Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому вказує, що 21 жовтня 2007 року вона уклала шлюб з відповідачем, про що в книзі реєстрації шлюбів виконкомом Благовіщенської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області зроблено відповідний актовий запис за № 08. Подружнє життя не склалося через протилежні погляди на життя та несумісність характерів, відповідач вже тривалий час проживає окремо. Почуття любові та взаємоповаги давно втрачено. Фактичні шлюбні стосунки між подружжям припинені, дітей від шлюбу немає, спільне господарство не ведеться, майнові спори відсутні. Як зазначає позивач, збереження сімї та відновлення подружніх стосунків неможливе. Просить ухвалити рішення яким розірвати шлюб. В судове засідання позивач, відповідач не зявились, надали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 21.10.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-ЖС № 042875 (а.с.5). Дітей від шлюбу не мають. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 Сімейного кодексу України проголошує, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони на примирення не згодні, про що свідчать їх заяви. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при тих відносинах, що склалися між сторонами збереження шлюбу неможливо. Згідно вимог ч.1 ст.\~142\~ЦПК\~України та у відповідності до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~Позивачем документально підтверджено понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. Відповідач до початку розгляду справи визнав позовні вимоги щодо розірвання шлюбу у повному обсязі, а тому суд вважає, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору (704 грн. 80 коп. : 2 = 352 грн. 40 коп.) \~Суд вважає, що інша сплачена частина судового збору в сумі 352 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved