Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 17.03.2006 року придбала у [PERSON] 17/100 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, що був посвідчений відповідачем. При цьому, як вказує позивач, відповідач при посвідченні договору купівлі-продажу не перевірила наявність арешту на вказане домоволодіння, а також наявності акта про право власності на земельну ділянку, у зв'язку з чим позивач просить визнати дії відповідача, при посвідченні договору купівлі-продажу, неправомірними, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 60000,00 грн., яка полягала в тому, що позивач, у зв'язку з неправомірними діями відповідача при посвідчені договору купівлі-продажу, була змушена додатково виплатити [PERSON] 2500,00 доларів США. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та вказав, що при посвідченні 17.03.2006 року договору купівлі-продажу 17/100 частин домоволодіння [ADDRESS] були перевірені усі необхідні відомості, а тому дії відповідача при посвідченні договору купівлі-продажу були правомірними. Суд, вислухавши доводи позивача, її представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як було встановлено, 17.03.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 17/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. (а.с. 38). 26.02.2014 року [PERSON] звернулась до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області із заявою про проведення державної реєстрації права власності на 17/100 частин житлового будинку по [ADDRESS], однак їй було відмовлено в такій реєстрації з підстав того, що існує запис про арешт, накладений на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.12.1989 року на квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.12.1989 року було заборонено нотаріальній конторі Червонозаводського району м. Харкова здійснювати нотаріальні дії відносно спадкового майна померлої [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 55 З.У. «Про нотаріат», в редакції, чинній на день вчинення нотаріальної дії, при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Відповідно до п. 47 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, чинною на день здійснення нотаріальної дії, договори про відчуження або заставу майна (майнових прав) посвідчуються нотаріусом після перевірки відсутності заборони на відчуження або арешту за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 17.03.2006 року № 6840625, інформація стосовно обтяжень (заборон, арешту) будинку [ADDRESS] в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відсутня (а.с. 45). Також, в пункті 4 договору купівлі-продажу від 17.03.2006 року зазначено про відсутність заборони на 17/100 частин домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 6840625 від 17.03.2006 року, виданого приватним нотаріусом Олійник Л.М. (а.с. 38). Таким чином, приватним нотаріусом, при посвідчені 17.03.2006 року договору купівлі-продажу були дотримані вимоги З.У. «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, стосовно перевірки заборони на відчуження або арешту частини домоволодіння. Разом з тим, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 10.10.2014 року № 27955518, обтяження квартири [ADDRESS], на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.12.1989 року, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.08.2007 року (а.с. 14). Отже, вищевикладені обставини свідчать про те, що приватний нотаріус Олійник Л.М. при посвідченні 17.03.2006 року договору купівлі-продажу частини домоволодіння [ADDRESS] не могла знати про наявність обтяження вказаного домоволодіння, оскільки відомості про таке обтяження були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17.08.2007 року, тобто після посвідчення договору купівлі-продажу частини домоволодіння. Враховуючи вищевикладене, беручі до уваги те, що приватним нотаріусом при посвідченні 17.03.2006 року договору купівлі-продажу були дотримані вимоги З.У. «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, стосовно перевірки заборони на відчуження або арешту частини домоволодіння, а також те, що відомості про обтяження були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно після посвідчення договору купівлі-продажу частини домоволодіння, позовні вимоги стосовно визнання дій приватного нотаріуса неправомірними задоволенню не підлягають. Окремо суд зазначає, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, даний акт про право власності [PERSON] на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] видано 20.02.2009 року (а.с. 12). Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова та моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. Приймаючи до уваги, що судом встановлено відсутність в діях відповідача порушень вимог законодавства, позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір сплачений позивачем зараховується в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed