Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду 13 серпня 2014 року з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики та просить суд стягнути з відповідача по справі на її користь борг в розмірі 5 000 грн. В судове засідання позивач не з'явилась, однак від її представника за довіреністю наявна в матеріалах справи заява, в якій вона прохає суд слухати справу за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог та не заперечує проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач в жодне судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суду не повідомила, була належним чином повідомлена про час, день, місце розгляду справи. Згідно до положення ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 21 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого, позивач передав відповідачу у борг 42000 гривень, а відповідач зобов'язався повернути їх позивачу до 01 січня 2014 року. Договір був укладений у відповідності до ст. 1047 ч. 1 ЦК України, у письмовій формі (а.с.№19). Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором (розпискою). До цього часу відповідач умови зазначеного договору виконала частково, а саме у 06 листопада 2013 року позивачу повернула 37000 гривень, про що була написана позивачем відповідна розписка (а.с.№20). На вимогу позивача, відповідач відмовляється від сплати обумовлених договором коштів та не вчинила жодної дії, яка б свідчила про бажання та наміри повністю виконати умови за договором. Відповідно до ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконан ня зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст.530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від договору не допускається, а зобов'язання має виконуватись належним чином. Таким чином, суд, дослідивши всі письмові докази у справі, зваживши всі обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення боргу в розмірі 5000,00 гривень підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачем в своєму позові не було вказано вимогу про стягнення з відповідача судового збору на її користь, суд відповідно до положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved