Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з названим позовом, в якому просить зобов'язати відповідача надати їй оригінали свідоцтва про право власності на житло №С-1831 у вигляді квартири [ADDRESS] виданого 28.04.1995 року Управлінням житлово-комунального господарства та свідоцтво про право на спадщину за законом після її померлої матері [PERSON], видане на ім'я відповідача, а також стягнути з відповідача на її користь 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Умотивувала свої вимоги тим, що відповідач, неправомірно утримуючи документи у себе, позбавляє її можливості прийняти спадщину у вигляді частки зазначеної квартири, що відкрилась після смерті батька, на яку має право за законом і яке не оспорюється з боку будь яких осіб. Надалі позивач відмовилась від частини позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, про що надала письмову заяву, яка відповідною ухвалою цього суду було задоволено. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, пояснила суду, що саме у зв'язку з тим, що відповідач неправомірно утримує у себе зазначені документи, вона позбавлена можливості прийняти спадщину після померлої матері, на яку має право в порядку спадкування за законом. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явився, тому на підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Треті особи, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання також не з'явились. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Так, згідно копії свідоцтва про право власності на житло №С-1831, виданого 28.04.1995 року Управлінням житлово-комунального господарства, квартира [ADDRESS] (надалі - Спірна квартира), належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (матір сторін), [PERSON] (батько сторін) та відповідачеві [PERSON] (а.с.8). [PERSON] померла [INFO] року (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.1997 року, спадщину після неї у вигляді її, зокрема, 1/3 частки в Спірній квартирі у рівних частках прийняли [PERSON] (чоловік померлої) та відповідач [PERSON].(син померлої) (а.с.10). [PERSON] помер [INFO] року (а.с.12). Позивач звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини у вигляді частки померлого батька [PERSON] у Спірній квартирі, однак отримала відмову, тому що між нею, відповідачем та третьою особою [PERSON].(син померлого) з приводу цієї спадщини виник спір (а.с.13-17). Згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09.04.2012 року, яке набрало законної сили 11.07.2012 року, відповідачеві відмовлено в задоволенні його позовної заяви до позивача та третьої особи [PERSON] щодо встановлення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] у вигляді його ж частки в Спірній квартирі (а.с.18). Надалі позивач знову звернулась до нотаріуса із заяво про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON], однак знову отримала відмову у зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу на Спірну квартиру (а.с.20). Отже, розглядаючи вимоги позивача до відповідача про витребування правовстановлюючих документів, суд зазначає наступне. Зважаючи на встановлені вище обставини, суд уважає, що позивач не надала суду належних доказів на підтвердження того, що свідоцтво про право власності на Спірну квартиру та свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON], видані на ім'я відповідача, безпідставно знаходяться в його володінні, позаяк жоден з цих документів не стосується позивача, тому відповідач, будучи співвласником Спірної квартири, має право на володіння зазначеними документами. Відтак доводи позивача про те, що зазначені документи утримуються відповідачем без достатньої правової підстави, суд знаходить необґрунтованими. Більш того, у відповідності до змісту ст. ст. 11 та 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», наявність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. З такими вимогами особа може звернутися до суду лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Частина 1 ст. 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Таким чином, позивачу, на думку суду, слід звернутись до відповідача з позовом про визнання за нею права власності на частку в Спірній квартирі, на яку вона має право в порядку спадкування за законом і що не визнається з боку відповідача, проте таких позовних вимог позивач не заявляла і відповідних клопотань з цього приводу в суду не надавала. Отже, враховуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed