Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, котрого підтримала в судовому засіданні її представник [PERSON] посилаючись на те, що 06 червня 2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, від якого у сторін народився син [PERSON], [INFO]. 28 травня 2013 року рішенням Коломийського міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано, а неповнолітнього сина залишено проживати з матір'ю. Вказує, що після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище [PERSON] на дошлюбне [PERSON], а [PERSON] після укладення другого шлюбу змінив своє прізвище на [PERSON]. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07 серпня 2017 року відповідача [PERSON] зобов'язано сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 1000 грн. на місяць. Відповідач вчасно сплачує аліменти на утримання дитини, проте цих коштів не вистачає для повного забезпечення їх сина. Зазначає що дитина навчається у школі в Італії, і на початку навчального року позивачем були понесені витрати у розмірі 321,39 грн. на канцелярські приладдя та 14. 85 євро на шкільні книги (підтвердженням суми є квитанції). З метою нормального розвитку дитини було витрачено 330 євро на танцювальний гурток, на спортивне взуття для тренувань витрачено ще 40 євро. Крім того вказує, що дитина хворіє алергією на злакові та на кліщі домашнього пилу. Такий стан робить його вразливим до інфекцій верхніх дихальних шляхів протягом усього року. З цього приводу дитина потребує відповідного лікування та огляду лікаря кожного місяця. На ліки та аналізи, позивачем затрачено 46.72 євро.Також, вказує, що на святкування дня народження дитини потрачено 200 євро. На відвідування дитиною кінотеатру витрачаються кошти, один квиток коштує 11 євро. Загальна вартість додаткових витрат, відповідно до курсу валют, на розвиток, відпочинок та лікування складає: 21 526 гривень, 20 коп. Наскільки відомо позивачу відповідач має стабільний дохід та може брати участь у додаткових витратах. Позивач працює на роботі та старається максимально забезпечити потреби їх сина. Проте працювати цілий робочий день вона не взмозі, оскільки їй необхідно забирати дитину після школи та відвозити на танцювальний гурток. Зазначає, що такі витрати на утримання та розвиток дитини є стабільними. [PERSON] росте, відповідно і збільшуються потреби, а це вимагає певних витрат. Оскільки позивач проживає із сином за кордоном та щоразу звертатись до суду не має можливості, просить стягувати з відповідача також додаткові витрати на утримання сина в сумі 1500 гривень щомісячно, до досягнення ним повноліття. 15.06.2018 року збільшивши позовні вимоги, представник позивача просила врахувати, що позивач з часу подання позову понесла ще додаткові витрати на утримання сина, а саме оплата танцювального гуртка в сумі 20 евро за місяць, а всього за чотири місяці - 80 евро , а також оплата ліків два чеки на суму 6,36 евро, що відповідно до курсу НБУ всього становить 2 671,10 грн. Крім того вказала, що позивач бажає приїхати з сином в Україну, але зробити цього не може так як вважає, що відповідач не надасть письмового дозволу щодо виїзду неповнолітнього [PERSON] з України в Італію. Ствердила, що при наявності письмової згоди відповідача на виїзд неповнолітнього [PERSON] в Італію позивач відмовиться від даного позову. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь матері [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в сумі 24 197,30 грн., а також стягувати з відповідача [PERSON] на користь матері [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача судовий збір. Відповідач [PERSON] позов не визнав, подав до суду відзив якого підтримав у судовому засіданні, вказавши, що позовні вимоги належно не аргументовані, сума додаткових витрат належно не підтверджені, а ряд доданих документів належно не оформлено. Позивач просить стягнути з нього, відповідача понесені додаткові витрати в сумі 21 526, 20 грн. Вказує, що дані витрати не підтверджено. Крім того в позовній заяві зазначено, що сума додаткових витрат розраховано відповідно до курсу евро, однак курс евро не підтверджено. Крім того вказав, що додаткові витрати повинен нести не один батько, але і мати. На практиці суди зобов'язують батька компенсувати половину додаткових витрат. Верховний Суд України роз'яснив, що вирішуючи питання про розмір додаткових витрат, суди повинні врахувати в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін. Вказує, що в даний час він не працює , а 29.12.2015 р. зареєстрував шлюб з [PERSON], яка є інвалідом третьої групи з дитинства, тому в них скрутний матеріальний стан. Позивач додає до позовної заяви чеки на придбання ліків на італійській мові з якими він не може ознайомитися так як не володіє італійською мовою. Крім того оплата лікування проводиться згідно рекомендацій лікаря. Рекомендації лікаря до справи не додано, чи саме дані медпрепарати потрібні для сина нічим не підтверджено, тому без рекомендацій лікаря не можна вважати, що дані медпрепарати необхідні його сину. Вказує, що святкування дня народження та відвідування кінотеатру не викликані особливими обставинами і не є додатковими витратами, які він повинен відшкодувати. Чеки на придбання канцтоварів, які позивач додала, видані підприємцем Данищук Р.В. в місті Коломия 18 червня 2017 року. Вказує, що в цей час син знаходився в Італії, в Україні його не було, як не було і позивача, і вони не могли купувати канцтовари для сина в Коломиї. Позивач належно не підтвердила, що додаткові витрати становлять 21 526 гривень та не врахувала, що як він, відповідач так і вона повинна нести додаткові витрати на дитину. Щодо стягнення з нього щомісячно 1500 гривень додаткових витрат, вказує, що розрахунку з чого саме складається дана сума немає, відсутня документальна інформація щодо доходів позивача. Крім того, пояснив, що він проживає в Україні, офіційно не працевлаштований, а має періодичні заробітки в гривнях, а позивач отримує заробітню плату в Італії в євро, і відповідно сума в гривневому еквіваленті до курсу валют є для нього занадто високою та недоведеною позивачем. Ствердив, що він взмозі купити канцтовари в Україні і надіслати їх синові тільки б цього бажала позивач. Вважає, що позивач не обґрунтувала розмір додаткових витрат, передчасно вказана вимога про стягнення щомісячно 1500 гривень додаткових витрат до досягнення дитиною повноліття, а також відсутні підстави стягнення даної суми. Вказав, що не заперечував і не заперечує щодо надання дозволу синові [PERSON] на виїзд до Італії з матір ю позивачем по справі. Крім того зазначив, що наявність додаткових витрат має довести особа, що заявила позов, а тому зазначає, що даний позов є безпідставний, необгрунтований, недоведений і до задоволення не підлягає. Заслухавши доводи представника позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 06 червня 2009 року та під час спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією акту № 103/І/А R.1 рік 2010 (а.с.5). 28 травня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, що стверджується рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28 травня 2013 року (а.с.13) [PERSON] проживає в Італії з матір»ю позивачем по справі, що підтверджується копією дозволу на перебування для іноземців (перекладом) та копією заяви відповідача про дачу згоди на постійне місце проживання дитині на території Італії та перетинання кордону разом з матір»ю (а.с.6,7,12) 07 серпня 2017 року рішенням Коломийського міськрайонного суду з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] присуджено стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно.(а.с. 14-15). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, присуджуються одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. При цьому позивач повинна довести їх необхідність. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. У сукупності наведеного та з урахуванням положень статті 185 СК України, суд не може визнати витрати позивача на придбання канцелярських товарів на суму 321, 39 грн.(а.с.21), шкільних книг на суму 14,85 евро (а.с.32,33), святкування дня народження на яке було витрачено, як стверджує позивач 200 евро, відвідування кінотеатру, де один квиток коштує 11 евро, як додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, адже вони належать до звичайних побутових потреб, а тому дані вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до перекладу з італійської на українську мову, засвідчено, що дитина [PERSON] страждає на хронічну бронхопатію з астматичним компонентом, алергічного ґенезу, середньо-важкого ступеня . Із цієї причини дитина потребує постійного спеціального лікування, щоб уникнути клінічного погіршення, догляду з боку матері, і повинна перебувати в здоровому довкіллі (доктор Паскуеле Пізано, педіатр). Дата документа - 28.11.2017 р. (а.с.8,9) Також наявна копія перекладу медичної книжки [PERSON], термін дії якої до 30.06.2011 року, вже сплив (а.с.11) та копії квитанцій без перекладу (а.с.16,17-20,65). Суд вважає, що вимога позивача про стягнення коштів на лікування сина є недоведеною оскільки долучені квитанції без належного перекладу і не можуть бути доказом додаткових витрат. Рекомендації лікаря щодо придбання ліків позивачем суду не надано. Долучені квитанції не стверджують ту обставину, що саме позивачем були придбані ліки і саме для лікування сина [PERSON] (а.с.16). В матеріалах справи наявні квитанція № 28 та її переклад з італійської на українську мову, в котрій зазначено, що станом - 02.03.2017 від [PERSON] отримано 30 евро за членський внесок за березень (напис на штампі «Аматорське спортивне товариство») (а.с.31) Також квитанція № 2 , в якій зазначено, що від [PERSON] отримано 40 евро на оплату за взуття для спортивних танців (а.с.36) (напис на штампі «Аматорське спортивне товариство»). Інші квитанції на італійській мові без належного перекладу, а також відсутня інформація щодо відвідування дитиною даного закладу в даний час. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує міру, в якій кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Відповідач не працевлаштований, зареєстрував вдруге шлюб з [PERSON], яка відповідно до копії довідки МСЕК являється інвалідом з дитинства (третя група)(а.с.47,48). Як ствердив відповідач у його сім»ї на даний час скрутний матеріальний стан. Однак, відповідач [PERSON] належним чином виконує свій батьківський обов язок, передбачений ст. 180 Сімейного кодексу України, сплачує аліменти і бажає приймати участь у вихованні дитини. Між тим, як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що син [PERSON] на даний час потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів на утримання. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК). Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Зважаючи на викладене, а також враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, позивач заявляючи вимогу про стягнення з відповідача щомісячних додаткових витрат в сумі 1500 грн., не вказала, які витрати планує понести в майбутньому, не подала належних та допустимих доказів на підтвердження додаткових витрат, що викликані особливими обставинами. Враховуючи вищенаведене, що позивач не довела обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а також беручи до уваги що належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог позивачем суду не надано, що сума додаткових витрат розраховано відповідно до курсу евро, який жодним доказом не підтверджено, ненадано доказів щодо доходів позивача, а з аналізу встановлених судом обставин, зокрема те, що відповідач не працевлаштований, його дружина є інвалідом III групи з дитинства, сплачує встановлені судом аліменти на утримання неповнолітього сина [PERSON], чого не заперечили сторони, а також, що суд вважає, що позивачем даний позов заявлено саме під умовою зобов язання надати відповідачем в майбутньому дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON] в Італію, тому вважає такий позов не доведеним та не підлягаючим до задоволення. На підставі наведеного та ст. ст. 180, 181, 185 СК України та

Outcome: dismissed