Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про поділ в натурі між співвласниками належного їм на праві спільної часткової власності нежитлового приміщення на вул. Побутова 6 в м. Івано-Франківську шляхом виділу у власність позивачу столярної майстерні загальною площею 36 м.кв., яка зазначена на плані літерою «Г» за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Побутова 6. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 3/1000 частин цілісного майнового комплексу на підставі договору купівлі-продажу від 15 квітня 2003 року. Відповідачі є співвласниками інших частин комплексу, що знаходиться в м. Івано-Франківську на вул. Побутова 6. Частина позивача складається із окремої будівлі загальною площею 36 м.кв., яка зазначена на плані літерою «Г» та використовується під столярну майстерню. Також позивач орендує земельну ділянку під цією будівлею, що підтверджується договором оренди від 09 вересня 2010 року. Позивач пропонував відповідачам укласти договір про поділ спільного майна в натурі, однак відповідачі на таку пропозицію не погоджуються. З урахуванням наведеного позивач змушений був звернутись з позовом до суду. 28 січня 2016 року позивач подав заяву про зміну предмету позову та просить суд виділити йому в особисту приватну власність в цілому нежитлове приміщення столярної майстерні загальною площею 36,0 м.кв., яке на плані зазначене літерою «Г» та знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Побутова 6. В судовому засіданні представники позивача вимоги позову підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив провести виділ в натурі частки із спільного майна, оскільки такий виділ є можливим. На підтвердження своїх доводів надав суду висновок експерта. Представник відповідача ТОВ «Взуття» позовні вимоги визнала, не заперечила щодо виділу частки позивача, а саме: столярної майстерні загальною площею 36,0 м.кв., яке на плані зазначене літерою «Г» та знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Побутова 6, оскільки позивач таким приміщенням фактично користується. Представник відповідача ТОВ «Сіверсія МВ» ЛТД в судове засідання не зявився, 07 грудня 2015 року через кнцелярію суду подав письмові заперечення на позов, просив у задоволенні позову відмовити оскільки: позивач не пропоновував добровільно врегулювати спір та поділити спільне майно; позивач не надав обгрунтованої технічної можливості виділу його частки; позивач не надав відмови нотаріуса у виділі частки, позивач фактично намагається обійти досудовий порядок врегулювання спору; один із співвласників [PERSON] здійснила саомчинну добудову до нежитлового будинку, тому порушились частки співвласників; співвласники не мають оформленої документації на земельну ділянку під нежитловим приміщенням. Відповідач [PERSON] в судове засідання 21 квітня 2016 року не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання 21 квітня 2016 року не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання 21 квітня 2016 року не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання 21 квітня 2016 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання 21 квітня 2016 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання 21 квітня 2016 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. 20 квітня 2016 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти вимог позову заперечує, оскільки виділ частки позивача вплине на його частку. Заслухавши пояснення представників сторін, які зявились в судове засідання, всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач є власником 3/1000 частки адміністративно-виробничих приміщень на вул. Побутова 6 в м. Івано-Франківську, що підтверджується копією договору купівлі-продажу та витягом про реєстрацію права власності (а.с.5, 6). Відповідачі є співвласниками інших частин приміщень, що ними не заперечується, доказів на спростування тверджень позивача вони не надали. Позивач використовує приміщення столярної майстерні площею 36 м.кв, яке на плані зазначене літерою «Г» та знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Побутова 6. Представником відповідача ТОВ «Взуття» вказаний факт не заперечується, інші відповідачі своїх заперечень не подали. Також позивач орендує земельну ділянку для обслуговування приміщення столярної майстерні кадастровий номер 2610100000200060065, яка знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Побутова 6, що підтверджується копією договору оренди землі № 389 від 09 вересня 2010 року. Вказаним договором спростовуються твердження представнка відповідача ТОВ «Сіверсія МВ» ЛТД про те, що співвласники не мають оформленої документації на земельну ділянку під нежитловим приміщенням. Позивач документи щодо приміщення, яке він використовує оформив. Також безпідставними є твердження представника відповідача ТОВ «Сіверсія МВ» ЛТД про те, що позивач не пропоновував добровільно врегулювати спір та поділити спільне майно; позивач не надав обгрунтованої технічної можливості виділу його частки; позивач не надав відмови нотаріуса у виділі частки, позивач фактично намагається обійти досудовий порядок врегулювання спору, оскільки представник відповідача ТОВ «Взуття» пояснила в судовому засіданні про те, що співвласники неодноразово обговрювали питання виділу часток, однак через позицію ТОВ «Сіверсія МВ» ЛТД не можуть дійти згоди. Крім того, ніхто із співвласників не звертався до нотаріуса для укладення договору про поділ спільного майна, а тому не може бути відмови нотаріуса. Щодо можливості технічного виідлу частки позивача, а саме: столярної майстерні загальною площею 36 м.кв., яка зазначена на плані літерою «Г» за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Побутова 6, то як вбачається із копії висновку експертного дослідження № 0027/03/2016 від 08 лютого 2016 року, такий виділ можливий. Будівля столярної майстерні загальною площею 36 м.кв., яка зазначена на плані літерою «Г» якраз складає 3/1000 частин цілісного майнового комплексу за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Побутова 6. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. 317 та 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 1 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Позивач виявив намір виділити свою частку, договір між сторонами не укладено, оскільки деякі із співвласників заперечують проти виділу, що підтверджується їх письмовими запереченнями та заявою. Частиною 1 статті 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд, тобто вільно обирає спосіб захисту порушених прав і охоронюваних законом інтересів Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Як вбачається із копії висновку експертного дослідження № 0027/03/2016 від 08 лютого 2016 року, такий виділ можливий. Будівля столярної майстерні загальною площею 36 м.кв., яка зазначена на плані літерою «Г» якраз складає 3/1000 частин цілісного майнового комплексу за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Побутова 6. Представник відповідача також стверджує, що у звязку з самочинною добудовою співвласника [PERSON] змінились частки співвласників., однак такі твердження представника відповідача є не обгрунтованими, оскільки жодних доказів того, що [PERSON] вчинила самочинну прибудову представником відповідача до своїх заперечень не додано. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-130-цс13 від 04.12.2013 року, у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а і обєкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти не є обєктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного суд прийшов до переконання, що право позивача слід захистити та позовні вимоги слід задовольнити. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 20, 316, 317, 319, 355, 356, 358, 364, 367 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: approved