Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернувся із позовною заявою, в обгрунтування якої зазначив, що він позичив відповідачу гроші в сумі 36000 грн., для того щоб останній почав свій власний бізнес. Відповідач написав розписку, відповідно до якої він зобов'язався повернути гроші 28.06.2013 року, але до теперешнього часу грошей він не повернув про що свідчить розписка від 15.09.2013 року. На прохання позивача повернути гроші відповідач не реагує і зараз почав уникати зустрічей. Позивач приїжджав до батьків відповідача і запитував коли їх син поверне гроші, але ніякої відповіді не почув. Позивач зазначає, що між сторонами 01.06.2013 року був укладений у письмовій формі договір позики, згідно якого [PERSON] одержав гроші у сумі 36000 грн. і зобов'язався повернути борг до 28.06.2013 року. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] борг за договором позики від 01.06.2013 року в сумі 36000 гривень та судові витрати. Позивач у судове засідання для розгляду справи не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечу проти прийняття по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, але належним чином був повідомлений про місце, дату та час слухання справи, тому суд ухвалив проводити розгляд справи у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З розписки на а.с. 15 убачається, що 01.06.2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 36 000,00 гривень та зобов'язався повернути їх до 28.06.2013 року. Станом на 15.09.2013 року [PERSON] позичені кошти в сумі 36 000,00 гривень позивачу не повернув, що підтверджується оригіналом розписки на а.с. 16. Судом установлено, що [PERSON] свої зобов'язання виконав у повному обсязі, тобто позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 36 000,00 гривень. Також судом установлено, що [PERSON] зазначені грошові кошти у зазначений строк не повернув. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Виходячи з викладеного, суд вважає, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 36 000,00 гривень. Також згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору в розмірі 360,00 грн. На підставі ст.526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved