Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO] та стягнення аліментів на утримання доньки. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу вони мають дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач у 2016 році змінив своє прізвище [PERSON] на [PERSON] з яких причин, їй особисто не відомо. Спільне життя з відповідачем не склалося, 18.05.2012 року заочним рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя шлюб було розірвано. Після розлучення, відповідач виїхав в невідомому напрямку, дитина проживає з нею. Весь час відповідач життям доньки не цікавився, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідач не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не дає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Жодних перешкод у спілкуванні доньки з відповідачем вона не чинить, водночас відповідач свідомо та навмисно нехтує батьківськими обов'язками, які він повинен виконувати відповідно до вимог діючого законодавства та згідно з морально-етичними нормами. Батько дитини (відповідач) не бажає опікуватися донькою та займається своїм особистим життям. Позивач просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO] та стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн., щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення доньки повноліття. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав зазначених в позові, відносно ухвалення заочного рішення не заперечували. Також позивач зазначила, що її донька отримала травму хребта (компресійний перелом), отримує лікування в лікарнях міста. Позивач не має можливості без згоди батька надати належне лікування дитині, показати її спеціалістам у клініках інших держав та пройти курс лікування. Відповідач у судове засідання, двічі поспіль, не з'явився. Про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином також через оголошення в газету, в зв'язку з чим суд у відповідності зі ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування Борисенкова В.Б. в судовому засіданні підтримала даний позов та надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] Вислухав пояснення учасників процесу, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими та іншими доказами, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених обставин у справі та відповідним їм правовідносинам. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.2, 4 ч.1 ст.164 СК України, на які в обґрунтування позову посилається позивач, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно зі ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини , її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків . Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Як роз'яснено п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено наступні обставини та правовідносини. Сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 17.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис за № 1464, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія серія [NUMBER] видане вищевказаним державним органом 17.08.2006 року. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 16.01.2007 р. Серія [NUMBER] Заочним рішенням Комунарсткого районного суду м.Запоріжжя від 18 травня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 04-27/3-7888 від 10.04.2017 року малолітня [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 25.01.2007 року за місцем реєстрації своєї матері - позивача по справі. За довідкою Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради № 01-22/91 від 16.03.2017 року, [PERSON], [INFO] навчається в Запорізькій гімназії № 6, за період з 01.09.2016 року батько [PERSON] в гімназії не з'являвся, не цікавився навчальними досягненнями дитини, а також станом її здоров'я. Листом департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради від 05.05.2017 р. [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку в дитячий амбулаторії №9 КЗ «ЦПМСД №6», хворіє застудними захворюваннями. З 05.10.2016 року по 20.10.2016 року після травми хребта отримувала стаціонарне лікування, після перенесеної травми навчалася дома за індивідуальним графіком. Питаннями лікування займається мати [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір'ю позивача, їй відомо, що відповідач своєю донькою [PERSON] на протязі тривалого часу не займається, не утримує їх, проживає з матір'ю, яка виховує та утримують її. Дитина боїться свого батька. Коли останній раз бачила його в кінці 2014 року, відповідач обіцяв їх придушити, має неурівноважену психіку. Коли дитина отримала травму хребта, намагалися знайти батька [PERSON] для отримання від нього допомоги, але не змогли. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є другом з дитинства позивача, її однокласником. Знає [PERSON] з 4-х років. Йому відомо, що до розлучення позивача, відповідач виявляв агресію до позивача та її доньки. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Йому відомо, що останній приїздив до дитини більше двох років назад. Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, № 05/01-41/1241 від 22.12.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO] та після бесіди з дитиною, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача. Оцінивши встановлені судом обставини, та підстави вищезазначених доказів, суд приходить до висновку, що відповідач неналежним чином ставився до виконання своїх батьківських обов'язків, малолітня дитина проживає окремо від батька, останній не цікавиться її життям та станом здоров'я, не відвідує її, не турбується про її інтелектуальний, фізичний, духовний та психічний розвиток, не займається вихованням, розвитком та утриманням доньки. Мати позбавлена можливості надати відповідне лікування дитині у зв'язку з отриманою травмою. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню та утриманню малолітньої доньки [PERSON], [INFO] і вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно дитини. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Outcome: approved