Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою та просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 01.12.2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 391. Свої вимоги обґрунтувала тим, що подружні відносини між ними припинені і вони проживають окремо та наміру до примирення не мають. Позивач у судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи їй повідомлялось у встановленому законом порядку. У матеріалах справи містяться заяви від [PERSON], в якій вона просить справу розглядати за її відсутності, при цьому, позивач свої позовні вимоги підтримує та просить присвоїти їй дошлюбне прізвіще. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, заперечень проти позову не надав, про поважність причин неявки свого представника суд не повідомив, а тому, суд дійшов до висновку, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 01.12.2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 391 (а.с.6). При цьому, дошлюбне прізвище позивача [PERSON], а після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно спільне прізвище [PERSON]. Від даного шлюбу позивач та відповідач не мають спільних дітей. На початку року сторони припинили спільне проживання і перестали підтримувати подружні відносини, причиною чого позивач вважає різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння. За таких обставин, позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, вважає що примирення між ними не можливе. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН\~ 10\~ грудня\~ \~ 1948\~ \~ року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене те, що позивач просить шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, від спільного життя неповнолітніх дітей не мають, суд вважає що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак позов необхідно задовольнити. Судові витрати, відповідно ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. При цьому, позивач, яка змінила своє прізвище, у зв'язку із реєстрацією шлюбу, не виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved