Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 16.02.2016 року мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.10.2014 року у справі № 357/5051/14-ц за нею визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку № 74 по вул. Леніна в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області, як на частку в майні подружжя, та право власності на 1/6 частину житлового будинку № 74 по вул. Леніна в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 12.08.1995 року. Під час розгляду вищезазначеної справи їй стало відомо, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 39808672, виданої 14.10.2013 року головним державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ [PERSON], накладено арешт на будинок № 74 по вул. Леніна в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області. На підставі вказаної постанови в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.10.2013 року зареєстровано обтяження № 3035542 на даний житловий будинок. Однак, вона вважає, що зазначене в постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження майно не належить [PERSON] і підлягає звільненню з-під арешту. Як вбачається з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 39808672 від 14.10.2013 року, на примусовому виконанні в міському відділі ДВС Білоцерківського МРУЮ перебуває виконавчий лист № 2-3509, виданий 31.07.2013 року Печерським районним судом м. Києва, про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в сумі 318 508,38 грн. Державним виконавцем встановлено, що з метою забезпечення виконання рішення суду необхідно накласти арешт на будинок № 74 по вул. Леніна в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-1621 виданого 11.11.2008 року Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою. Однак, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2012 року, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Київської області від 21.01.2013 року, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 11.11.2008 року. Таким чином, оскільки виконавчий документ видано і арешт накладено після того, як набрали законної сили рішення судів про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на підставі яких [PERSON] зареєструвала за собою право власності на нерухоме майно, арешт міг бути накладений тільки на частину нерухомого майна, яке має належати [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON], а не на все нерухоме майно. Вказані обставини встановлені рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.10.2014 року у справі № 357/5051/14-ц. З огляду на наявність арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 39808672 від 14.10.2013 року, вона позбавлена можливості вчинити дії щодо державної реєстрації свого права власності на 2/3 частини житлового будинку № 74 по вул. Леніна в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області. Неможливість державної реєстрації права власності на житловий будинок позбавляє її можливості розпоряджатися належним їй майном. В звязку з тим, що вирішити дане питання мирним шляхом є неможливим вона просить в судовому порядку зняти арешт з житлового будинку № 74 по вул. Леніна в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 39808672, виданої міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції в Київській області 14.10.2013 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні представник позивача, за довіреністю у справі, [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та просив звільнити з-під арешту майно: житловий будинок № 74 по вулиці Леніна в селі Скребиші Білоцерківського району Київської області, обтяження на який накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 39808672, виданою міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції в Київській області 14.10.2013 року. Представник відповідача, міського відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, за довіреністю у справі, [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та просив винести рішення на розсуд суду. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи: Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за довіреністю у справі, [PERSON] в судовому засіданні заперчила проти позову та зазначила, що зняття арешту з вказаного майна порушує права банку щодо забезпечення виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором. Суд, заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 39808672, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. ( ч.1 ст.15 ЦК України). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2012 року (а.с. 40-43), у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], 3-ї особи: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора, [PERSON], про визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними, було визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 12 травня 1996 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON], що складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області, по вулиці Леніна під № 52, зареєстроване в реєстрі за № 2-974, а саме: щодо 2/9 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області, по вулиці Леніна під № 52 та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 11 листопада 2008 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON], що складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області, по вулиці Леніна під № 74, зареєстроване в реєстрі за № 1-1621. 21.01.2013 року Апеляційним судом Київської області було прийнято рішення (а.с. 9-11), відповідно до якого рішення першої інстанції було частково скасовано та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 12.05.1996 року на імя [PERSON], а саме визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 12.05.1996 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON], на спадкове майно після смерті [PERSON], що складається з жилого будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Леніна, 52 в с. Скребиші, Білоцерківського району, Київської області, а в іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2012 року залишено без змін. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 09.10.2014 року, яке набрало законної сили 25.11.2014 року (а.с. 6-8), у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], про визнання права власності на майно в порядку спадкування та визнання права власності на частину майна подружжя, було прийнято рішення яким визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку № 74 по вулиці Леніна в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області, як на частку в майні подружжя, визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку № 74 по вулиці Леніна в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 12 серпня 1995 року та визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку № 52 по вулиці Леніна в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 12 серпня 1995 року. Відповідно до ст.14 ЦПК України, судові рішення, що надрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого сомоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності підлягає державній реєстрації. Згідно із п.9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. 14.10.2013 року головним державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на будинок № 74 по вул. Леніна. 74 в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області, що належить боржнику [PERSON], [INFO] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, що підтверджується копією постанови (а.с. 12). Позивач [PERSON] 24.11.2015 року звернулась до начальника МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ [PERSON] із заявою про зняття арешту з будинку № 74 по вулиці Леніна в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області, однак 07.12.2015 року начальником МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ [PERSON] було надано відповідь на вказану заяву з розясненням, що вона, [PERSON], має звернутися до суду з цим питанням, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 13-14, 15). За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.57 вказаного Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно положень ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення, оскільки за позивачем визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку № 74 по вул. Леніна в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області, накладена постановою відділом державної виконавчої служби арешт на вказане майно перешкоджає позивачу в реалізації її права власності, а зняття заборони в даному випадку можливе лише за рішенням суду. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечила проти позову зазначивши, що зняття заборони порушує права Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» щодо виконання обовязку [PERSON] за кредитним договором. Суд не погоджується з даними твердження з наступних підстав. Так, з матеріалів виконавчого провадження № 39808672 ( а.с.55-69) вбачається, що на підставі заяви Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» від 09.09.2013 року, 16.09.2013 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3509/12, виданим Печерським районним судом м. Києва, про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суми боргу за договором про надання споживчого кредиту № 11115124000 від 06.02.2007 року в розмірі 29983,72 євро, що за курсом НБУ станом на 24.02.2012 року становить 318508,38 грн. Згідно із отриманою державним виконавцем інформації, під час здійснення виконавчих дій, 14.10.2013 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на будинок № 74 по вул. Леніна. 74 в с. Скребиші Білоцерківського району Київської області, який був зареєстрований за [PERSON], [INFO], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 11 листопада 2008 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 1-1621, яке визнано судом недійсним. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. ( ч.1 ст.57 ЦПК України). Представником третьої особи не надано до суду жодних доказів в обґрунтування заперечень щодо порушення позивачем прав Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та щодо зареєстрованого за [PERSON] права власності на частину спірного житлового будинку чи про визнання за нею такого права. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при поданні позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 551,20 грн., однак представник позивача в судовому засіданні заявив клопотання про залишення судових витрат за позивачем.

Outcome: approved