overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 29.09.2012 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, протягом останніх років їх відносини поступово погіршились, між ними зникло взаємовпорозуміння, спроби примиритись не дали результату, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, більше двох років проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просила шлюб розірвати. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в заяві до суду свої вимоги підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29.09.2012 року, який було зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №321. Мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 30.05.2017 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, вважає, що за таких обставин збереження сім`ї неможливо. Просила шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею. Позивач позов підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30.05.2017 року, який було зареєстровано Коростенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №149. Мають спільну малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років - визначається за згодою батьків.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 30.07.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу спільних дітей не мають. Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, втратили один до одного почуття кохання та взаємоповаги, мають різні погляди на життя, кожен з них живе своїм життям і не намагається перейматися проблемами іншого, не мають спільних інтересів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Просила шлюб розірвати. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони клопотали про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30.07.2011 року, який було зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 232. Спільних дітей від шлюбу не мають. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача та просила зняти арешт з нерухомого майна, а саме 46/100 частин [ADDRESS], зазначивши, що після її рідного брата [PERSON], який помер [INFO] спадкоємцем майна останнього є вона. До складу спадщини входить 46/100 частин [ADDRESS], яке належало спадкодавцю на праві власності. В установлений законом строк вона звернулась до нотаріуса з заявою про видачу відповідного свідоцтва, однак отримала відмову, так як виявлена заборона на вищевказаний будинок в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на ім'я померлого [PERSON]. На її звернення щодо зняття накладеного арешту отримала відмову з посиланням на те, що відсутні підстави для його зняття та рекомендовано звернутись до суду. Сторони клопотали про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача позов підтримав, представник відповідача при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер рідний брат позивача, [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема 46/100 частин [ADDRESS], який належав йому на праві власності, що стверджується рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.09.2009 року у справі №2-100/09. В установлений законом строк позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, однак отримала від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки виявлена заборона на вищевказаний будинок в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на ім'я померлого [PERSON]. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявне обтяження на нерухоме майно [PERSON], накладене постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №8636695 від 13.04.2009 року, №9144673 від 13.10.2009 року та №10861047 від 22.02.2011 року. На звернення позивача щодо зняття накладеного державним виконавцем арешту вона отримала відмову з посиланням на те, що станом на 03.08.2018 року виконавчі провадження завершені, зняти арешт немає можливості та рекомендовано звернутися до суду. Таким чином, державним виконавцем, виконавчі провадження були завершені, але накладений арешт на майно не знято. Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи те, що відкритих виконавчих проваджень в яких накладалися арешти на рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON] не існує, тому відсутні законні підстави для продовження існування арешту, який є перешкодою в реалізації спадкових прав позивача, що є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, який в подальшому уточнила, зазначивши, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . На даний час в будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , хоча фактично за вказаною адресою він не проживає з 1994 року, особистих речей та іншого належного йому майна в будинку не має. Вказала, що відповідач завдає шкоди інтересам її сім`ї, в зв`язку\~з реєстрацією\~відповідача вона\~\~несе\~\~додаткові\~ витрати\~\~по\~ утриманню\~\~будинку,\~не може\~оформити субсидію,\~томупросила суд постановити рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування вказаним вище житловим приміщенням. \~\~ \~ \~ \~ \~Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач позов підтримала, третя особа не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на сайті судової влади. За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що стверджується договором довічного утримання та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За вказаним договором позивач взяла на себе обов`язок по збереженню права [PERSON] довічного проживання у вказаному будинку, яка не заперечує проти задоволення позовних вимог. За даною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] , хоча фактично вона за цією адресою не проживає, особистих речей в квартирі немає. Ці обставини підтверджені актом і ніким не оспорюються. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи\~ обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь яких порушень його права. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в суді, та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, який в подальшому уточнила, зазначивши, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . На даний час в будинку зареєстровані родичі колишнього власника, відповідачі по справі, хоча фактично за вказаною адресою вони не проживають понад п`ять років, особистих речей та іншого належного їм майна в будинку не має. Вказала, що відповідачі завдають шкоди інтересам її сім`ї, в зв`язку з реєстрацією відповідачів несе додаткові витрати по утриманню будинку, тому просив суд постановити рішення про визнання їх такими, що втратили право на користування вказаним вище житловим приміщенням. Позивач в заяві до суду клопотала про розгляд спррави за її відсутності. Відповідачі відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань не надали. Про розгляд справи суд повідомляв відповідачів за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на сайті судової влади. Треті особи заперечень проти позову не надали. За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу від 24.10.2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За даною адресою зареєстровані відповідачі у справі, хоча фактично вони за цією адресою не проживають понад п`ять років, особистих речей в будинку їх немає. Ці обставини підтверджені актом від 26.10.2018 року і ніким не оспорюються. Відповідно до вимог ст.ст.317,319,321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь - яких порушень його права. Згідно положень п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, яким просив суд розірвати шлюб між подружжям, зареєстрований 16.07.2010 року Олександрівською сільською радою Одеській області, актовий запис про шлюб № 14. Від цього шлюбу народжена дитина - син [PERSON] 2010 р.н. Позивач в судовому засіданні просила позов задовольнити, шлюб розірвати, послалась на те, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідач просив у позові відмовити, пославшись на те, що шлюб може існувати, а у подружжя існують різні погляди на процес виховання дитини. Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним, оскільки жінка категорично заперечувала проти існування цього шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про розірвання шлюбу грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. Питання судового збору не ставилось. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідачів, в якому просила визнати дійсним укладений між нею та відповідачами на Універсальній біржі «Південь» договір купівлі-продажу №1349 від 12.09.2000 року квартири [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що 12.09.2000 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №1349, від нотаріальної реєстрації якого відповідачі ухилилися. Представник позивача надала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі та представник третьої особи у судове засідання не з'явились, заперечень проти позову не надали. Судом ухвалено про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам\~ст. 224 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом. 12 вересня 2000 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON] на Універсальній Біржі «Південь» був укладений договір №1349 купівлі-продажу квартири № 39, яка розташована за адресою: м. Миколаїв. вул. Московська, 44, яка належала відповідачам на підставі «Свідоцтва про право власності на житло», №324Е, яке видане Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду 06.04.1998 року, згідно розпорядження №1295 від 03.04.1998 року, зареєстрованого Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації, реєстровий номер №18109 від 03.06.1998 року. Вказаний Договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном» за №1349 від 12.09.2000 року. Сторонами виконані всі суттєві умови договору купівлі-продажу, передбачені\~ст. 224 ЦК УРСР.\~Продавець передав майно покупцю, а той в свою чергу передав продавцю обумовлену сторонами вартість майна. Відповідачі від нотаріального посвідчення договору ухилилися. У відповідності до ч.2\~ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору,\~\~постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. При таких обставинах, в силу правил, встановлених ч. 2 ст.\~220, ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~655 ЦК\~України, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Строк позовної давності не порушений, так як про порушене право позивач дізнався тільки в даний час.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно у виді житлового будинку [ADDRESS]. Вказала, що фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, однак отримала у нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на спадковий будинок відсутні правовстановлюючі документи. Просила визнати за нею право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом. Сторони клопотали про розгляд справи в їх відсутність, позивач позов підтримала, відповідачі визнали. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, на підставі наданих доказів. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [INFO] в с.Зубівщина Коростенського району помер чоловік позивача, [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема житловий будинок [ADDRESS]. Належність [PERSON] вказаного будинку, підтверджується довідкою Малозубівщинської сільської ради №320/02-26 від 12.06.2018 року, згідно з записом в погосподарській книзі №8 (2011-2015 р.р.). Згідно вимог ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач звернулась до нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, у позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка. При цьому, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, знайшли своє підтвердження в суді, визнані відповідачами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved