Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить суд змінити розмір аліментів, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, по 1000 грн. щомісяця, до досягнення дочкою повноліття, тобто до 28.03.2027 року та стягнути з відповідача додаткові витрати на дочку [PERSON] в твердій грошовій сумі по 1050 грн. щомісяця. Мотивує свої вимоги тим, що матеріальний стан відповідача покращився, а тому він має змогу надавати кошти на утримання дитини. Позивач подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримано повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав на адресу заяву про розгляд справи без його участі, довідку про свої доходи та письмові заперечення, відповідно до яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.10.2008 року. Шлюб реєструвався у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану міського управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 959. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.03.2012 року шлюб між сторонами був розірваний ( а.с.7). В період шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого Новенською селищною радою Кіровського району м. Кіровограда від 02.04.2009 року (а.с. 5). Оскільки, сімейне життя між сторонами не склалось, вони розлучились та мешкають окремо. Позивач звернулась до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, про що 15.07.2014 року було постановлено рішення та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача (а.с.6). За словами позивачки, відповідач працює на приватному підприємсті торговим агентом, та отримує заробітну плату (дохід) біля 6.000 гривен і частину доходу одержує в натурі. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку(доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ст.184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегульований, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 Сімейного Кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Однак, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази того, що матеріальне становище позивачки з часу ухвалення рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.07.2014 року - погіршилося, також відсутні будь-які докази того, що матеріальне становище відповідача - поліпшилося. В судове засідання позивачка також доказів цього не надала, її доказування грунтуються на припущеннях, що є порушенням вимог ч.4 ст.60 ЦПК України. В своїх запереченнях відповідач пояснив, що він на даний час працює менеджером в торгівлі, однак, його матеріальний стан не покращився, та надав на підтвердження своїх доводів довідку про доходи від 23.02.2015 року, відповідно до якої його середньомісячний заробіток становить 1450 грн. Крім того, згідно рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 27.06.2006 року з відповідача також стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 06.06.2006 року і до [INFO]. Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Щодо вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того, щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність. Відповідно до положень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках застосуванні судами передбаченої у ст. 185 СК участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами, йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати. Проте, всупереч вимогам ч.1 ст. 60 ЦПК України позивачка жодними належними та допустимими доказами не довела обставин фактично понесених нею або передбачуваних витрат, котрі викликані особливими обставинами. Водночас, у підтвердження додаткових витрат на доньку [PERSON] надала медичну довідку дитини, видану лікарем педіатром [PERSON] від 03.02.2015 року, з якої вбачається, що дитина перебуває на обліку з 25.09.2012 року з діагнозом: дисфункція жовчно-вивідних шляхів (а.с. 8). Проте, даний документи не містить жодних відомостей щодо розміру витрат, понесених чи необхідних для виконання зазначених лікарями рекомендацій та лікування. Крім того, суду надано ряд довідок, котрі підтверджують, що дитина відвідує гуртки, направлені на розвиток творчих здібностей (а.с.9-12). Однак, вказані документ також не містить жодних фактичних даних про витрати, котрі пов»язані з відвідуванням дитиною гуртків, їхній розмір, а тому не є доказом фактично понесених позивачкою та передбачуваних витрат, котрі викликані розвитком здібностей дитини. Інших доказів, котрі б підтверджували фактично понесені або передбачувані витрати, котрі викликані особливими обставинами, [PERSON] не надала суду, таким чином дану обставину не довела, а тому вимога про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed