Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, в якому зазначив, що на підставі Договору купівлі-продажу від 03.08.1999 за реєстровим №2-3800 йому та його матері [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині належала квартира [ADDRESS] . У 2015 році [PERSON] померла, після її смерті позивач зареєстрований та проживає у спірній квартирі, фактично прийнявши у спадщину частину квартири, яка належала матері. Вказав, що у березні 2017 року йому стало відомо, що вказана квартира була тричі продана в 2006 та 2017 роках. Так, відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 07.07.2006, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Німченко О.Є., [PERSON] та [PERSON] продали квартиру [PERSON] 17.02.2017 [PERSON] продав спірне майно [PERSON] у відповідності до Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Бойко О.В. Крім того, за Договором купівлі-продажу від 30.08.2017, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Левашовим О.Г., [PERSON] продав 1/2 частину квартири ТОВ «Білд-Прайс». Зазначив, шо ані [PERSON] , ані [PERSON] квартиру не продавали, договорів про відчуження квартири не складали та не підписували. З підстав викладеного, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.04.2019, позивач просить суд визнати Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 07.07.2006 недійсним з моменту його підписання, визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на 1/2 частину спірної квартири, та витребувати квартиру з чужого незаконного володіння. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.04.2019. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Представник відповідача ТОВ «Білд-Прайс» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до суду відзив, в якому вказав, що набув права власності на частку квартири за договором купівлі-продажу, при укладенні якого дотримано вимог чинного законодавства. Зазначив, що позов є необґрунтованим та таким, що базується на припущеннях, жодних доказів недійсності правочину позивачем не надано, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Третя особа приватний нотаріус КМНО Німченко О.Є. судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні документи. Третя особа приватний нотаріус КМНО Бойко О.В. судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа приватний нотаріус КМНО Левашов О.Г. судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, на підставі Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори Журавською М.А. від 03.08.1999 за реєстровим №2-3800 та зареєстрованого КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 19.08.1999, про що зроблено запис в реєстровій книзі за реєстровим №1004, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині належить вказана вище квартира (Т. 1, а.с. 10, зворот). Згідно листа КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 23.08.2017 №062/14-10147 за даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (Т. 1, а.с. 13). За Договором купівлі-продажу квартири від 07.07.2006, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Німченко О.Є., зареєстровано в реєстрі за №2285, [PERSON] та [PERSON] , продали квартиру [ADDRESS] [PERSON] , відповідачу по справі (Т. 1, а.с. 11, зворот). У поясненнях позивач вказує, що квартира вибула з його та матері володіння без їхньої волі, у результаті шахрайських дій [PERSON] . Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина 3 ст. 203 ЦК України встановлює, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Із висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 10.10.2018 за №10564/10565/18-32 підпис від імені [PERSON] , який міститься у графі: «Підписи: Продавці» у Договорі купівлі-продажу квартири від 07.07.2006 виконаний не [PERSON] , а іншою особою (Т. 2, а.с. 25-29). Таким чином, судом встановлено, що власник майна [PERSON] не здійснював волевиявлення щодо відчуження належного йому майна, договір купівлі-продажу не підписував. Окрім того, пунктом 35 Глави І Розділу ІІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін`юсту №20/5 від 03.03.2004, що діяла на момент підписання оспорюваного правочину, нотаріуси посвідчують правочини, нотаріальне посвідчення яких передбачено законом, зокрема: договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, пожертва, рента, довічне утримання (догляд), спадковий договір) нерухомого майна. У п. 5 Глави І Інструкції визначено, що тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком заяв у електронній формі та тих примірників, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків. Зразок, опис, порядок витрачання, зберігання, обігу та звітності спеціальних бланків нотаріальних документів установлюються Кабінетом Міністрів України. Зазначені нотаріальні дії, вчинені без використання спеціальних бланків нотаріальних документів, є нечинними. Так, згідно Висновку експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 12.02.2019 за №20149/18-33 бланк, на якому виконані реквізити Договору купівлі-продажу квартири від 07.07.2006, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , не є відповідним бланкам аналогічного зразка, виготовленим підприємством-виробником ДП «ПК «Зоря». Реквізити бланку та елементи захисту виконані у бланку із порушенням технологій їх виготовлення та з використанням інших матеріалів (Т. 2, а.с. 37-44). Таким чином, оспорюваний договір не був підписаний співвласником відчужуваного майна, окрім того викладений на бланку невстановленого чинним законодавством зразка, тобто без використання спеціального бланку нотаріального документу, тому суд приходить до висновку про недійсність Договору купівлі-продажу квартири від 07.07.2006. Щодо вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на 1/2 частину спірної квартири слід відзначити наступне. За відомостями, що містяться у Довідці з місця проживання про склад сім`ї та прописку Форма №3 від 15.08.2017 №87/5495, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 09.09.1999 і по теперішній час (Т.1, а.с. 14-15). У 2015 році [PERSON] померла. Після її смерті матері позивач виявив відсутність документів, а саме: свідоцтво про народження [PERSON] , свідоцтво про смерть [PERSON] та оригінал договору купівлі-продажу квартири від 03.08.1999 (Т. 1, а.с. 16). У відповідності до листа відділу реєстрації актів цивільного стану Оболонського РУЮ у м. Києві 29.08.2017 актовий запис про смерть [PERSON] №7144 від 24.04.2015 складений відділом реєстрації смерті у м. Києві. Актовий запис про народження [PERSON] №3896 від 14.11.1984 складений Оболонським РВ ДРАЦС ГТУЮ у м. Києві (Т. 1, а.с. 17). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.01.2018 [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом відносно майна померлої [PERSON] , проте [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав того, що спадкоємцем не надано документ, що засвідчує право власності за померлою [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] (Т. 2, а.с. 83). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності За положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом відносно майна померлої [PERSON] , який прийняв спадщину фактично, так як з 09.09.1999 та на день смерті матері [PERSON] був зареєстрований з нею за однією адресою, постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались. Тому суд приходить до висновку про задоволення вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Стосовно вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння суд прийшов до наступного висновку. За приписами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 3 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Пленум Верховного Суду України у Постанові №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» висловив позицію, за якою реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст.ст. 19,27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Таким чином, враховуючи, що Договір купівлі-продажу квартири від 07.07.2006 на користь [PERSON] визнано недійсним, законним власником майна є [PERSON] , тому зазначена позовна вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Інші наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують та не свідчать про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved