Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача, до досягнення сином двадцяти трьох років за умови, що він буде продовжувати навчання. В обгрунтування вимог позивач вказала, що сторони від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON], який на даний час навчається на третьому курсі Житомирського автомобільно-дорожнього коледжу Національного транспортного університету на бюджетній основі. Відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, зазначив, що вдруге одружився та має на утриманні неповнолітню дитину, батьком якої є чоловік дружини. Офіційно не працює, має незначний дохід, якого вистачає на сплату комунальних послуг. Зазначив, що [PERSON] має вік 19 років, та має можливість працювати. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Беручи до уваги те, що позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі та підтримала позовні вимоги, суд вважає за можливе проводити розгляд справи без її участі. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступноговисновку. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Зі змісту довідки від 23.05.2017 року за №1390, виданої Житомирським автомобільно-дорожнім коледжем Національного транспортного університету, вбачається, що [PERSON] навчається у даному навчальному закладі та навчання закінчується у червні 2017 року (а.с. 3). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 ст. 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги, що між сторонам не досягнуто згоди щодо сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, беручи до уваги, що відповідач є батьком дитини і нарівні з матір'ю зобов'язаний утримувати її до закінчення навчання, доказів про неможливість сплати аліментів відповідач не надав, суд задовольняє позов та стягує аліменти з відповідача у розмірі 1/4 від усіх видів його доходів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved