Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення вихідної допомоги, невиплаченої при звільненні працівника та компенсації за невикористану відпустку. Свої вимоги мотивує тим, що він працював у відповідача виконробом, і наказом №37-К від 29.12.2012 року був звільнений з роботи у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників. При розрахунку йому не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за період з 15.09.2010 року по день звільнення ( за 55 календарних днів), що становить 10225 грн та вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України в розмірі 5500 грн - всього 15725 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь зазначену суму. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просить їх задовільнити. Представник відповідача з позовом не згідний і пояснив, що позивач пропустив передбачений законом тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, в зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, та, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді виконроба. Наказом №37-К від 29.12.2012 року позивач був звільнений з роботи у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників з 29.12.2012 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Доручено бухгалтерії провести остаточний розрахунок з [PERSON] та виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку за період з 15.09.2010 року по день звільнення за 55 календарних днів та відповідно до ст.44 КЗпП України виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку. Згідно довідки №1 від 02.01.2013 року ПрАТ «Корпорація Укржилбуд» середня заробітна плата позивача становить 5500 грн. В лютому 2013 року позивач звернувся до Територіального відділення Державної інспекції України з питань праці, а в травні - до прокуратури Голосіївського району м.Києва з приводу невиплати йому компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку при звільненні. 01.04.2013 року з територіальної державної інспекції з питань праці у м.Києві, а 07.06.2013 року - з прокуратури Голосіївського району м.Києва позивачу надійшли відповіді, в яких останньому роз'яснювалось його право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 ч.1 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 44 КЗпП України передбачено право працівника на виплату вихідної допомоги в розмірі не менше середнього місячного заробітку при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1,2,6 статті 40 цього Кодексу. Відповідно до ст.233 ч.1 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 44, 116 КЗпП України відповідач не виплатив позивачу при звільненні компенсацію за невикористану відпустку, яка згідно бухгалтерської довідки підприємства становить 10210 грн 52 коп, та вихідну допомогу в розмірі 5500 грн. Однак позивач звернувся до суду лише 05.11.2013 року, пропустивши передбачений законом тримісячний строк. Підстав для поновлення пропущеного строку суд не вбачає, оскільки навіть після отримання відповідей з контролюючих органів позивач звернувся до суду лише через п'ять місяців. За таких обставин суд в задоволенні позову відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі суд віносить на рахунок держави, так як позивач від їх сплати звільнений. Враховуючи наведене, та

Outcome: dismissed