Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, мотивуючи свій позов тим, що на її утриманні перебуває неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 19.12.2014 з відповідача в користь позивача ухвалено стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття та 1/6 частки всіх видів заробітку щомісячно на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], до закінчення навчання. Старший син закінчив навчання. В даний час вона працює комірником, її дохід є незначним, а тому тяжко утримувати неповнолітнього сина. Крім того, він періодично хворіє, доводиться купувати ліки, які є дорогими. Відповідач має постійне місце роботи. А тому, просила збільшити розмір стягуваних з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліментів з 1/6 до 1/3 частки всіх видів його доходів щомісячно і до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] в судовому позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Суду пояснила, що на час ухвалення рішення про стягнення аліментів вона працювала там же комірником складу ПП «Спека». Ціни зросли, а тому грошей не вистачає. Крім того, в дитини сколіоз, а це витрати. Відповідач після ухвалення рішення про стягнення аліментів звільнився з роботи, участь в утриманні не приймає, є заборгованість по аліментах, сплачує тільки по 600 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав. Вказував на те, що надає гроші на утримання дитини, в тому числі і особисто синові. На даний час заробляє на прожиття на тимчасових роботах. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. З свідоцтва про народження серії І-ЕГ №139487 вбачається, що позивач і відповідач є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Статтею 180 СК України установлено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 19.12.2014 з відповідача в користь позивача ухвалено стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття та 1/6 частки всіх видів заробітку щомісячно на утримання повнолітнього сина -- [PERSON], [INFO], на період навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років (а.с. 3). Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жодних доказів про погіршення свого матеріального стану чи стану здоровя позивач суду не представила. Судом встановлено, що старший син сторін закінчив навчання і стягнення аліментів на його утримання припинене. Майновий стан позивача не змінився. З пояснень позивача вбачається, що вона як і на час ухвалення рішення про стягнення аліментів працює комірником складу ПП «Спека». Позивачем не надано суду доказів витрат на лікування дитини, повязаних з захворюванням на сколіоз. Погіршення свого матеріального стану позивач мотивує зростанням цін. Однак, це не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення про стягнення аліментів. Разом з тим позивачем не доведено покращення матеріального стану відповідача. Навпаки, позивач не заперечувала того, що відповідач на даний час не має постійного місця роботи. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позову є необгрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed