Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить визнати припиненим з 15.01.2008 року дію договору поруки № 432/063-ФО від 15.11.2007 року, укладеного між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (нова назва публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та нею і стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Позов обґрунтовує тим, що між банком та нею був укладений вищезазначений договір і вона прийняла на себе обов»язки поручителя по договору кредиту № 432/063-ФО1 від 15.11.2007 року, який був укладений між банком та [PERSON] 15.08.2008 року без її згоди та відома, між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду до основного договору кредиту, відповідно до якої банк підняв процентну ставку по кредиту з 12,5% річних до 14,5% річних. Посилаючись на вказані обставини, положення ч.1 ст. 559 ЦК України, просить задовольнити позов. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що відповідач, при укладенні договору поруки, була ознайомлена з умовами договору поруки та основного договору в якому передбачено право банку змінювати процентну ставку, а тому заявлені вимоги є безпідставними. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15.11.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено договір кредиту № 432/063-ФО1, відповідно до п. 1.1 якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 75 000,00 грн. зі сплатою 12,5% річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п.2.6 цього договору та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця. Пункт 2.6 вищезазначеного договору визначає, що розмір процентної ставки переглядається сторонами раз на рік не пізніше передостаннього числа місяця кожного року користування кредиту, про що складається відповідна додаткова угода між банком та позичальником. Новий розмір процентної ставки дорівнюватиме розміру, що встановлюється в банку для цього виду кредитування на момент укладення додаткової угоди (п.2.6.1 договору). Позичальник повинен з»явитись до кредитора в строк, не пізніше ніж за 3 робочих дні до відповідної дати зазначеної в п.2.6 договору, з метою підписання додаткової угоди, в якій визначений новий розмір процентної ставки за користування кредитом (п.2.6.2 договору). В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором № 432/063-ФО1 від 15.11.2007 року цього ж дня між банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 432/063-ФО1/1, відповідно до п.1.1 якого поручитель зобов»язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 432/063-ФО1 від 15.11.2007 року. Пункт 4.2 цього договору визначає, що цей договір набирає чинності з дня його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов»язань. Відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Судом встановлено, що 15.01.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору кредиту № 432/063-ФО1 відповідно до пункту 1 якої сторони домовились внести зміни до п.1.1 договору кредиту та виклали його в наступні редакції: кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 75 000,00 грн. зі сплатою 14,5% річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п. 2.6 цього договору та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця. Із роз»ясень, які викладені в п. 22 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні справ, що виникають з кредитних правовідносин» вбачається, що відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов»язується із зміною забезпеченого нею зобов»язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов»язання поручителя визначається як умовами договору поруки так у умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов»язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов»язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов»язання. Судом встановлено, що позивач була ознайомлена з умовами як договору поруки так і договору кредиту, яким, зокрема, передбачено право банку змінювати процентну ставку раз на рік та укладення додаткової угоди між банком та позичальником, порядок її укладення, тобто обсяг зобов»язання позивачки був визначений як договором поруки так і положеннями основного договору кредиту, укладеного з [PERSON], ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не мала (п.1.2 договору поруки), а тому суд приходить до висновку, що посилання позивача про те, що укладеною додатковою угодою змінено зобов»язання без її згоди та збільшено обсяг відповідальності, спростовуються дослідженими доказами, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати, понесені позивачем за її рахунок. На підставі викладеного і ст. 559 ЦК України, постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні справ, що виникають з кредитних правовідносин»,

Outcome: dismissed