Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище - Букета. Позов мотивує тим, що 27.04.2012 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітню доньку Софію, [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, так як вони мають різні типи характеру та протягом останнього року їх відносини були напруженими. Шлюбні відносини між ними припинені з січня 2016 року. Подальше спільне проживання та примирення вважає неможливим. Спору щодо поділу майна немає. Позивачка та відповідача про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; відповідач також подав заяву, де вказав, що просить позов задовольнити, шлюб розірвати, примирення вважає неможливим. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). Від спільного життя мають малолітню доньку Софію, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9), яка після розірвання шлюбу буде проживати з матірю. З позовної заяви вбачається, що сімейні відносин між позивачкою та відповідачем припинені, так як вони мають різні характери та різні погляди на сімейне життя, що призвело до того, що їх відносини стали на протязі останнього року напруженими та втрати любові один до одного. Сімейне життя фактично між ними припинено з січня 2016 року, спільного господарства вони не ведуть. Відповідач подав заяву, де вказав, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони просять заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки, проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно свідоцтва про шлюб, прізвище позивачки до державної реєстрації шлюбу Букета. Таким чином, суд вважає за доцільне, вимоги позивачки задовольнити та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище - Букета.

Outcome: approved