Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд усунути перешкоди у користуванні належної їй на праві власності квартири, шляхом виселення [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Стягнути судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 16.09.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області [PERSON] було посвідчено її право власності на квартиру [ADDRESS]. Набуття права власності виникло в порядку застосування ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», на підставі договору іпотеки № 755 від 18.07.2012 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] Незважаючи на її неодноразові вимоги, відповідачі відмовляються звільнити квартиру та добровільно знятись з реєстраційного обліку і продовжують проживати в спірній квартирі безпідставно користуючись її майном. Наявність реєстрації та проживання сторонніх осіб в її квартирі порушує її право на користування та розпорядження власним майном. В зв*язку з чим вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлений позов, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутості, просив позов задовольнити. Відповідачі та їх представник після скасування заочного рішення в судове засідання не з*являлись, надавали заяви про відкладення розгляду справи, однак підтвердження поважності причин відсутності в судових засіданнях суду не надали. В судове засідання призначене на 26.07.2017 року були повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або клопотання про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Відділу опіки та піклування Комінтернівського району м. Харкова надала заяву с проханням розглядати справу за її відсутності. Проти позовних вимог заперечувала, просила ухвалити рішення в інтересах дитини. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 16.09.2014 року державним реєстратором [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. Підстава виникнення права власності: Договір іпотеки квартири, серії та номер 755, виданий 18.07.2012 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] Згідно довідки № 24.05.2016 року дільниці № 23 КП «Жилкомсервіс» зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-92 цс15 вказує, що передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-158 цс14 вказує, що статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. На даний час позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], її право власності чинне і не скасовано. Як власник [PERSON] виявила намір на власний розсуд користуватися своєю власністю, і тому її позовні вимоги є обгрунтованими і подповідають положенням ст. 16 ЦК України, а порушене право користування власністю підлягає відновленню. Відповідачі були зареєстровані та проживали в спірній вкартирі зі згоди попереднього власника. Судом встановлено перехід права власності від попереднього власника [PERSON] до [PERSON], яка в свою чергу не бажає укладати з відповідачи договір аренди або давати згоду на їх проживання в спірній квартирі. Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІУ від 11.12.2003 (із змінами та доповненнями) необхідною умовою реєстрації місця проживання є наявність документа, що підтверджує право на проживання в житлі. Відповідно до п. 2.2 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в України та зразків необхідних для цього документів», затвердженого наказом МВС України №1077 від 22.11.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за №2109/22421 документом, що підтверджує право на проживання в житлі є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї на реєстрацію місця проживання. Отже, враховуючи той факт, що відповідачі не являються членами сімї [PERSON], будь-які угоди з приводу користування спірною квартирою між ними не укладались, та [PERSON] не бажає цього робити, суд прийшов до висновку, що [PERSON] та [PERSON] не мають права на проживання у спірній квартирі та підлягають виселенню. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання зняття \~з \~реєстрації \~місця проживання особи здійснюється на підставі судового \~рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права \~власності \~на \~житлове \~приміщення \~або \~права користування житловим \~приміщенням, \~про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли підтвердження в судовому засіданні, однак підлягають частковому задоволенню, оскільки позивач просить зобов*язати звільнити жиле приміщення та зняти з реєстрації інших осіб, які зареєстровані за спірною адресою. Відповідно ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивач при подачі позову повинен зазначити прізвище, ім*я, по батькові відповідача, зазначити його місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв*язку, також в процесі розгляду справи позивач має право замінити відповідача, або залучити до участі у справі співвідповідачів. Пред*явлення позову до невстановленої особи не допускається. На підставі викладеного,

Outcome: approved