Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач, звернулась до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з Прокуратури Одеської області матеріальну шкоди у розмірі 80,00 грн., завдану їй моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. та судові витрати, шляхом виплати цих грошових коштів з державного бюджету України. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10.05.2012 р. вона звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про порушення кримінальної справи відносно посадових осіб Прокуратури Одеської області, мотивуючи тим, що ними, не було розглянуто її заяву, матеріали перевірки за її заявами до Приморського районного суду м. Одеси згідно запитів суддів Гаєвої Л.В. та Цильмака К.П. умисно не направлено. Крім того позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що прокуратурою області не було розглянуто її заяву то нею були понесені матеріальні витрати, пов'язані з прибуттям до суду, придбанням канцелярських товарів, ксерокопіюванням документів та наявності інших витрати в сумі 80,00 грн. Також на думку позивача були порушені громадянські права як її та і донки, у зв'язку з чим було заявлено вимогу про стягнення з прокуратури області моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень, а також судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду письмову заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутністю та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, згідно раніше наданих усних та письмових заперечень з висунутими позовними вимогами Прокуратура Одеської області не погоджується через відсутність правових підстав які ґрунтуються на законі, у зв'язку з чим просить в їх задоволенні відмовити. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, врахувавши раніше надані пояснення представника відповідача, суд, прийшов до наступного. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства встановленими ст. 11 ЦПК України, також передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так в судовому засіданні встановлено, що 11.05.2012 року позивач [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про порушення кримінальної справи відносно посадових осіб Прокуратури Одеської області. Постановою суду від 15.05.2012 р. вказану заяву направлено до Генеральної прокуратури України. В подальшому Генеральною прокуратурою України за супровідним листом від 07.06.2012 р. №06/1-6665-04 постанову суду та заяву [PERSON] було направлено за належністю до прокуратури Одеської області. Направлені документи були отримані відповідачем 12.06.2012 р. і зареєстровані за № (16) 10958 вх-12. 09.07.2012 р. за №06/1-776 вих-12 позивачу надано відповідь на підставі статті 20 ЗУ «Про звернення громадян». Таким чином, доводи позивача про ухиляння прокуратурою області від прийняття обґрунтованого рішення по її заяві не відповідає дійсності, оскільки копії наданої відповіді міститься в матеріалах справи. Направляючи відповідь [PERSON] 09.07.2012 р. за №06/1-776 вих-12 відповідальні особи прокуратури Одеської області виходили з того, що ст.11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб'єктом злочину. Зазначене в частині 1 статті 11 КК України поняття злочину містить наступні обов'язкові ознаки злочину: злочином є тільки діяння (дія або бездіяльність), це діяння повинно бути скоєним суб'єктом злочину, діяння повинно бути винним та суспільно небезпечним, воно повинно бути передбачене діючим Кримінальним Кодексом України та за нього повинно бути призначене відповідне кримінальне покарання. Крім того, до складу злочину входять: об'єкт злочину - це охоронювані кримінально-правовими нормами суспільні відносини та соціальні блага, на які посягає злочин; об'єктивна сторона злочину - суспільно небезпечне діяння, його наслідки, причинний зв'язок між діянням та наслідками; суб'єктивна сторона злочину - вина та її форми, мотив, мета злочину, суб'єкт злочину. Тому відсутність хоча б одного з цих елементів призводить до того, що дія або бездіяльністю особи, поведінка якої оцінюється в конкретному випадку, не є злочином. Відповідно до вимог статті 97 КПК України в редакції 1960 року, прокурор, слідчий орган дізнання або суддя зобов'язані приймати заяви і повідомлення про вчинені або підготовлювані злочини. При цьому, з урахуванням статті 94 КПК України, кримінальна справа може бути порушена тільки у випадках, коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину. Достатніми даними вважається фактичне існування доказів про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину. У зв'язку з тим, що заява [PERSON] не містила достатніх даних, які б свідчили хоча б про наявність формальних ознак злочину, були відсутні підстави для проведення дослідчої перевірки та порушення кримінальної справи. Крім того, враховуючи вимоги статті 6 КПК України, кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю за відсутністю події злочину та відсутністю в діяннях складу злочину. Оскільки заява [PERSON] не містила повідомлення про скоєні або підготовчі злочинні дії та об'єктивних даних, які б свідчили про формальні ознаки злочину передбачені ст. 97 КПК України, відповідне рішення не приймалось, а саму заяву було розглянуто в порядку звернення громадян. Також позивач [PERSON] у поданій до суду заяві зазначає, що прокуратурою Одеської області на її думку було порушено її громадські права та права її доньки. Проте суд не бере до уваги такі посилання позивача, оскільки відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити посилання на докази, що підтверджують кожну обставину. Однак такі докази позивачем до суду не були надані, у зв'язку з чим суд вважає таку вимогу не обґрунтованою та надуманою. Щодо вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди з прокуратури Одеської області, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] вважає, що їй було завдано шкоду через неправомірні дії посадових осіб прокуратури області та посилається на постанову Приморського районного суд м. Одеси від 19.09.2012 р. у справі № 4-1522/19954/12, яку залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.10.2012 р. про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області у зв'язку з не проведенням перевірки заяви [PERSON] від 11.0.2012 р. Прокуратурою Одеської області вказані судові рішення 03.12.2012 р. оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Постановою суду касаційної інстанції від 23.01.2013 р. відмовлено прокурору у витребуванні матеріалів справи для перевірки їх у касаційному порядку, мотивуючи тим,що відповідно до вимог частини 2 статті 383 КПК України в редакції 1960 року вищевказані судові рішення не є предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки не перешкоджають подальшому провадженню у справі. Крім того, судом касаційної інстанції зазначено, що прокуратура області не позбавлена можливості прийняти відповідне рішення за скаргою позивача. Від так, оскільки зазначені рішення не є остаточними та відсутній причинний зв'язок між заподіяною на думку [PERSON] шкодою та проведенням перевірки за її заявою, тому суд вважає, що наслідки заподіяння шкоди відсутні. Крім того, суд вважає, що позивач необґрунтовано стверджує, що органами прокуратури їй завдано моральну шкоду внаслідок неправомірних рішень та бездіяльності. Вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Проте позивачем не зазначено у чому полягає протиправна поведінка органів прокуратури, не підтверджено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, не вказано, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) порушені її права та права її доньки. Поряд з цим, суду невідомі обставини та факти виходячи з яких [PERSON] оцінена завдана їй шкода саме в розмірі 10 000 грн. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, суд вважає, що оскільки службовими особами прокуратури області неправомірних дій стосовно позивача не вчинялось та з урахуванням вимог статей 22 та 23 ЦК України, збитків позивачу не завдано, то вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, виходячи з вищевикладено, судом встановлено, що позивачем не доведено факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, в результаті дій або бездіяльності відповідача, не надано підтвердження розрахунку моральної шкоди. Не доведено підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим суд вважає, що позовна заява є необґрунтованою, твердження позивача надуманим в результаті чого позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed