Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району у приватизації квартири [ADDRESS] та зобовязати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району вчинити необхідні дії з приватизації цієї квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у вказаній квартирі вона зареєстрована з 2001 року. Квартира була отримане її сімєю на підставі ордеру, який не зберігся. На той час сімя складалася з: позивача і її батьків. У 2003 році її батько [PERSON] помер, а у 2009 році померла її мати [PERSON] У 2009 році позивачу було надано статус дитини сироти призначено опікуном її рідну тітку [PERSON], визначено місце її проживання за адресою: [INFO]. [PERSON] була визначена відповідальною за збереження квартири [ADDRESS]. Позивач також зазначила, що розпорядженням районної адміністрації к Запорізької міської ради по Шевченківському району № 145р від 22.07.2013 року місцем її проживання разом з опікуном визначено у квартирі [ADDRESS]. З метою реалізації свого права на безоплатну приватизацію житла вона 18.12.2018 року звернулась до відповідача з відповідною заявою про проведення приватизації цієї квартири, однак отримав відмову, яка була мотивована відсутністю ордеру на квартиру. На її звернення щодо отримання копії корінця ордера на квартиру Департамент з управління житлово- комунальним господарством листом Д-6204 від 15.11.2018 року повідомив про те, що у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту, корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року та надати запитувану інформацію не уявляється можливим. Вважає відмову відповідача у проведенні приватизації неправомірною, та такою, що посягає на його право на участь у безоплатній приватизації житла у державному житловому фонді, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, викладені у позові, просила про його задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні визнала позов та пояснила, що дійсно ордер на квартиру був втрачений, оскільки виданий ще у 1969 році батьку позивача як працівнику заводу «Дніпроспецсталь». Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно довідки департаменту реєстраційних послуг від 29.11.2018 року № 04-26/7-22248, [PERSON] зареєстрована у [INFO] з 18.09.2001 року по теперішній час (а.с. 16). Позивач виявила бажання приватизувати вищезазначену квартиру, в звязку з чим зверталась до відповідача з відповідною заявою, але листом відповідача № 128/07-19 від 18.12.2018 року їй було відмовлено в приватизації, оскільки позивачем до заяви про приватизацію не було надано копію ордера про надання жилої площі (а.с. 9-10). Через відсутність ордеру на вищевказану квартиру, позивач звернулась до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради за наданням його копії. 15.11.2018 року за № Д-6204 Департаментом надано відповідь про відсутність можливості надати копію ордеру на заселення до квартири через те, що на обліку та зберіганні знаходяться ордери тільки починаючи з 1984 року (а.с. 15). За змістом відмови, районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, не оспорюючи законність проживання позивача у вказаній вище квартирі, вказує на неможливість її приватизації з тих підстав, що ордер на квартиру відсутній, а його надання є обовязковим і заміна ордеру іншим документом неможлива. Відповідно до статті 47 Конституції України громадяни мають право на житло та держава створює умови для придбання його у власність, в тому числі шляхом приватизації, що передбачено статтею 9 Житлового кодексу України. Відповідно до вимог абзацу 2 частини першої статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сімю. Згідно з вимогами частини першої статті 8 цього ж Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких, знаходиться державний житловий фонд. Частиною четвертою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства), а частиною третьою цієї ж статті Закону встановлено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. За частиною другою статті 8 зазначеного вище Закону, передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках), здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті в гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутні, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири, будинку, кімнати в гуртожитку. Пунктом 11 статті 8 цього ж Закону передбачено, що спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до пунктів 4, 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність громадян на підставі заяви та документів, передбачених пунктом 18 цього ж Положення, а саме: довідки про склад сім`ї та займані приміщення; копії ордеру про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитках); документу, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копії документу, що підтверджує право на пільгові умови; заяви-згоди тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири(будинку) жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах. Згідно з пунктом 19 цього Положення, відомості про займані наймачем приміщення та їх площу заповнюються згідно з інвентаризаційними матеріалами, які зберігаються на підприємстві (організації) по обслуговуванню житла. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім'ї і розміру загальної площі квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитках, оформлює відповідні розрахунки та видає розпорядження органу приватизації щодо жилих приміщень, на підставі яких видає свідоцтво про право власності на жиле приміщення, як це визначено у пунктах 21, 22 цього Положення. Підстави для відмови у приватизації житла передбачені частиною другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а саме не підлягають приватизації: квартири-музеї, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стан і (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (будинки) віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні представник відповідача визнала позов, не оспорювала законність зайняття позивачем вказаного вище житлового приміщення як наймачем, право на яке вона не втрачала. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5статті 2 цього Закону. Отже, так як вказане вище житло є квартирою, однак не відноситься до житла, що не підлягає приватизації, а також враховуючи наявність передбачених законом підстав для приватизації квартири позивачем як її наймачем, суд доходить висновку, що відмова відповідача у приватизації квартири є незаконною і також вважає необхідним зобовязати відповідача вчинити необхідні дії з приватизації квартири [ADDRESS].

Outcome: approved