Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернувся у Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя зазначивши, що 21.05.1988 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, у період якого відповідач народила двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.12.2002 року, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири № 6064 ним спільно з відповідачкою була придбана квартира № 189, яка знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Гагаріна, будинок № 9. 25.09.2009 року зареєстрований між позивачем та відповідачем шлюб, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда розірвано. У звязку з тим, що згоди на поділ спільно придбаної у період шлюбу вказаної вище квартири між позивачем та відповідачем не досягнуто, позивач з даним позовом звернувся до суду. До початку розгляду справи по суті відповідач звернулася до суду з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, згідно з яким вказала, що 21. 05. 1988 року між нею та відповідачем було зереєстровано шлюб, який рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2009 року розірвано. В період сімейного проживання з відповідачем вони спільно придбали квартиру № 189, яка розташована у буд. № 9 по вул. Гагаріна у м. Кіровограді; будинок № 24 по вул. Б. Хмельницького у м. Кіровограді та земельну ділянку до нього, а у 2006 році спільно збудували гараж за адресою: м. Кіровоград, вул. Гагаріна, 3а та у 2007 році придбали автомобіль Toyota camri 2.4, 2007 року випуску номер кузова [NUMBER], з урахуванням чого позивач просила визнати за нею право власності на 1/ 2 частину спірного майна. Сторони та їх представники у судове засідання з`явилися, надали пояснення, відповідно до яких: позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, зустрічний позов визнав частково, а саме щодо визнання за позивачем за зустрічним позовом 1/2 частини квартири № 189, яка розташована у буд. № 9 по вул. Гагаріна у м. Кіровограді, в задоволенні іншої частини зустрічного позову просив відмовити. Відповідач за первісним позовом позовні вимоги не визнала, просила застосувати у спірних відносинах строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити, зустрічний позов підтримала та просила задовольнити. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що первинний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню повністю, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії II ЕД № 482892 від 21.05.1988 року, виданого Зорінською міськрадою Перевальського району Ворошиловградської області між сторонами 21.05.1988 року зареєстровано шлюб, актовий запис № 31, який 25.09.2009 року розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії I ОЛ № 055883 від 10.12.2013 року, видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 216. 28.12.2002 року, тобто в період спільного сімейного проживання, сторони придбали квартиру № 189, яка розташована у буд. № 9 по вул. Гагаріна у м. Кіровограді, що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 28.12.2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], оформленим на позивача [PERSON], зареєстрованим в реєстрі під номером 6063. Згідно з архівною довідкою від 20.01.2015 року, виданою ОКП «Кіровоградське ООБТІ», відповідачу за первинним позовом на праві власності, на підставі договору купівлі продажу квартири від 28.12.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON]В належить квартира № 189, яка розташована у буд. № 9 по вул. Гагаріна у м. Кіровограді. У відповідності до договору купівлі продажу частини житлового будинку від 27.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 5562, 27.12.2005 року, під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторони придбали 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, які до нього прилягають, що знаходиться у місті Кіровограді на вулиці [PERSON] під номером двадцять чотири. Право власності на вказаний будинок зареєстровано, про що свідчить витяг 9866143 обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» від 17.02.2006 року. Згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 1443550 від 06.09.2005 року, [PERSON] купив у [PERSON] 1/2 частину цього ж житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, які до нього прилягають, що знаходиться у місті Кіровограді на вулиці [PERSON] під номером двадцять чотири. Такими чином, в період шлюбу сторони спільного придбали будинок № 24 по вул. Б. Хмельницького у м. Кіровограді. Під час придбання вказаного будинку земельні ділянки приватизовані не були, а приватизував їх [PERSON] лише у 2011 році, після розірвання шлюбу. У відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку № 655467, виданого на підставі рішення сесії від 28 квітня 2011 року № 544 Кіровоградської міської ради, [PERSON] зазначений власником земельної ділянки площею 0,1000 гектарів, розташованої за адресою: м. Кіровоград, вул. Богдана Хмельницького,24. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку № 655468, виданого на підставі рішення сесії від 28 квітня 2011 року № 544 Кіровоградської міської ради, [PERSON] зазначений власником земельної ділянки площею 0,0289 гектарів, розташованої за адресою: м. Кіровоград, вул. Богдана Хмельницького,24. Згідно з договором дарування житлового будинку від 23 жовтня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1950, [PERSON] передав в дарунок [PERSON] житловий будинок з господарсько побутовими будівлями під номером двадцять чотири що знаходиться у місті Кіровограді на вулиці [PERSON]. Відповідно до п. 3.1, розділу 3 цього ж договору дарування, [PERSON] ствердив та довів до відома, що діє за письмовою заявою про згоду на вчинення правочину (дарування) своєї колишньої дружини [PERSON], справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] 26.07.2012 року за № 1391, яка призначена для зберігання у справах приватного нотаріуса, про що також було відомо обдарованій [PERSON] Разом з тим, суд не бере до уваги доводи позивача за зустрічним позовом відносно здійснення відповідачем за зустрічним позовом на неї психологічного тиску і шантажу з приводу надання згоди на вчинення правочину щодо відчуження [PERSON] на користь [PERSON] будинку під № 24 по вул. Б. Хмельницького у м. Кіровограді, оскільки здійснення психологічного тиску і шантажу у судовому засіданні позивачем не доведено. При відчужені за згодою колишньої дружини [PERSON] вказаного вище житлового будинку, який було сторонами придбано у період шлюбу, маючи на праві власності земельні ділянки, загальною площею 0,1000 та 0,0289 гектарів, право власності на які отримано [PERSON] у 2011 році, тобто після розірвання зі своєю колишньою дружиною [PERSON] шлюбу, згідно з договорами дарування земельних ділянок від 23 жовтня 2012 року, посвідчених приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарував [PERSON] земельні ділянки площами 0,1000 та 0,0289 гектарів, які знаходяться за адресою: м. Кіровоград, вул. Богдана Хмельницького,24, що також підтверджується витягами з Державного реєстру правочинів. У вказаних вище Державних актах на право власності на земельні ділянки, приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] зроблено написи, що нею 23 жовтня 2012 року за реєстровим №№ 1951 та 1952 посвідчено договори дарування земельних ділянок, на підставі яких право власності на земельні ділянки площами 0,1000 та 0,0289 гектарів переходять до [PERSON]. 20.09.2005 року [PERSON], за договором оренди землі № 239 від 20.09.2005 року, укладеним між ним та Кіровоградською міською радою, отримав від Кіровоградської міської ради в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення гаражного будівництва, яка знаходиться по вул. Гагаріна, 3а в м. Кіровограді, на якій збудував гараж та отримав від обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» рекомендації звернутися з технічним паспортом у відділ архітектури, містобудування, екології та земельних відносин міськвиконкому для вирішення питання про узаконення самовільного будівництва та присвоєння поштової адреси, про що свідчить висновок обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» від 31.08.2006 року, № 4 1559. 28 листопада 2013 року, [PERSON] продав гараж під номером 3є, що розташований на вулиці Гагаріна у місті Кіровограді, за 16000,00 грн., про що свідчить договір купівлі продажу від 28 листопада 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1441 та пояснення [PERSON]І щодо продажу гаражу саме за 16000,00 грн. У судовому засіданні відповідачем за зустрічним позовом було визнано, що автомобіль Toyota camri ним продано у 2011 році за 21 000 доларів США. Разом з тим, під час розгляду справи, з урахуванням продажу відповідачем за зустрічним позовом гаражу, який сторони спільно побудували у період шлюбу, а також автомобіля Toyota camri 2.4, 2007 року випуску номер кузова [NUMBER], придбаного сторонами у шлюбі, позивач заявила про своє бажання отримати від відповідача компенсацію вартості гаражу та автомобіля, проти сплати якої відповідач заперечував з мотивів того, що з отриманих від продажу автомобіля коштів він здійснював сплату навчання доньок у вищому навчальному закладі та сплачував кредит за придбану квартиру. Під час розгляду справи, позивач за зустрічним позовом визнала, що після продажу автомобіля у 2011 році, відповідач дійсно здійснював сплату коштів за навчання доньки [PERSON] у вищому навчальному закладі у м. Києві, загальний розмір яких у період з серпня 2011 року по травень 2012 року включно склав 15 910 грн., проти чого позивач за зустрічним позовом не заперечувала. Відповідно до договору іпотеки від 05 квітня 2007 року, посвідченого нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 909, укладеного між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] [PERSON]», з метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань по кредитному договору № 014-09.5-72450 від 04 квітня 2007 року, [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 189, яка розташована у буд. № 9 по вул. Гагаріна у м. Кіровограді, загальною площею 65,25 кв. м., у тому числі житловою 38,1 кв. м., яка відповідно до п.2.1, розділу 2 договору іпотеки є спільною сумісною власністю її та її чоловіка [PERSON] Проте суд критично оцінює доводи відповідача за зустрічним позовом щодо сплати ним кредиту після продажу автомобіля, оскільки автомобіль було продано 09.08.2011 року, а кредит виплачено та іпотеку погашено значно раніше, про що свідчить заява про припинення договору іпотеки від 31.08.2009 року. Тобто кредит було погашено в період зареєстрованого шлюбу сторін, який за рішенням суду розірвано лише 25.09.2009 року. З урахуванням вказаного вище суд вважає, що позовна вимога позивача за первинним позовом в частині визнання права власності на квартиру підлягає задоволенню, оскільки квартира була придбана сторонами у період шлюбу. Позовні вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають задоволенню шляхом визнання права власності на квартиру, оскільки квартира була придбана сторонами у період шлюбу. Крім того, за згоди позивача за зустрічним позовом щодо компенсації на її користь вартості 1/2 частини гаражу та автомобіля, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки автомобіль був придбаний сторонами у період шлюбу, а гараж побудований сторонами у період шлюбу, а сплачені відповідачем за зустрічним позовом кошти на навчання доньки [PERSON] підлягають вирахуванню із загальної суми компенсації (21000 доларів США, які отримані відповідачем за зустрічним позовом від продажу автомобіля х на 8.00 грн.- курс долара за станом на 09.08.2011 року (а.с. 167 - день продажу автомобіля) = 168 000,00 грн. : 2 = 84 000,00 грн. + 8000,00 грн. - вартість 1/2 частини гаражу 7955,00 грн. - вартість 1/2 частини від внесених відповідачем за зустрічним позовом коштів за навчання доньки = 84 045,00 грн. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у даній справі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст. 267 ЦК України). У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) ч. 2 ст. 258 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Як передбачено ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, тобто позивач мав право звернутися до суду з позовом коли у нього виникло право на предявлення такого позову до суду. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) ст. 266 ЦК України. Отже, суд не вбачає підстав для задоволення у спірних відносинах стоку позовної давності за заявою відповідача за первісним позовом, оскільки відповідач помилково вважає, що строк позовної давності повинен відраховуватися з дня розірвання шлюбу між нею та позивачем. Як встановлено у судовому засіданні позивач вперше звернувся до відповідача з питання визнання права власності на ? частину квартири лише в листопаді 2014 року та після невизнання відповідачем права позивача на ? частину квартири, позивач звернувся до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 рок, початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст. ст. 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст. ст. 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). Відповідно до ст. 68 ч. 2 СК України розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України Згідно ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку /доходу/. Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1,2 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно з ч.4 ст.71 Сімейного Кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України. Разом з тим, відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) Згідно з п 25 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial