Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в якому просила поділити спільне майно подружжя наступним чином: визнати за позивачем право приватної власності на ѕ трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , визнати за відповідачем право власності на ј трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 22 вересня 2007 року сторони уклали шлюб. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року даний шлюб було розірвано. Під час перебування позивача та відповідач у шлюбі було придбано майно, а саме трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог сімейного законодавства, позивач просить збільшити частку майна на її користь, оскільки в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання спільної доньки [PERSON] у зв`язку з тим, що розмір аліментів які сплачує відповідач на даний час є недостатнім на утримання дитини. На підстав цього, позивач звернулась з даним позовом до суду. 28 лютого 2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому заперечував щодо позовних вимог в повному обсязі та зазначив наступне. У своєму позові позивач посилається на той факт, що на даний час Дніпровським районним судом міста Києва розглядається справа за її позовом про стягнення з відповідача аліментів позовна заява була подана [PERSON] у зв`язку з начебто недостатнім розміром аліментів, які відповідач сплачує на утримання спільної доньки. Але на даний час справа перебуває в провадженні та судове рішення по справі не прийнято, тому посилання позивача на зазначений спір, як на підставу для збільшення частки при поділі майна є безпідставним. Також, відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу має неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідачем усиновлено неповнолітню дитину його дружини від першого її шлюбу, сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, після розірвання шлюбу сторони домовились про те, що вона з дитиною залишається мешкати у квартирі (квартира [ADDRESS] ), яка була куплена у період шлюбу, і коли донька стане дорослою ця квартира залишиться для неї. У зв`язку з цим, відповідач переїхав в орендовану квартиру. Кожного місяця за оренду квартиру [PERSON] сплачує орендну плату у розмірі 7 000,00 та щомісяця сплачую комунальні послуги. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити з підстав зазначених у позові та наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач та його представник в судовому засіданні щодо задоволення позовної заяви заперечували в повному обсязі та просили відмовити в її задоволенні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири. 28 лютого 2020 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву. 02 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] перебувала в зареєстровану шлюбі з [PERSON] з 22.09.2007 року по 20.02.2017 року (а.с.6-7). За час сумісного проживання у власність подружжя набуто квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору міни. (а.с.31-34) У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частково заперечуючи проти позову відповідач пояснив, що спірна квартира була придбана ними за спільні кошти, а тому повинна буди розділена в рівних частках. Підстав для відступлення від рівності часток подружжя не має. Оцінюючи вказані докази суд приходить до наступного висновку. Висуваючи вимогу про виділ позивачеві 2\\3 частки квартири [ADDRESS] позивач [PERSON] аргументує це тим, що аліментів, які вона одержує за рішенням суду, не вистачає для забезпечення потреб дитини. Позивач та її представник в судовому засіданні, обґрунтовуючи застосування ч. 3 ст. 70 СК України, послалися на той факт, що позивач зверталась з позовом про стягнення аліментів в розмірі 15000 грн., але суд задовольнив позов частково, а саме розмірі 5000 грн., а тому даної суми аліментів не вистачає для забезпечення дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.04.2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання донька [PERSON] аліменти в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що заборгованості по сплаті аліментів станом на день ухвалення рішення суду не має. Відповідно до ст.78 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст.77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження факту, що розмір аліментів, які позивач одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. А тому суд вважає, що підстав для відступлення від рівності часток подружжя не має, а тому кв. [ADDRESS] підлягає поділу між сторонами в рівних частинах. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню частково. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5763 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial