Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 23.02.2007 року відповідачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір МК-20-07 про отримання кредиту в сумі 35000 дол. США зі сплатою відсотків та 25.06.2007 року - кредитний договір №МК-68-07 про отримання кредиту в розмірі 180000 грн. зі сплатою відсотків. Позивач виступила поручителем відповідача. Свої зобов'язання відповідач не виконував, тому заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 26.04.2011 року з нього та позивача солідарно було стягнуто заборгованість в сумі 193742,83 грн. та заборгованість в сумі 120609,71 грн.. На виконання судового рішення було видано виконавчий лист №2-5103/2011 про стягнення зі сторін в солідарному порядку 193742,83 грн., за яким відкрито виконавче провадження №4854860 та здійснено його виконання за рахунок реалізації належної позивачеві 1/2 частини квартири [ADDRESS]. З отриманих від реалізації майна позивача коштів кошти в сумі 109855,98 грн. було зараховано як погашення заборгованості, 10985,59 грн. - як виконавчий збір, 1179,84 грн. - як витрати на проведення виконавчого провадження. Виконавче провадження закінчено. Посилаючись на положення ст.556,ч.2;1191,ч.1 ЦК України, просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 128443,59 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з вищезазначених підстав та просили їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та зазначив про те, що посилання на положення ст.1191 ЦК України є безпідставним, кредит отримувався в інтересах сторін, позивач свідомо передавала своє майно в заставу, частина коштів була спрямована на відшкодування витрат, понесених під час виконання судового рішення. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу стягнення поручителем в порядку суброгації коштів, сплачених в порядку виконання зобов'язання, який регулюється положеннями ст.556 ЦК України. Згідно ст.553,ч.1 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Нормами частин ст.554,ч.1,2 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом ст.556,ч.1 КК України, після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ст.556,ч.2 ЦК України). Таким чином, за наведених обставин відбувається суброгація, тобто перехід права вимоги до боржника від кредитора до поручителя в існуючому зобов'язанні. Відповідачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» 23.02.2007 року було укладено кредитний договір №МК-20-07 про отримання кредиту в сумі 35000 дол. США та 25.06.2007 року - кредитний договір №МК-68-07 про отримання кредиту в розмірі 180000 грн.. Позивач виступила поручителем відповідача відповідно до договорів поруки №МК-20-07 від 23.02.2007 року та №МК-68-07 від 25.06.2007 року. Пунктами 2, 3 договору поруки визначено, що відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за кредитним договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 26.04.2011 року з позивача та відповідача солідарно було стягнуто заборгованість в сумі 193742,83 грн. та заборгованість в розмірі 120609,71 грн., під час примусового виконання якого відповідно до виконавчого листа на суму 193742,83 грн. в рахунок погашення заборгованості за рахунок належного позивачеві майна було стягнуто 109855,98 грн., виконавче провадження з примусового виконання судового рішення закінчено. Відповідач не заперечив, що про дані обставини йому було відомо. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач виконав зобов'язання відповідача, то відповідно до положень ст.556,ч.2 ЦК України він набув права вимоги до нього в порядку суброгації. Посилання позивача на положення ст.1191 ЦК України є помилковими, оскільки між сторонами виникли договірні, а не деліктні правовідносини. Права вимоги до відповідача про стягнення коштів, які були зараховані як виконавчий збір та витрати на проведення виконавчого провадження (відповідно 10985,59 грн. та 1179,84 грн.), позивач не набула, оскільки ці суми є витратами, пов'язаними з примусовим виконанням судового рішення, а не безпосередньо забезпеченого порукою зобов'язання. Відповідно ж до ст.556,ч.2 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора безпосередньо у цьому зобов'язанні. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати стягуються з відповідача пропорційно задоволеній частині вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial