Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач звернулась 23 серпня 2017 року до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що після реєстрації шлюбу спільне життя з відповідачем не склалося. Подружжя має спільну дитину [PERSON], [INFO]. Однак, останні роки відносини між сторонами погіршувалися, все частіше виникали конфлікти, сварки, які провокувалися відповідачем. Відповідач почав зловживати наркотичними засобами, знаходився під вартою. Дитина вимушена спостерігати за сварками батьків та чула крики відповідача, що негативно відображається на психологічному стані дитини. Позивач весь час намагалась зберегти сім?ю, однак ці сподівання не виправдалися. З січня 2016 року сторони мешкають окремо, стосунків подружжя не підтримують. Шлюб існує формально. Провадження по справі відкрито 07 вересня 2017 року. Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач в судове засідання не зявилась, надала 06.12.2017 року заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, та просить їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не зявився, викликаний за місцем своєїреєстрації, про поважність причин не явки суд не повідомлено. Суд на місці вирішив закінчити розгляд справи за відсутності сторін на підстави наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2010 року, про що свідчить актовий запис №319, зроблений Другим Маліновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (свідоцтво про шлюб Серія 1-ЖД №128777). В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейне життя між сторонами не склалося, через те що, відповідач почав вживати наркотичні речовини, що призвело до припинення подружніх відносин та неможливості проживати разом та вести спільне господарство. Таким чином, в сім'ї склалися ненормальні стосунки, з січня 2016 року по теперішній час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає що спільне життя та збереження шлюбу неможливо, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб одного з подружжя, сім'я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. Відповідач не надав інформації щодо бажання змінити своє прізвище після розірвання шлюбу.

Outcome: approved