Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач звернулась до відповідача з позовною заявою про визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником вищезазначеної квартири, у якій також прописана її сестра - відповідач. Однак відповідач у 2013 році виїхала з квартири до іншого місця проживання, але з реєстрації не знялася. З того часу сторони не спілкуються, позивач не знає адресу мешкання відповідача, самостійно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. За таких обставин, позивач вимушена постійно самостійно нести додаткові витрати по утриманню своєї квартири та комунальних послуг. Крім того, позивач не може розпорядитись належним їй майном, оскільки в ній зареєстрована відповідач, що унеможливлює продаж квартири. На підставі викладеного позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність, а також відзив не подавала, у зв'язку із чим, суд, враховуючи згоду представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Вислухавши представника позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Позивач є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11,28,29). Враховуючи ту обставину, що власником квартири в договорі купівлі-продажу вказано [PERSON], у суду відсутні сумніви, що власником квартири є саме позивач [PERSON], оскільки остання зареєстрована проживаючою в даній квартирі, що підтверджується, зокрема, копією паспорту, та КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської міської ради в листі від 04 березня 2019 року повідомило, що саме [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], з 30 серпня 2013 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10,19). У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача з 2010 року, відповідача не бачила жодного разу. Знає, що зараз у квартирі позивача проживають подружжя [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив, що він разом із дружиною фактично проживають у спірній квартирі з 2013 року. Відповідача він ніколи не бачив та не знайомий з нею. Коли він з дружиною в'їхав до квартири, там були тільки меблі. Знає, що позивач проживає зараз у доньки в державі Ізраїль, у зв'язку з чим він доглядає за квартирою. Речей або інших предметів, які можуть належати відповідачу в квартирі позивача не бачив, а також про випадки перешкоджання відповідачу проживати в квартирі позивача йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача з 1990-х років. Знає, що позивач поїхала проживати до своєї доньки в державу Ізраїль, а в спірній квартирі близько 5 років проживають подружжя [PERSON] та [PERSON]. Свідок вказала, що в квартирі бачила тільки речі позивача. Речей відповідача у квартирі позивача вона не бачила, про випадки перешкод у користуванні вказаним житлом відповідачу їй не відомо. Актом обстеження квартири [ADDRESS] від 28 листопада 2018 року встановлено, що відповідач за адресою: [ADDRESS] понад чотири роки в квартирі не з'являлася та не проживала. Особистих речей відповідача, спального місця, документів та інших ознак, що вказують на проживання особи в квартирі немає (а.с.12). Дослідженими в судовому засіданні доказами поважні причини відсутності відповідача за місцем реєстрації не встановлені. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, спроб вселитися не робила і ніхто не перешкоджав її проживанню або вселенню до нього, а тому вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законними та обґрунтованими. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved