Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з вищевказаним позовом і посилаючись на порушення свого права власності, просить зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди в користуванні належної йому часткою квартири [ADDRESS], яка належить йому на праві власності, зобов'язати відповідачку надати йому ключі від квартири [ADDRESS] та вселити його в дану квартиру. У судовому засіданні, позивач зі своїм адвокатом позов підтримали лише в частині зобов'язання відповідачки не чинити позивачу перешкоди в користуванні часткою квартири [ADDRESS], яка належить позивачу на праві власності та вселення позивача в дану квартиру. Що ж стосується позовних вимог про зобов'язання відповідачки надати позивачу ключі від квартири [ADDRESS], то ці позовні вимоги, позивач зі своїм адвокатом не підтримали, посилаючись на неможливість їх доведення, однак, від цих позовних вимог, вони не відмовились і не просили про залишення цих позовних вимог, без розгляду. Представник відповідачки позов не визнав, посилаючись на недоведеність позовних вимог про вчинення позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою, а що ж стосується позовних вимог про вселення, то вони задоволенню не підлягають, оскільки сторони є особами різної статі, не є членами однієї сім'ї і не можуть спільно проживати. Крім того, позивач забезпечений іншим житлом і зловживає своїм правом для примушування відповідачки до продажу спірної квартири, а норми права, які регулюють захист права власності, не містять такого способу захисту права власності, як вселення. У той же час, представник відповідачки не заперечувала в судовому засіданні, що відповідачка постійно проживає в спірній квартирі. Вислухавши пояснення позивача, заслухавши думку адвоката позивача, вислухавши пояснення представника відповідача, оглянувши матеріали справи № 2-4088/14 і № 754/8560/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільній частковій власності, визнання права власності та стягнення компенсації, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.11.2012 року, позивач з відповідачкою, кожний окремо, успадкували по 1/2 частині, однокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії витягу про державну реєстрацію прав, за позивачем 05.06.2013 року зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Як вбачається з наявних у матеріалах справи, копій висновків Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, позивач неодноразово звертався до органів міліції з приводу вчинення йому відповідачкою перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS]. Як вбачається з наявної у матеріалах справи, копії листа Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 24.02.2015 року, позивачу рекомендовано по спору з приводу вищевказаної квартири, звернутись до суду. Як вбачається з мотивувальної частини рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2014 року, судом при вирішенні спору у справі № 2-4088/14 і № 754/8560/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільній частковій власності, визнання права власності та стягнення компенсації, було встановлено, що відповідачка - [PERSON] чинить позивачу - [PERSON] перешкоди в користуванні спірною квартирою. Вищевикладене, дає правові підстави для висновку, що відповідачка чинить позивачу перешкоди в користуванні належною йому на праві власності частиною спірної квартири. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На час вирішення даного спору судом, частки сторін у праві спільної часткової власності на спірну квартиру в натурі не виділені, а тому, сторони мають рівні права щодо володіння та користування спірною квартирою. З урахуванням викладеного, позовні вимоги про усунення перешкод та вселення, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Доводи представника відповідачки про те, що позивач не може бути вселений у спірну квартиру, оскільки в цій квартирі проживає відповідачка, а сторони є особами різної статі, не є членами однієї сім'ї і не можуть спільно проживати, є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на Законі. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 50 ЖК України, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя. Положення ч. 2 ст. 50 ЖК України, застосовуються лише при наданні жилих приміщень, а не при вирішенні спору між співвласниками житла, щодо захисту права власності на це житло чи його частину. Посилання представника відповідачки на зловживання позивачем своїми правами, не підтверджені конкретними правовими доказами. Доводи представника відповідачки про те, що норми права, які регулюють захист права власності, не містять такого способу захисту права власності, як вселення, а тому, позивач не може бути вселений у спірну квартиру, також не ґрунтуються на Законі. Що ж стосується позовних вимог про зобов'язання відповідачки надати позивачу ключі від спірної квартири, то позивач зі своїм адвокатом, хоча і не підтримали ці вимоги, посилаючись на неможливість їх доведення, однак, від цих позовних вимог, вони не відмовились і не просили про залишення цих позовних вимог, без розгляду, а тому, в задоволенні цих позовних вимог суд відмовляє за їх недоведеністю, оскільки позивач зі своїм адвокатом не надали суду конкретних правових доказів, які б свідчили, що відповідачка з непередбачених чинним законодавством України підстав, заволоділа саме ключами позивача від замків від вхідних дверей до спірної квартири або з непередбачених чинним законодавством України підстав, змінила замки на вхідних дверях спірної квартири. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Оскільки позов частково задовольняється, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню, судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial