Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач звернувся у суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] в його користь майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 5000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що він є власником автомобіля RENAULT LOGAN номерний знак [NUMBER] . 10.07.2019 він рухався вказаним автомобілем по прибудинковій дорозі по вул. Кульпарківська, 226Г у м. Львові, під час чого в сторону його автомобіля відкрився пожежний шлагбаум, внаслідок чого було розбито лобове скло та пошкоджено частину даху його транспортного засобу. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 08.10.2019 у справі №462/5721/19 [PERSON] визнано винним в тому, що 10.07.2019 о 13:50 год. по вул. Кульпарківській, 226Г у м. Львові він, будучи посадовою особою, а саме працюючи головою правління ОСББ «Місто трав», самовільно встановив перешкоду в дорожньому русі у вигляді металевої конструкції (шлагбауму), чим створив перешкоду для дорожнього руху, що стало супутньою причиною дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля RENAULT LOGAN номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , чим порушив вимоги п. 8.12 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 139 КУпАП. За таких обставин, у зв`язку ДТП його автомобіль зазнав пошкоджень та внаслідок чого він поніс майнові витрати на ремонт автомобіля, а саме: демонтаж і монтаж внутрішньої обшивки салону; демонтаж і встановлення передньої вітрової шиби автомобіля; рихтування поверхні даху; фарбування даху автомобіля. Вартість ремонтних робіт становить 5000,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 03.09.2019 №4. Окрім цього зазначає, що внаслідок ДТП йому завдано моральну шкоду, яка полягає у емоційних переживаннях, пов`язаних з подією ДТП, зокрема виникненням реальної небезпеки для його життя і здоров`я, а також у душевних стражданнях, обумовлених пошкодженням автомобіля, неможливістю експлуатації автомобіля за власними потребами, що призвело до зміни нормальних, усталених, звичних і необхідних для нього умов життя, а тому за цих причин оцінює завдану йому відповідачем моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. Покликаючись на ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.02.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 06.04.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечує, покликаючись на те, що [PERSON] працює у ОСББ «Місто трав» на посаді голови правління. ОСББ «Місто трав» є юридичною особою, а тому, навіть у випадку наявності вини відповідача у завданні майнової шкоди, згідно приписів ст. 1172 ЦК України, то така шкода повинна відшкодовуватись юридичною особою - ОСББ «Місто трав», керівником якої є відповідач, оскільки останній діяв виключно в інтересах зазначеної юридичної особи. Відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності приписів ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] з 20.10.2016 працює у ОСББ «Місто трав» на посаді голови правління. Вказана обставина стверджується відкритою інформацією з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. [PERSON] є власником є власником автомобіля Renault Logan номерний знак [NUMBER] . про що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 08.10.2019 у справі №462/5721/19, [PERSON] визнано винним в том , що 10.07.2019 о 13:50 год. по вул. Кульпарківській, 226Г у м. Львові, будучи посадовою особою, а саме працюючи головою правління ОСББ «Місто трав», самовільно встановив перешкоду в дорожньому русі у вигляді металевої конструкції (шлагбауму) чим створив перешкоду для дорожнього руху, що стало супутньою причиною дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля RENAULT LOGAN номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , чим порушив вимоги п. 8.12 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 139 КУпАП. Постановою Львівського апеляційного суду від 05.12.2019 постанову Залізничного районного суду м.Львова від 08.10.2019 залишено без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] без задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків. Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за вказаною нормою пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця. Правовий зв`язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня. Деліктні зобов`язання, передбачені вказаною нормою, включають: потерпілу особу, що зазнала шкоди; відповідача юридичну або фізичну особу, яка безпосередньо шкоди потерпілій стороні не завдавала; фактичного заподіювача шкоди працівника, який пов`язаний з відповідачем виконанням своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов`язково слід ураховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов`язаннях і не набуває якихось особливостей. До таких обставин частина перша вказаної норми відносить виконання трудових (службових) обов`язків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником. Він повинен сам відшкодувати цю шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України від 22.06.2017 у справі № 6-501цс17. Проте, як встановлено судом, відповідач [PERSON] є посадовою особою, а саме головою правління директором ОСББ «Місто трав» та дії, які спричинили матеріальну та моральну шкоду позивачу, були здійснені відповідачем під час виконання службових обов`язків, отже в силу приписів ст. 1172 ЦУ України, шкода, завдана його діями, має відшкодовуватись ОСББ «Місто трав». Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв`язку із характером спірних правовідносин. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. За цих обставин, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому, щодо можливого заподіяння позивачу майнової та моральної шкоди діяннями відповідача, як працівником ОСББ «Місто трав», за які несе відповідальність роботодавець - юридична особа, то такі обставини суд не розглядає та не перевіряє, поза як позовні вимоги до такої особи позивачем не заявлялися. Вирішуючи позовну вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Судом встановлено, що позивачем не надано жодного підтвердження того, в чому полягає моральна шкода та визначений розмір такої. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України необхідно залишити за позивачем. На підставі та

Outcome: dismissed