до лікаря, вів домашнє господарство, дуже хотів цю дитину та казав їм, що у них народиться дочка, яку назвуть «[INFO]» або «[INFO]». [PERSON] забирав [PERSON] з пологового будинку, був чудовим батьком для дитини. Коли були хрестини дитини, то вони святкували їх в с.Звенигородка, а дитину залишили з матір'ю позивачки та матір'ю відповідача, та вони всі пішли відпочивати на природі. Через деякий час [PERSON] разом з [PERSON] пішли, щоб вона погодувала дитину, а коли повертались, то у них виникла сварка під час якої він спричинив [PERSON] тілесні ушкодження, так як вона бачила у неї гематоми на ногах, спині та плечах. Після цього вони припинили спільне життя. Вона бачила [PERSON], коли він приїздив на день народження дочки та подарив їй подарунки. В карті розвитку новонародженого № 3445, в даних щодо обстеження дитини, містяться відомості про флюорографію [PERSON], [INFO], як батька дитини (а.с.17). У справі є фотографії, з яких видно, що відповідач спільно проводив вільний час з дитиною, а також він забирав позивачку з дитиною з пологового будинку (а.с. 130 - 131). З акту - розпорядження від 10.02.2015 року, вбачається що [PERSON] та [PERSON] проживали разом в [ADDRESS] з квітня 2012 року по квітень 2013 року, де маються підписи сусідів. 31.07.2015 року ухвалою Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області призначав судово-генетичну експертизу, проведення якої доручав Дніпропетровському обласному бюро судово-медичної експертизи, для встановлення чи є відповідач біологічним батьком [PERSON], [INFO] р.н (а.с. 81). Однак експертиза проведена не була, у зв'язку із неявкою відповідача на відібрання зразків для проведення експертизи. У разі ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст.146 ЦПК України може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ухилявся від явки в судові засідання. Судово-генетична експертиза проведена не була, у зв'язку з неявкою [PERSON] до установи Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи для надання зразків крові. Суд вважає, що [PERSON] в порядку ч. 1 ст.146 ЦПК України є особою, яка ухиляється від участі у проведенні експертизи, а тому приходить до висновку про визнання [PERSON] батьком дитини [PERSON], яка народилася [INFO] року. Таким чином, суд приходить до висновку, що вищевказані докази підтверджують спільне проживання та ведення спільного господарства позивачкою та відповідачем до народження дитини, спільне виховання та утримання дитини, які достовірно підтверджують визнання [PERSON] батьківства щодо [PERSON], [INFO].. У відповідності до ст.145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати,батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки,які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з'єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У відповідності до ч.5 ст.148 СК України у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом при вирішенні спору. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Частина 1 ст.18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивачки та її представника, оскільки відповідач участі в утриманні та вихованні дочки не приймає, позивачка не працює, то має потребу у матеріальному забезпеченні дитини, [PERSON], [INFO] Враховуючи те, що відповідач є молодою, працездатною особою, а також матеріальне становище позивачки, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 02.03.2015 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 39% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 02.03.2015 року , тобто з дати надходження позову до суду. У той же час вимоги позивачки про стягнення на її користь на її утримання аліментів у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення їх донькою [PERSON] віку трьох років, тобто до [INFO] року - задоволенню не підлягають, так як позивачкою не надано до суду доказів того, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до виповнення доньці 3-х річного віку, а крім того згідно ст.84 СК України позивачка повинна довести, що відповідач має можливість надавати їй таке утримання, але до суду таких доказів не надано. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] - 243,60 грн. у відшкодування сплаченого нею судового збору, а також на користь держави - 551.20 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за позовним вимогами щодо стягнення аліментів.

Outcome: partial