Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити за нею 1/3 частки в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS]. В обгрунтування позову посилається на те, що вона являється співвласником квартири [ADDRESS], яка належить їй на праві спільної власності. Вказана квартира складається в цілому з трьох кімнат, житловою площею 35,8 кв.м. та кухні; загальна площа квартири становить 58,8 кв.м. Співвласники вказаної квартири були також: її чоловік [PERSON], 1936р.н., який помер 14.08.2014р. (1/3 частини квартири) і відповідач [PERSON] (1/3 частини квартири). Після смерті чоловіка по 1/2 частки його спадщини, яка складалась з 1/3 частини квартири, успадкували відповідач і третя особа. Оскільки частки у даній квартирі не визначені, вона позбавлена можливості укласти договір дарування своєї частки в нотаріуса, у звязку з чим звернулась до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить таку задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, не заперечує проти визначення позивачу частки у приватній спільній сумісній власності, якщо таке не буде повязане з реальним (фізичним) поділом житла; зазначила, що права та обовязки при визнанні позову їй повністю зрозумілі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні також не заперечила проти задоволення заявленого позову, не вбачає перешкод у визначені позивачу частки у спірному майні. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, 2 ст.369 ЦПК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], спільно з її чоловіком [PERSON], 1936р.н., та відповідачем [PERSON] на праві приватної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], загал.площею 58,80 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру за реєстр.№ 19242 від 09.12.1996р., виданого згідно з розпорядженням від 22.11.1996р. № 4489. Також встановлено, що 14 серпня 2014р. помер один із співвласників вищевказаного майна [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 350551 від 14.08.2014р. (актовий запис № 647). До складу спадщини покійного [PERSON] входило право на 1/3 частини у спільної сумісної власності у спірній квартирі [ADDRESS], яку в подальшому успадкували між собою відповідач та третя особа. Нормами ч.1 ст.368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суд вважає, що з метою врегулювання питання щодо права власності сторін на спірне майно, з метою реалізації своїх прав розпоряджання та користування таким, необхідно визначити розмір часток, яка належить позивачу у спільній квартирі, оскільки жодної домовленості між сторонами з даного приводу на даний час не досягнуто. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Визнання позову відповідачем та третьою особою не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відтак, враховуючи положення ст.372 ЦК України, яка визначає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, за позивачем слід визначити право власності на 1/3 ідеальної частки спірної квартири, що відповідатиме засадам рівності часток у спільній сумісній власності. На підставі ст.ст.355, 368-69, 372, 1226 ЦК України та

Outcome: approved