Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою 13.01.2015 року, в обґрунтування якої вказала, що їй на праві власності належить автомобіль марки [PERSON] державний реєстраційний номер 857 57 АА, який 19.05.2014 року внаслідок ДТП з вини водія [PERSON] був повністю пошкоджений. ДТП мала місце 19.05.2014 року на автодорозі Пятихатки Кривий Ріг на території Орджонікідзевської сільської ради Криворізького району, де [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], скоїв зіткнення з автомобілем марки [PERSON] реєстраційний номер 857 57 АА під керуванням [PERSON], внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, а автомобіль належний позивачу отримав механічні пошкодження. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу як власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП склав 35719,64 грн. Крім того позивачем були понесені інші витрати, які виникли внаслідок скоєної ДТП, а саме: - витрати на оплату за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 850 грн.; - витрати на оплату послуг евакуатора 1000 грн. Оскільки транспортний засіб, яким керував відповідач був застрахований, позивач звернулася до ПрАТ «СК «Провідна», якою їй було відшкодовано збитки в розмірі 19 114,55 грн. Однак невідшкодованою залишилася матеріальна шкода в розмірі 18 455,09 грн, яка складається з вартості залишків пошкодженого транспортного засобу в сумі 16 605,09 грн.; витрат на оплату за проведення автотоварознавчої експертизи 850 грн., витрат на оплату за послуги евакуатора 1000 грн. Крім того позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй також була спричинена моральна шкода, яка виразилася в порушення її прав на володіння, користування і розпорядження її власним майном. Вона зазнала душевних страждань внаслідок неправомірних дій відносно її чоловіка [PERSON], який під час скоєної ДТП отримав тілесні ушкодження. Позивач не має змоги користуватися транспортним засобом, оскільки вона та її чоловік є пенсіонерами, а чоловік також інвалідом ІІІ групи, що ускладнило їх пересування до лікарні, вони змушені користуватися громадським транспортом . Подія значною мірою змінила звичайний устрій її життя, вона не може дозволити собі їздити до дітей та онуків. На даний час вона постійно перебуває в нервовому стані, не може вести повноцінне життя, реалізовувати свої звички, так як її не покидає думка про те, що її чоловік після отриманих тілесних ушкоджень і досі відчуває біль, що її транспортний засіб, який і досі знаходиться в пошкодженому стані, вже неможливо відновити. Стан морального дискомфорту та пригніченості впливає на її стосунки в родині. Відповідач проявив байдужість до її шкоди, спричиненої його неправомірними діями, і дотепер не відшкодував її навіть частково. Моральну шкоду позивач оцінює в 25 000 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 18455,09 грн, моральну шкоду в розмірі 25000 грн, а також витрати на оплату судового збору в розмірі 250,00 грн та 243, 60 грн. Позивач та її представник [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалися, позивач надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с. 108). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток, які направлялись за місцем реєстрації та місцем проживання відповідача про виклик його на 10.03.2015 року, 24.04.2015 року, 23.06.2015 року, 31.07.2015 року, які поверталися за закінченням строку зберігання (а.с. 44,54,57,103,104), отже повістки вважаються такими, що вручені йому належним чином в силу п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України. Представник третьої особи ПрАТ «СК «Провідна» в судове засідання не зявився, надіслав суду письмові пояснення (а.с. 58-60), в яких просив справу розглянути за його відсутності та зазначив, що автомобіль [NUMBER] є забезпеченим транспортним засобом згідно полісу № АС/4842333 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Товариством прийнято рішення про визнання події страховим випадком та виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 19114, 55 грн.. При розрахунку суми страхового відшкодування товариство керувалося п. 30.2 ст. 30 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки відповідно до висновку про проведення оцінки вартості збитку від 13.06.2014 року було встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «VOLKSWAGEN JETTA» державний номер 857 57 АА складає 79416,28 грн., та перевищує ринкову вартість автомобіля, яка становить 35719,64 грн., тобто відновлювати пошкоджений транспортний засіб шляхом ремонту є економічно недоцільним, товариство звернулося до незалежного субєкта оціночної діяльності ФОП [PERSON], відповідно до звіту якого встановлена вартість транспортного засобу після ДТП, яка склала 16605,09 грн. Отже страховиком прийняте рішення про відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. В звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача та представника позивача, які не заперечують проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ч.1, ч.4 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Відповідно до статей 3, 11, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України. Особа може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Судом встановлено, що 19.05.2014 року о 16.30 годині водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], який належить [PERSON], на 10 км автодороги Кривий Ріг Пятихатки, не витримав безпечного інтервалу і здійснив зіткнення з автомобілем [PERSON] реєстраційний номер 857 57 АА під керуванням [PERSON], чим порушив п. 1.5, 12.1, 13.1 ПДР України, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.7). Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13.08.2014 року визнано, що в діях [PERSON] міститься склад адміністративного правопорушення передбаченого за ст.. 124 КУпАП, однак справу закрито в звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.7). [PERSON], д/н 857 57 АА належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЯАА №236877 (а.с.11). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому факт завдання шкоди позивачу з вини [PERSON] не потребує доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як розяснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» - під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху). Судом встановлено, що [PERSON] на законних підставах експлуатував автомобіль [NUMBER], оскільки мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб [PERSON] д/н [NUMBER] (а.с.71), а отже до нього підлягають застосуванню положення ч.2 ст.1187 ЦК України щодо обовязку відшкодування позивачу шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем [NUMBER]. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність перед третіми особами, уклавши з ПрАТ «СК «Провідна» договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ПОЛІС №АС/ 4842333) на строк дії з 29.01.2014 року по 28.01.2015 року забезпеченого транспортного засобу [PERSON] д/н [NUMBER] (а.с. 69). Тобто, дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 19.05.2014 року за участю забезпеченого транспортного засобу [PERSON] д/н [NUMBER], є страховим випадком, в розумінні ст.. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що також не заперечується ПрАТ «СК «Провідна» (а.с. 58-60). Відповідно до п. п. 9.2 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Як слідує з п. 22.1 ст. 22 цього ж Закону, у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Висновком автотоварознавчого дослідження №93/14 від 13.06.2014 року встановлено, що сума матеріальної шкоди, яка спричинена власнику автомобіля [PERSON] д/н 857 57 АА, в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 35719, 64 грн. (а.с.14-38). При цьому як визначено у вищевказаному дослідженні вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 79416,28 грн, а ринкова вартість автомобіля 35719, 64 грн, що і є сумою матеріальної шкоди відповідно до п. 8.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395 (далі [PERSON]). Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. В такому разі, згідно п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до звіту №543/14 незалежного субєкта оціночної діяльності ФОП [PERSON], утилізаційна вартість пошкодженого транспортного засобу [PERSON] д/н 857 57 АА складає 16605,09 грн. В звязку з настанням страхового випадку ПрАТ «СК «Провідна» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 19114, 55 грн, із розрахунку 35719,64 грн. (вартість транспортного засобу до ДТП) 16605,09 грн. (вартість транспортного засобу після ДТП) = 19114,55 грн. Вказана обставина підтверджується повідомленням про виплату (а.с. 39) та копією платіжного доручення №049500 від 03.11.2014 року та відомості до нього (а.с. 97,98) та не заперечується позивачем. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди, завданої [PERSON], яка складає 35 719,64 грн. та страховою виплатою, яка складає 19114, 55 грн. в розмірі 16605,09 грн. необхідно стягнути з [PERSON] (35 719,64 грн. 19 114,55 грн. =16 605,09 грн.). Відповідно до розяснень Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п.14 постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Як вбачається з висновку автотоварознавчого дослідження №93/14 від 13.06.2014 року, автомобіль [PERSON] д/н 857 57 АА, неможливо відновити відповідно технічним вимогам виробника, оскільки з врахуванням фізичного зносу та втрати товарної вартості, риночка вартість автомобіля нижче чим вартість відновлювального ремонту, тобто автомобіль не може використовуватись за призначенням (а.с.20). Але відповідач до суду не з явився, заяви про передачу цього майна після відшкодування збитків позивачу, від нього не надійшло, суд з врахуванням принципу диспозитивності, вважає за необхідне залишити транспортний засіб [PERSON] д/н 857 57 АА у позивача. Позивачем також були понесені витрати за проведення авто товарознавчого дослідження №93/14 від 13.06.2014 року згідно квитанції №000357 [PERSON] (а.с.13) у сумі 850,00 грн., та витрати на послуги евакуатора в розмірі 1000,00 грн. згідно акту виконаних робіт №654 (а.с. 12) які також підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача. Крім того, відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди яка заподіяна майну страховиком не передбачена, відповідно до ст.. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже, моральна шкода підлягає стягненню з винної особи - [PERSON] Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує всі обставини викладені ним, а саме те, що позивач перенесла моральні та емоційні страждання з приводу пошкодження свого автомобіля, так як не може використовувати його за призначенням, що позбавило її та членів її сімї нормальних життєвих звязків і вимагає додаткових зусиль для організації звичайного ритму життя адже позивач є пенсіонеркою. З огляду на викладене, а також з урахуванням принципів справедливості та співмірності, суд визначає моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь, якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 243, 60 грн. за вимоги майнового характеру (а.с. 2) та в розмірі 250,00 грн. за вимоги про відшкодування моральної шкоди (а.с.1). У звязку з повним задоволенням позовних вимог майнового характеру, сума судового збору в розмірі 243, 60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України. Виходячи з часткового задоволення вимог позивача в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди, а саме позивач просив стягнути 25 000 грн., але позовні вимоги задоволено частково та стягнуто 5000 грн., що становить 20% задоволених позовних вимог, отже з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в цій частині в розмірі 50,00 грн. (250,00 грн. х 20% / 100 % = 50,00 грн.).

Outcome: partial