Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 11.04.2013 та 28.08.2013 між нею та ПАТ «Дельта» укладено кредитні договори на загальну суму 150 000, 00 грн. 01.08.2015 між [PERSON] та [PERSON], яка є вкладником ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу від 20.12.2014, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк». Посилаючись на те, що зобов»язання із повернення коштів, які були відступлені на користь позивача ПАТ «Дельта Банк» не виконано в повному обсязі, то виконання власного зобов»язання за кредитним договором слід визнати таким, що підлягає зупиненню до моменту виконання обов»язку відповідачем. Крім того, посилаючись на те, що кредитні договори не містять детального розпису сукупної вартості кредитів, відсутні чітко визначені умови договорів (строк договорів), а також наявні ознаки нечесної підприємницької діяльності відповідача, просить визнати вказані кредитні договори недійсними. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали пред'явлені вимоги, з урахуванням уточнених позовних вимог Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, заперечення подала у письмовому виді. Третя особа в судове засідання не з»явилась, направила заяву про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення пред'явлених вимог. Судовим розглядом встановлено, що 28.08.2013 [PERSON] підписала Заяву №004-28505-280813, згідно якої АТ «Дельта Банк» відкрив позивачу рахунок з використанням платіжної картки та встановив ліміт кредитної лінії у сумі 50 000, 00 грн. строком на 364 календарних дні. 11.04.2013 між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Кредитний договір №018-28536-110413, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100 000, 00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Дана норма Цивільного кодексу України поширюється в тому числі на свободу укладення договору. На час підписання договорів позивач не вважав, що оспорюваніна даний час кредитні договори порушують його права як споживача. Судом встановлено, що позивач під час укладення кредитних договорів була ознайомлена з його умовами, оскільки висловила своє волевиявлення на його укладення шляхом підписання кредитних договорів. Згідно з ч. 2 ст. 1056 ЦК України позивач мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Крім цього, відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» позивач мав право відкликати свою згоду (відмовитись) на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, вказаних дій позивач не вчинила та уклала кредитні договори, висловивши у такий спосіб своє волевиявлення щодо укладення кредитних договорів. Враховуючи, що в ході розгляду справи суду не надано доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання вищевказаних кредитних договорів недійсними, вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на укладення між [PERSON] та [PERSON] Договору про відступлення права вимоги від 01.08.2015 згідно з умовами якого [PERSON] передала на користь [PERSON] право вимоги за Договором банківського вкладу (депозиту) від 20.12.2014 № 10004009612579 на суму 150 000,00 грн, а тому на думку позивача відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог у зазначеній сумі за кредитними договорами від 11.04.2013 № 018-28536-110413 та від 28.08.2013 № 004- 28505-280813. Разом з тим, [PERSON] подано до уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. заяву з кредиторськими вимогами від 21.10.2015 за якою [PERSON] просила визнати її кредитором АТ «Дельта банк» за всіма договорами, які укладені між нею та відповідачем. При цьому, за результатом розгляду кредиторських вимог, [PERSON] визнана кредитором АТ «Дельта Банк», а її вимоги у розмірі 157 705,24 грн. віднесено до четвертої черги задоволення вимог кредиторів, а вимоги у сумі 8,35 грн. Віднесено до 7 черги задоволення вимог кредиторів Крім того, зазначені суми не включають суму гарантованого відшкодування у розмірі 200 000,00 грн., які [PERSON] вже отримала 11.06.2015. А відтак, враховуючи що третя особа одночасно укладає договір про відступлення права вимоги від 01.08.2015 та подає заяву про визнання її кредитором від 21.10.2015, такі дії свідчать про відсутність реального наміру щодо відступлення права вимоги за депозитним договором та настання наслідків такого відступлення. У відповідності до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Також судовим розглядом встановлено, що відповідач знаходиться в стадії ліквідації і відповідно до рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 51 в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Відповідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частиною 6 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно ст. 26 вказаного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Таким чином, вимоги позивача після початку процедури ліквідації можуть бути задоволені лише в порядку передбаченому ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і застосуванню підлягає спеціальний Закон, а саме: ст. 36 вказаного Закону, якою передбачені наслідки запровадження тимчасової адміністрації банку. Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачений ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено повноваження уповноваженої особи Фонду, яка з дня свого призначення, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється в порядку, встановленому ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено право кредиторів на заявлення уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Враховуючи те, що Національним банком України прийнято рішення про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, а Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, з 03.03.2015 р. розпочато продеру виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, позов задоволенню не підлягає. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed