Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», з 27.06.1978 року по 20.05.2013 року на посаді майстра по заправці 2 ткацького цеху. На час звільнення позивачці підприємством було нарахована заробітна плата, яка не виплачена до теперішнього часу. Стверджує, що розрахунок з нею не проведено, хоча вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням про виплату зазначеної заборгованості. Вважає, що відповідно до ст.116 КЗпП України відповідач повинен виплати їй заробіток та середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку. На підставі викладеного просить суд стягнути з ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати. Судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилась, на адресу суду надала заяву згідно якої підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, та просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» у період з 27.06.1978 року по 20.05.2013 року на посаді майстра по заправці 2 ткацького цеху (згідно наказу №7-к від 05.03.2013 року звільнено з 20.05.2013 року за ст.40 КЗпП України) Станом на день звільнення у відповідача перед позивачкою утворилась заборгованість по заробітній платі, а саме у розмірі 14483,01грн., яка не була погашена. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Беручи до уваги вищевикладене позивач має право на компенсацію з боку відповідача середнього заробітку в рахунок відшкодування за час затримки остаточного розрахунку за період з 21.05.2013 року по 24.01.2014 року. Згідно наданих розрахунків, що нараховані згідно Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року, якою затверджено «Порядок нарахування середньої заробітної плати». Судом встановлено, що заробіток за два місяці перед звільненням [PERSON], складає : 1404,55+1257,20=2661,75грн., відповідно до довідки №4/34/25-5-496. Відповідно компенсація середнього заробітку [PERSON], становить: 2661,75:42х175=11091,50грн. Враховуючи викладене, суд на підставі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved