Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 23 вересня 2016 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким останній позичив грошові кошти в розмірі 10 000 гривень з виплатою 5 відсотків та зобов`язався їх повернути, що підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника. Однак у встановлений в розписці строк грошові кошти позивачці повернуті не були. Відповідачем не подано відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлений позов підтримує та просить його задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись за закінченням терміну зберігання, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України, суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всі учасники справи в судове засідання не з`явились, тому, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач відзиву на позовну заяву не подав у встановлений судом строк, то суд, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 23 вересня 2016 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується борговою розпискою від 23 вересня 2016 року, за якою відповідач отримав від позивачки 10 000 гривень під 0,5%. Відповідно до розписки відповідач зобов`язався повернути позику до 25 жовтня 2016 року (а.с.13). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку договору позики від 14 листопада 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку, враховуючи що розмір процентів за користування позикою встановлений договором 0,5% щомісяця, позивач просить про стягнення суми боргу 10\~000 грн., відсотків 16\~000 грн. Загальний розмір заборгованості за договором позики, який позивачка просить стягнути складає 26 000 грн. Але, розмір відсотків, які позивачка просить стягнути з позичальника нею розраховано невірно, оскільки в розписці вказано про відсотки в розмірі 0,5%, а не 5%, як вказує позивача в позовній заяві. Станом на дату подання позовної заяви, на виконання ухвали про залишення позову без руху, 21 березня 2019 року відповідачем не сплачено позику та відсотки за 30 місяців. 0,5% від 10\~000 грн. в місяць становить 50 грн., 50*30= 1500 грн. Отже, з відповідача слід стягнути 10\~000 грн. позики та 1500 грн. відсотків за користування позикою станом на 23 березня 2019 року. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачем суду не представлено, відзиву на позовну заяву не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачка звільнена від сплати судових витрат. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позовні вимоги позивачки задоволено частково, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в мінімальному розмірі. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved