Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 04.12.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №229. В підготовче судове засідання позивач не з'явилась, але надала суду заяву про розгляд справи без участі та присутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В підготовче судове засідання відповідач не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без участі та присутності відповідача, проти позовних вимог позивача не заперечує та просить їх задовольнити. Оскільки в судове засідання сторони не з'явилися, згідно з правилами ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як встановлено судом, 04.12.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області між сторонами по справі був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (серії [NUMBER], актовий запис №229). Від шлюбу у сторін є малолітня донька: [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та в подальшому буде з ним проживати. З 30 жовтня 2016 року сторони не підтримують сімейні відносини та не проживають однією сім'єю. У сторін відсутні будь-які спільні інтереси, оскільки у кожного різні погляди на сімейне життя, ведення спільного побуту та господарства. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Майнового спору у сторін немає. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved