Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 600 000, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між нею та відповідачем 11 квітня 2014 року було укладено договір позики грошей, за яким позивачем були передані останній грошові кошти в розмірі 600 000, 00 грн. для купівлі вантажного автотранспортного засобу марки DAF з причепом, з кінцевим строком повернення до 10 квітня 2015 року, проте відповідач до цього часу гроші не повернув. Позивачем подана уточнена позовна заява, в якій вона просить стягнути солідарно заборгованість за договором позики з [PERSON] та [PERSON] в розмірі 600 000, 00 грн, посилаючись на те, що [PERSON] позичила гроші для придбання вантажного автотранспортного засобу для потреб сім'ї з відома чоловіка. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в обсязі первісного позову та уточненої позовної заяви в повному обсязі. Відповідач [PERSON], її представник [PERSON], що дії на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги визнали у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечували, пояснили, що відповідач дійсно 11.04.2015 року отримала зазначені кошти для придбання вантажного транспортного засобу марки DAF з причепом в інтересах сім'ї. Після чого вантажний транспортний засіб було придбано та зареєстровано на [PERSON] Відповідач [PERSON], його представник [PERSON], що діє на підставі угоди про надання правової допомоги, проти позовних вимог заперечували, в задоволенні позову просили відмовити, пояснили, що про отримання [PERSON] зазначених грошових коштів відповідачу нічого відомо не було, вантажний сідловий тягач DAF XF 95.480, було придбано [PERSON] на особисті кошти, отримані від батьків та родичів. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала від [PERSON] 600 000, 00 грн. для купівлі вантажного автотранспортного засобу марки DAF з причепом, які [PERSON] зобов'язалась повернути в строк до 10 квітня 2015 року. З тексту договору вбачається, що [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] про що в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про шлюб. Відповідно до п. 1 договору позивач передає у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 600 000,00 грн., а [PERSON] зобов'язується повернути позивачу у строк до 10 квітня 2015 року таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 2 договору грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позивачем та одержані [PERSON] до підписання цього договору, для купівлі грузового автотранспортного засобу марки DAF з причепом. Відповідно до п. 3 договору за домовленістю сторін позика ця вважається безпроцентною. Пунктом 7 передбачено, що на момент укладання, підписання цього договору [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] До цього часу [PERSON] свої зобов'язання не виконала, суму позики в розмірі 600 000, 00 грн. не повернула. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння. Користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. В судовому засіданні встановлено, що кошти в розмірі 600 000, 00 грн., отримані [PERSON] за договором позики грошей від 11.04.2014 року, мали цільове призначення - придбання вантажного транспортного засобу DAF з причіпом з метою його подальшої експлуатації та отримання прибутку в інтересах сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Сума зазначеної позики була використана відповідачами для придбання вантажного сідлового тягача DAF XF 95.480, який був придбаний та зареєстрований на ім'я [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Твердження [PERSON] з приводу того, що про отримання зазначених коштів йому нічого не було відомо, та про те, що вантажний сідловий тягач DAF XF 95.480 придбаний ним за власні кошти, отримані від батьків та родичів, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved