overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач, звернувшись 13 вересня 2016 р. із цим позовом до суду, просив розірвати шлюб укладений між ним і відповідачем, посилаючись на те, що їхня родина розпалась остаточно у звязку з чим її збереження є неможливим і суперечить його інтересам. У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав посилалась на те, що більш 3-х років вони проживають роздільно, спільне господарство не ведуть,особистих стосунків не мають і кожен з подружжя перебуває у фактичних сімейних стосунках з іншою людиною. Відповідач повідомлялась належним чином, але у судове засідання не з`явилась. Повідомила суд, що на розірвання шлюбу згодна просила розглянути справу за її відсутності. У судовому засіданні встановлено наступне. 22 липня 2000 р. був укладений шлюб між [PERSON] і [PERSON], що було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Березівського районного управління юстиції Одеської області а.з.№30. Свідоцтво про одруження І-ЖД №284897. Після укладення шлюбу прізвище подружжя [PERSON]. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON], що було зареєстровано виконкомом Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області 18 січня 2001 р. а.з.№ 03. Повторне свідоцтво про народження І-ЖД №356476, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 04 липня 2013 р. Сторони з 2013 р. мешкають роздільно, будь-яких стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, особистих стосунків не мають, кожний з подружжя має фактичні сімейні відносини з іншою людиною. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, у межах наданих доказів та доведеності обставин на які вони посилались суд дійшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Згідно ст.112 СК України суд розриває шлюб за позовом одного із подружжя, якщо при зясуванні фактичних взаємин подружжя буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам сторін, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення при вирішенні справи. Згідно ч.1 ст.50 Конституції України, та ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільний згоді чоловіка та жінки, відсутність якої можливо розглядати як підставу для розірвання шлюбу. Суд враховує характер стосунків між сторонами, окреме проживання сторін, бажання кожного зі сторін розірвати шлюб, у звязку з чим вважає, що шлюб має суто формальний характер, родина розпалась остаточно її збереження неможливо і суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач, звернувшись 13 жовтня 2016 р. з цим позовом до суду, просила: - розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25 липня 2009 р. Відділом реєстрації актів\~ цивільного стану Березівського управління юстиції в Одеській області, актовий запис №45. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Посилалася на те, що останні два роки у неї відносини з іншим чоловіком, а з літа вони з тим чоловіком проживають спільно. Відповідач у судове засідання зявився. Проти задоволення позову не заперечував. У судовому засіданні встановлено наступне. 25 липня 2009 р. був укладений шлюб між [PERSON] і [PERSON], що було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №45, свідоцтво про одруження І-ЖД № 088090 від 25 липня 2009 р. Після одруження прізвище подружжя [PERSON]. За час перебування у шлюбі у сторін народились: -12 серпня 2010 р. дочка [PERSON], що було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції в Одеській області, а.з. №114. Свідоцтво про народження І-ЖД №230098. -16 травня 2014 р. син [PERSON], що було зареєстровано Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, а.з.№181. Свідоцтво про народження І-ЖД №387913. Сторони тривалий час разом не проживають, не ведуть спільного господарства, спілкування та особистих стосунків. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, у межах наданих доказів, та доведеності обставин на які вони посилались суд дійшов до висновку про задоволення позову. Згідно ст.112 СК України суд розриває шлюб за позовом одного із подружжя, якщо при зясуванні фактичних взаємин подружжя буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам сторін, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення при вирішенні справи. Згідно ч.1 ст.50 Конституції України, та ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільний згоді чоловіка та жінки, відсутність якої можливо розглядати як підставу для розірвання шлюбу. Суд враховує характер стосунків між сторонами, окреме проживання і бажання кожного зі сторін розірвати шлюб, у звязку з чим вважає, що шлюб має суто формальний характер, родина розпалась остаточно її збереження неможливо і суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач, звернувшись 17 серпня 2016 р. із цим позовом до суду, просила розірвати шлюб укладений між нею і відповідачем, посилаючись на те, що їхня родина розпалась остаточно у звязку з чим її збереження є неможливим і суперечить його інтересам. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала посилалась на тривале окреме проживання, відсутність спільного господарства, особистих стосунків. Відповідач повідомлявся про розгляд справи неодноразово згідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України, але у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. За згодою позивача суд приймає рішення у заочному розгляду справи згідно ст.ст. 224-226 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено наступне. 17 квітня 2010 р. був укладений шлюб між [PERSON] і [PERSON], що було зареєстровано Виконкомом Виноградненської сільської ради Березівського району Одеської області а.з.№01. Свідоцтво про одруження І-ЖД №124087. Після укладення шлюбу прізвище подружжя [PERSON]. За час перебування у шлюбі у сторін народилась: -29 квітня 2010 р. дочка [PERSON], що було зареєстровано Виконкомом Виноградненської сільської ради Березівського району Одеської області а.з.№06. Свідоцтво про народження І-ЖД №220084. Сторони мешкають роздільно, будь-яких стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, особистих стосунків не мають. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, у межах наданих доказів та доведеності обставин на які вони посилались суд дійшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Згідно ст.112 СК України суд розриває шлюб за позовом одного із подружжя, якщо при зясуванні фактичних взаємин подружжя буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам сторін, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення при вирішенні справи. Згідно ч.1 ст.50 Конституції України, та ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільний згоді чоловіка та жінки, відсутність якої можливо розглядати як підставу для розірвання шлюбу. Суд враховує характер стосунків між сторонами, окреме проживання сторін, бажання кожного зі сторін розірвати шлюб, у звязку з чим вважає, що шлюб має суто формальний характер, родина розпалась остаточно її збереження неможливо і суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач, звернувшись 23 березня 2016 р. із цим позовом до суду, просив розірвати шлюб між ним, [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 15 вересня 2007 року виконавчим комітетом Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області, актовий запис № 02. У судовому засіданні позивач посилався на те, що їхня родина розпалась остаточно і її подальше збереження є неможливим і суперечить його інтересам. Відповідач проти задоволення позову не заперечувала, на розірвання шлюбу була згодна. У судовому засіданні встановлено наступне. 15 вересня 2007 р. був укладений шлюб між [PERSON] і [PERSON], що було зареєстровано виконавчим комітетом Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області, а.з. за №02, повторне свідоцтво про одруження [NUMBER] від 18 березня 2016 р. При одруженні подружжя дошлюбні прізвища не змінювали. В період шлюбу у сторін дітей не народжувалось. Спільне життя у сторін не склалося через те, що в останній час вони втратили взаєморозуміння та повагу одне до одного. Спільне господарство ними не ведеться, особистих стосунків не має, відсутні взаєморозуміння і спільність інтересів. Також, через відсутність порозуміння та стан здоров'я сторони не дійшли згоди на подачі спільної заяви до органу ДРАЦС, для розірвання шлюбу у адміністративному порядку. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, у межах наданих доказів, та доведеності обставин, на які вони посилались суд дійшов до висновку про задоволення позову. Згідно ст.112 СК України суд розриває шлюб за позовом одного із подружжя, якщо при з'ясуванні фактичних взаємин подружжя буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам сторін, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення при вирішенні справи. Згідно ч.1 ст.50 Конституції України, та ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, відсутність якої можливо розглядати як підставу для розірвання шлюбу. Суд враховує характер стосунків між сторонами, відсутність спільного господарства, особистих стосунків, у зв'язку з чим вважає, що шлюб має суто формальний характер, родина розпалась остаточно її збереження неможливо і суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач, звернувшись 24 грудня 2015 р. із цим позовом до суду, просила розірвати шлюб укладений між нею і відповідачем, посилаючись на те, що їхня родина розпалась остаточно у звязку з чим її збереження є неможливим і суперечить його інтересам. У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала посилалась на те, що відповідач за час спільного проживання її бив та не забезпечував родину. Відповідач проти тверджень позивача, та зазначених нею підстав для розірвання шлюбу заперечував. Однак, на розірвання шлюбу оскільки родина розпалась остаточно і її збереження неможливо погодився. У судовому засіданні встановлено наступне. 28 липня 1998 р. був укладений шлюб між [PERSON] і [PERSON], що було зареєстровано Відділом РАГС Березівського району Одеської області, а.з. №46. Свідоцтво про одруження І-ЖД №080873. Після укладення шлюбу прізвище подружжя [PERSON]. За час перебування у шлюбі у сторін народились: -27 серпня 1998 р. дочка [PERSON], що було зареєстровано Відділом РАГС Березівського районного управління юстиції Одеської області, а.з. №112. Свідоцтво про народження І-ЖД №284825; -09 березня 2005 р. дочка [PERSON], що було зареєстровано виконкомом Шевченківської сільської ради Березівського району Одеської області, а.з. №03. Свідоцтво про народження І-ЖД №004046. З січня 2016 р. сторони мешкають роздільно, будь-яких стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, особистих стосунків не мають. У звязку з думкою відповідача сторонам був наданий строк на примирення тривалістю три місяця, але сторони шляхи для відновлення стосунків не знайшли. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, у межах наданих доказів та доведеності обставин на які вони посилались суд дійшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Згідно ст.112 СК України суд розриває шлюб за позовом одного із подружжя, якщо при зясуванні фактичних взаємин подружжя буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам сторін, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення при вирішенні справи. Згідно ч.1 ст.50 Конституції України, та ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, відсутність якої можливо розглядати як підставу для розірвання шлюбу. Суд враховує характер стосунків між сторонами, окреме проживання сторін, бажання кожного зі сторін розірвати шлюб, у звязку з чим вважає, що шлюб має суто формальний характер, родина розпалась остаточно її збереження неможливо і суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач, звернувшись 29 квітня 2016 р. із цим позовом до суду, просила розірвати шлюб укладений між нею і відповідачем, посилаючись на те, що їхня родина розпалась остаточно у звязку з чим її збереження є неможливим і суперечить його інтересам. У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала посилалась на те, що відповідач за час спільного проживання її бив, зловживав спиртним, не забезпечував родину. Відповідач будучи двічі повідомленим у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяву на розгляд справи у його відсутності не подавав. За згодою позивача суд розглядає справу з прийняттям заочного рішення, відповідно до положень ст. 224-226 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено наступне. 11 липня 1987 р. був укладений шлюб між [PERSON] і [PERSON], що було зареєстровано Ставківською сільською радою Березівського району Одеської області, а.з. №12. Свідоцтво про одруження ІІ-ЖД №398353. Після укладення шлюбу прізвище подружжя [PERSON]. За час перебування у шлюбі у сторін народились: -04 червня 1988 р. син [PERSON], що було зареєстровано Розквітівським с/ЗАГС Березівського району Одеської області, а.з. №21. Свідоцтво про народження ІV-ЖД №359260; -02 серпня 1991 р. син [PERSON], що було зареєстровано Розквітівським с/ЗАГС Березівського району Одеської області, а.з. №35. Свідоцтво про народження ІV-ЖД №257487; Сторони мешкають роздільно, будь-яких стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, особистих стосунків не мають. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, у межах наданих доказів та доведеності обставин на які вони посилались суд дійшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Згідно ст.112 СК України суд розриває шлюб за позовом одного із подружжя, якщо при зясуванні фактичних взаємин подружжя буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам сторін, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення при вирішенні справи. Згідно ч.1 ст.50 Конституції України, та ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, відсутність якої можливо розглядати як підставу для розірвання шлюбу. Суд враховує характер стосунків між сторонами, окреме проживання сторін, бажання кожного зі сторін розірвати шлюб, у звязку з чим вважає, що шлюб має суто формальний характер, родина розпалась остаточно її збереження неможливо і суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивач звернувшись в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, посилається на те, що йому на праві власності належить будинок по вул. О.Кобилянської, 37 в с. Раківчик, Коломийського району Івано-Франківської області, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у даному будинку, так як являються його родичами, в 2006 році відповідачі виїхали в Миколаївську область і по даний час в даному будинку не проживають, позивач вважає, що [PERSON] та [PERSON], втратили право на користування житлом. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування будинком по вул. О. Кобилянської, 37, в с. Раківчик, Коломийського району Івано-Франківської області Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання повторно не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належитьна праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. О.Кобилянської, 37, в с. Раківчик, Коломийського району Івано-Франкіської області. У даному будинковолодінні зареєстровані також і [PERSON] та [PERSON]. Однак,відповідачі [PERSON] та [PERSON] більше року по місцю реєстрації: в с. Раківчик, по вул. О.Кобилянської, 37, Коломийського району Івано-Франківської області, не проживають, договір про порядок користування вказаним житловим будинком між сторонами не укладався. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] декілька років не проживають за адресою: [INFO]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] тривалий час не проживають за адресою: [INFO]. Згідно\~із ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а\~статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Таким чином, суд вважає, що відповідачі добровільно покинули будинок у якому зареєстровані, ніяких перешкод їм в проживанні у будинку ніхто не чинив, а оскільки відповідачі не проживають без поважних причин більше року, то в силу цього втратили право на користування вказаним житлом. Таким чином, позовні вимоги є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 321,\~391,\~405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач звернувшись в суд з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування житловим будинком, посилається на те, що відповідач більше ніж рік за своїм місцем реєстрації не проживав, жодних розходів по оплаті комунальних та інших платежів не оплачував. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з мотивів викладених в позовній заяві, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком по вул. Франка, 9 с. Турка Коломийського району Івано-Франківської області. Відповідач в судовому засіданні суду пояснив, що більше ніж рік не проживає у житловому будинку по вул. Франка, 9 с. Турка Коломийського району Івано-Франківської області, позов визнав повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві особистої власності на житловий будинок, як голові колгоспного двору належить житловий будинок по вул. Франка, 9 с. Турка (а.с. 3). У даному будинковолодінні зареєстрований також і [PERSON]. Однак, як встановлено у судовому засіданні відповідач [PERSON] більше року по місцю реєстрації не проживає і не сплачує витрат по його утриманню, договору про порядок користування вказаним житловим будинком між сторонами не укладалося, відповідач позов визнав. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Таким чином, суд вважає, що відповідач добровільно покинув будинок у якому зареєстрований, ніяких перешкод в проживанні у ньому йому ніхто не чинив, а оскільки він не проживає без поважних причин більше року, то в силу цього втратив право на користування вказаним будинком. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що 04 вересня 2014 року помер її чоловік- Білатчук [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за законом. Вона є спадкоємцем за законом. Після смерті спадкодавця не зверталася з заявою про прийняття спадщини, оскільки їй не було відомо про смерть чоловіка, оскільки ніхо з родичів через неприязні стосунки не повідомив її про це, а тому пропустила встановлений законом термін звернення до нотаріальної контори для оформлення спадщини, в звязку з чим їй було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини. Просить визначити їй додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки вважає, що пропущений з поважних причин. В судове засідання позивач не зявилася, представник позивачки подав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати без її участі. Відповідач свого представника в судове засідання не направив. Згідно поданої заяви позовні вимоги визнають, проти задоволення позову не заперечують, справу просять розглянути без їх участі. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою сторін, фіксування судового засідання не проводилося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 вересня 2014 року помер чоловік позивачки- Білатчук [PERSON] Заповіт від імені померлого не посвідчувався. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено, так як вона в шестимісячний строк після смерті батьків не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що не прийняла спадщини. Згідно копії спадкової справи, інші спадкоємці заяв про прийняття спадщини не подавали. У відповідності до п. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як передбачено ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оскільки позивач не звертався з заявою про прийняття спадщини через необізнаність про смерть спадкодавця, суд вважає, що позивачу слід визначити додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки пропущений нею з поважних причин. На підставі ст.ст. 1233, 1235, 1261, 1270, 1272 ЦК України та

Outcome: approved