Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на одноповерхову цегляну будівлю вагової та навіс, які розташовані по [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що відповідачу на праві особистої приватної власності належить одноповерхова цегляна нежитлова будівля вагової, загальною площею 17,8 кв.м. та навіс, загальною площею 382,3 кв.м., які знаходяться по [ADDRESS] та належать відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.01.2006 року, виданого державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Бекиш В.О. та зареєстрованого в реєстрі за №138. Вагова обладнана електроосвітленням, пічним опаленням. Навіс являє собою металеву конструкцію, накритою толью. Обидва приміщення перебувають у поганому стані. Згідно проведених прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки та належать боржнику - іпотекодавцю [PERSON] , вона стала переможцем торгів та придбала нежитлову будівлію вагової, загальною площею 17,8 кв.м. за ціною 10 700 грн. та навіс, загальною площею 382,3 кв.м., за ціною 16 000 грн. Дані приміщення знаходяться за адресою [ADDRESS] . Оплату за лоти, які було виставлено на аукціон, а саме спірні приміщення, здійснила. Протоколи, на підставі яких набула право власності, не оспорювались та не визнавались недійсними. Після повного розрахунку за придбане майно державний виконавець складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження відповідного органу державної виконавчої служби. На підставі затвердженого акта нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Таке свідоцтво є підставою для видачі відповідним органом акта про право власності на земельну ділянку. Процедура реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів завершується затвердженим начальником органу державної виконавчої служби акту , складеного за результатами відповідних торгів, що є підставою для подальшої реєстрації прав на придбане майно. Актів не отримала і на даний час отримати такі неможливо, оскільки виконавче провадження не збереглось у зв`язку зі знищенням. Відтак немає змоги звернутись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про придбання нерухомого майна. Враховуючи наведене, звернулась з даним позовом до суду, позаяк вирішити спірне питання в позасудовому порядку неможливо. Просить позов задоволити. Ухвалою від 25.07.2019 справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження з повідомленням ( викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, подавши суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просить такі задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подавши суду листа з проханням слухати справу у його відсутності. Позов визнав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився і причин неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. З копії свідоцтва про право на спадщину № 138, виданого 23.01.2006 вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] . Спадкове майно складається з нежитлових будівель, зокрема, з цегляної вагової «А-1», площею 17,8 кв.м. та металевого навісу «Г-1», площею 382, 3 кв. м. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що власником майна по [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину ( р.н. 138) від 23.01.2006 р. Згідно технічного паспорту на одноповерхову цегляну нежитлову будівлю вагової, загальною площею 17,8 кв.м. познач. на плані літ. «А-1» від 01.02.2002 року, вона обладнана електроосвітленням, пічним опаленням, загальний стан будівлі - поганий. Як вбачається з технічного паспорту на навіс загальною площею 382,3 кв.м. познач. плані літ. «Г» від 01.02.2002 року, він являє собою металеву конструкцію, накритою толью, загальний стан - поганий. З протоколу, затвердженого директором Львівської філії ТОВ «ТД «ЕЛІТ СЕРВІС» від 14.09.2011 року № 13-0068/11-07 про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки та належить боржнику-іпотекодавцю [PERSON] , вбачається, що переможцем торгів з придбання за ціною 10 700 грн. 00 коп., спірної одноповерхової цегляної нежитлової будівлі вагової, загальною площею 17,8 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] стала позивачка [PERSON] Розмір гарантійного внеску - 525,00 грн. З протоколу, затвердженого директором Львівської філії ТОВ «ТД «ЕЛІТ СЕРВІС» від 14.09.2011 року № 13-0068/11-08 про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки та належить боржнику-іпотекодавцю [PERSON] , вбачається, що переможцем торгів з придбання за ціною 16 000 грн. 00 коп., спірного навісу загальною площею 382,3 кв.м.,що знаходиться по [ADDRESS] стала позивачка [PERSON] Розмір гарантійного внеску - 787,50 грн. Згідно з квитанціями № 22827.248.1 від 19.09.2011 року на суму 10165,00 грн. та № 21298.363.1 від 27.09.2011 року на суму 15200,00 грн вбачається, що [PERSON] сплатила дані кошти за лоти, які було виставлено на торги. З листа начальника відділу Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 26.11.2018 вбачається, що виконавче провадження № 19278447 з виконання виконавчого напису № 54, вчиненого 25.02.2010 приватним нотаріусом про звернення стягнення на предмет іпотеки - комплекс будівель за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , знищено за терміном 3-х річного зберігання. Копії актів про проведення аукціону в державному реєстрі відсутні. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивача це стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі «Кудла проти Польщі»). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Ст.41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Наведені Конституційні норми перегукуються із положеннями ст.ст. 316 та 321 ЦК України, де вказано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, крім того право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено у двох випадках: по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Оскільки, спір виник з приводу нерухомого майна, яке знаходиться в м. Дрогобичі , отже, заявлений позов підсудний Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області. Системний аналіз наведених положень свідчить про те, що набуття права власності на певні об`єкти передбачає наявність юридичного складу, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Різновидом договору купівлі-продажу є продаж майна на прилюдних торгах, сторонами якого є організатор торгів як продавець та переможець торгів як покупець, а його істотними умовами - предмет договору та покупна ціна. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, складання державним виконавцем за результатами їх проведення акту про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином. Зазначений правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі №6-174цс12. За змістом Тимчасового положення «Про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна», власником майна, що реалізується на прилюдних торгах, стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Після повного розрахунку переможця прилюдних торгів за придбане майно на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копій документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби (пункт 6.1. Тимчасового положення). Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. На підставі затвердженого акта нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Це свідоцтво є підставою для видачі відповідним органом акта про право власності на земельну ділянку в порядку, передбаченому законодавством.(пункти 6.4, 6.5. Тимчасового порядку). Зазначене дає підстави для висновку, що процедура реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів завершується затвердженням начальником органу державної виконавчої служби, акту складеного державним виконавцем за результатами відповідних торгів, що є підставою для подальшої реєстрації прав на придбане майно. Частина перша статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплює, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів. Видача переможцю прилюдних торгів свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є посвідченням факту належності йому на праві власності майна, придбаного з прилюдних торгів. Отже, як встановлено матеріалами справи, позивач не отримала актів, складених за результатами прилюдних торгів і отримати такі немає змоги, оскільки виконавче провадження стосовно відповідача не збереглось у зв`язку зі знищенням, що позбавляє позивача можливості зареєструвати право власності на спірне майно у встановленому законом порядку. Що стосується судових витрат, то з відповідача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі в сумі 768, 40 грн. |

Outcome: approved