Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач звернулась до Сторожинецького районного суду з позовом про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя посилаючись, на те що 25.06.2019 року рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької було розірвано шлюб укладений 02.11.1995 року між позивачем та відповідачем [PERSON] , але про розподіл спільного сумісного майна подружжя після розірвання шлюбу сторони домовлялись. Так, в період шлюбу подружжя побудувало житловий будинок загальною площею 61,60 м. кв., розташований на земельній ділянці кадастровий номер № 7324555400:02:003:0177, пл. 0.1302га за адресою: [ADDRESS] . Проте, право спільної сумісної власності на майно подружжя не оформило, а наявні документи оформлені на відповідача. Позивач просить Визнати земельну ділянку кадастровий номер № 7324555400:02:003:0177, площею 0.1302 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] - спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер № 7324555400:02:003:0177, площею 0.1302га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилась, від її представників [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у відсутності позивача та її представників. Позовні вимоги підтримали. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що 25.06.2019 року рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області шлюб укладений 02.11.1995 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований виконавчим комітетом Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької, актовий запис № 69 - було розірвано, але про розподіл спільного сумісного майна подружжя після розірвання шлюбу сторони не домовлялось. В період шлюбу, рішенням XIV сесії IV скликання Красноільської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області N° 20-14/05 від 28.01.2005 року, відповідачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на побудову житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0.12 га. На замовлення відповідача, відділом містобудування та архітектури Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області, було виготовлено будівельний паспорт на забудову індивідуального житлового будинку та господарських будівель, зареєстрований під номером 48 від 28.02.2005 року. 28.02.2005 р., з моменту отримання та реєстрації відповідних документів сторони розпочали будівництво та побудували житловий будинок. Житловий будинок в експлуатацію не зданий, проте згідно довідки наданої ФОП [PERSON] від 08.06.2021р. відсоток його готовності складає - 100%. Рішенням Красноїльської селищної ради 9 сесії 6 скликання від 16 березня 2012р., №24-09/12, було затверджено технічну документацію по безоплатній приватизації земельних ділянок для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, які знаходилися у користуванні відповідача, в тому числі на земельну ділянку пл.0.1302 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, дозволено землевпорядній організації виготовити державні акти на право приватної власності на землю у встановленому законом порядку. У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877,879-881,883), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Такі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс 15 та від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16. Верховний суд України у своїй постанові від 07.09.2016 року у справі № 6 - 47цс16 дійшов наступного правового висновку: новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметі матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яка за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотримання будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз ст. ст. 60,63,69 СК України та ст. ст. 328,331,368,372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремій частини, що підлягають виділу і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Відповідно до частини п`ятої статті 61 СК України в редакції Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, яким було встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації. Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини/ чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, змінено. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 57 СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини/ чоловіка. Частину п`яту статті 61 СК України виключено. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дана норма також закріплена ч. 1 ст. 51 Конституції України, яка вказує на те, що кожен з подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї та ч. 1 ст. 369 ЦК України, в якій зазначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зі змісту п. п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved