Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з наведеним позовом, відповідно до останньої редакції якого вказуючи на неможливість позасудового врегулювання спору, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину майнових прав забудовника на незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованого по вулиці 13 Лінія 6-ої станції Люстдорфської дороги, в м. Одесі, як такі, що набуто позивачем у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], та на іншу 1/2 частину вказаних майнових прав, як таких, що набуті позивачем у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] Представник відповідача надала письмові заперечення щодо заявлених позивачем вимог, та в таких запереченнях виходила з того, що право власності спадкодавців на спірне майно у встановленому законом порядку не зареєстровано, а обєкт нерухомості, щодо якого позивач порушує питання є самочинно збудованим. У останнє судове засідання з вирішення справи сторони не зявились, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вирішення позовних вимог залишила на розсуд суду, та з такого суд ухвалив розглянути справу, за відсутності сторін на підставі наявних серед матеріалів справи доказів. Дослідивши надані сторонами письмові пояснення та докази, суд дійшов наступних висновків щодо фактичних та правових обставин справи. За життя, [PERSON], на підставі рішення Кагоновічеської районної Ради депутатів трудящих № 265 від 19.04.1957 року, було надано земельну ділянку № 447 площею 507 кв. м. для індивідуального будівництва житлового будинку в м. Одесі в районі 6 станції Чорноморської дороги (нині вул. Люстдорфська дорога). Відповідно до Акту зазначення меж від 14.05.1957 року, на місцевості були винесені межі ділянки № 447 площею 507 кв. м., розташованої в районі 6-ої станції Чорноморської дороги в м. Одесі. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю 30.05.1957 року [PERSON] був виданий Дозвіл № 702 на виконання будівельних робіт з зазначенням строку дії дозволу до 30.06.1960 року. Також, на виконання вимог вищезазначеного дозволу, 17.06.1957 року між [PERSON] та житлово-комунальним відділом виконкому Когановичеської райради депутатів трудящих був укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистою власності, посвідчений нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-7383. Після укладення договору, [PERSON] розпочав будівництво житлового будинку, але у встановлений в договорі строк, не зміг його закінчити. Рішенням виконкому Київської районної Ради депутатів трудящих № 375 від 05.07.1968 року строк дії договору на право забудови було подовжено на 1 рік та дозволена прописка родини з трьох осіб у домоволодінні незакінченому будівництвом. [PERSON], та [PERSON] були прописані у вказаному будинку 12.09.1968 року, а [PERSON] - 23.05.1970 р. (згідно домової книги, а.с. 21-23). Будівництво житлового будинку з надвірними спорудами було завершено, але за життя [PERSON] вказаний будинок у експлуатацію не здав, та не оформив своє право власності на житловий будинок, таким чином у його власності залишились права забудовника. Вказані обставини підтверджуються аналізом зазначених офіційних документів Договору, Дозволу № 702, Акту зазначення меж, Рішень Кагоновічеської районної Ради депутатів трудящих № 265, копії яких долучені до матеріалів справи. 09 травня 1986 року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть на бланку серії І-ЖД №336072). Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями майна померлого стали позивач та [PERSON], про що свідчать матеріали спадкової справи №297/2013 року (позивач шляхом подачі відповідної заяви про прийняття спадщини, [PERSON] фактично, оскільки на час смерті позивача проживала з ним та не повідомила нотаріуса про відмову від спадщини). 27 листопада 2012 року [PERSON] померла, не оформивши за життя своїх прав на спадщину після смерті [PERSON] З метою прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач звернулась до Третьої одеської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. За наслідками вирішення нотаріусом питання про можливість видачі позивачу свідоцтв про право власності на наведене нерухоме майно у порядку спадкування 1/2 частини вказаного житлового будинку з надвірними спорудами після смерті [PERSON], та 1/2 частини після смерті [PERSON], було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій (постанова нотаріуса Третьої одеської нотаріальної контори від 05.09.2013 /року, з мотивів відсутності реєстрації права власності на спірний будинок за [PERSON] -К.Я., та лист-відмова №4758/02-14 від 30 серпня 2013 року, з мотивів відсутності оформлення праві [PERSON] на прийняте нею у спадщину майно після смерті [PERSON]Я.). Крім того вбачається, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею майна вказаних осіб, як спадкоємець першої черги спадкування за законом (донька), що кореспондує положенням ст. 1261 ЦК України, та підтверджується матеріалами спадкових справ №297/2013 та №298/2013, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.49). Так, з урахуванням викладених обставин, вбачається, що оформити свої спадкові права позасудовим шляхом позивач не має можливості. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Кореспондуючі розяснення містить п. 23 постанови №7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про спадкування», - у випадку відмови нотаріуса в оформленні спадщини, особа-спадкоємець з метою прийняття спадщини може звернутися до суду за загальними правилами цивільного провадження. Відповідно до п. 3.1 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання (ст. 392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту. Так, згідно роз'яснень, наданих Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Відповідно до пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Вищій Спеціалізований Суд України у вищезазначеному листі також вказав, що потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 13.06.2013 року, спірний житловий будинок № 15, розташований по вул. 13 Лінія, 6-та станція Люстдорфської дороги в м. Одесі на земельній ділянці площею 499 кв. м., який складається з в літ. «А» житловому: 1-1 - коридор, площею 8,1 кв.м, 1-2 - санвузол, площею 3,7 кв.м, 1-3 - житлова, площею 23,2 кв.м, 1-4 - житлова, площею 9,4 кв.м, 1-5 - коридор, площею 9,5 кв.м, 1-6 - кухня, площею 9,8 кв.м, 1-7 - кухня, площею 6,5 кв.м, і надвірних споруд сарай «Б», убиральня «В», спуск і підвал «Г» побудовані до 05.08.1992 року і не є самочинними. З урахуванням наведеного, до позивача, як до спадкоємиці, перейшли майнові права забудовника незавершеного будівництвом об'єкта, а саме житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами розташованого за адресою: м. Одеса, 6-та станція Люстдорфської дороги, вул. 13 Лінія, будинок № 15, з правом введення його в експлуатацію і отримання правовстановлюючих документів в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 09 травня 1986 року (1/2 частини майнових прав) та [PERSON], померлої 26 листопада 2012 року (інша 1/2 частина майнових прав). Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та таким чином, зважаючи на досліджені судом докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини, наведені приписи матеріального права, суд доходить висновку про необхідність задоволення уточненого позову у повному обсязі. Щодо вимог позову про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: Одеська область, м. Одеса, вулиця Лінія 13, 6 ст. Люстдорфської дороги, будинок 15, яка здійснена Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 29.01.2014 та внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 283123851101, номер запису про право власності: 4522544, у звязку з переглядом судом Заочного рішення, на підставі якого було проведено таку державну реєстрацію, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки сама ухвала суд про перегляд відповідного заочного рішення є належною підставою для повноважного державного реєстратора на внесення кореспондуючих відомостей до єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно, та таким чином заявлення позивачем наведених вимог є передчасним, а самі вимоги такими що не підлягають задоволенню з наведених підстав. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial