Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2003, мають спільних двох доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки спільне життя між ними не склалося, у них різні погляди на шлюб та сім`ю, вони декілька років проживають окремо, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивач змушена звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 16.01.2020 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач та відповідач подали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд про їх задоволення. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 14.02.2003 року укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві (а/з № 153), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільних двох доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчить викладене позивачем в заяві, позивач та відповідач декілька років проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача та підлягає відшкодуванню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме у розмірі 384,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved