Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач звернулась до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, у якому посилаючись на ведення відповідачами нечесної підприємницької діяльності, вказуючи на положення ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», просила суд визнати недійсними договори що укладено між сторонами та застосувати наслідки їх недійсності шляхом стягнення з відповідачів на користь позивача сплачених на виконання зазначених договорів сум. В судове засіданні сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі своїх представників у судове засідання не направили, жодних заяв, клопотань або заперечень не надали, про поважні причини неявки суд не повідомили. Відповідно до матеріалів справи така неявка відповідачів є повторною, а за такого, відповідно до положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України, приймаючи до уваги згоду позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши відомості про фактичні та юридичні обставини справи, про права та взаємини сторін, суд встановив наступне. 17 липня 2012 року між [PERSON] та ПП «ЯТЕСС» було укладено Договір № 010902. Відповідно до п. 1. вказаного договору, його предметом є надання виконавцем (ПП «ЯТЕСС») за завданням позивача консультаційних послуг з питань діяльності та подальшої участі у програмі діяльності «Ренессанс». Предметом угоди є оформлення договору №010902 від 17.07.2012 року між позивачем та ТОВ «ЯТЕСС» та додатків до нього. Вартість послуг ПП «ЯТЕСС» згідно умов договору складає 2500,00 грн. Згідно долученої до матеріалів справи копії квитанції позивач сплатила послуги ПП «ЯТЕСС» в повному обсязі. 17.07.2012 р. між позивачем та ТОВ «ЯТЕСС» було укладено Договір № 010902 предметом якого є надання позивачу послуг, спрямованих на придбання безвідсоткової позики у сумі 50000,00 грн., на умовах програми діяльності «Ренессанс». Таким чином, предметом оскаржуваного договору № 010902 є надання особі послуг з адміністрування програми, що умовно називається «Ренессанс»» та базується на створенні Товариств Партнерів, метою яких є придбання безвідсоткової позики у групах. Відповідно до п.2 зазначеного договору учасник зобов'язується: одноразово сплатити «Вступний платіж» у день підписання сторонами договору; а в подальшому своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати «загальний платіж», який включає у себе платіж до «фонду учасників», за рахунок якого товариство надає відповідні суми у безвідсоткову позику, та платіж за юридичний супровід за програмою «Ренессанс». На виконання своїх обов'язків позивач перерахувала на користь ТОВ «ЯТЕСС» 20016,59 грн. Проаналізувавши, укладений 17.07.2012 року договір № 010902, суд доходить висновку що такий договір укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, позивач, на думку суду отримав нечітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного договору, а дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача; забороняється експлуатація та розвиток пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Так, з тексту договору №010902, ТОВ «ЯТЕСС» формує товариства партнерів програми «Ренесанс» за рахунок сплати щомісячних загальних внесків, сплачених учасниками програми, тобто за кошти учасників самої програми формує її фонд, а з фонду програми формується фонд реєстру, який призначений для витрачання на користь учасників коштів і знаходиться на спеціальному рахунку відповідача у банківській установі, та вказаний відповідач організовує Захід з розподілу грошового фонду, який проводиться не рідше одного разу на два місяці, коли фонд учасників є достатнім, при цьому рішення про надання позики надається не всім учасникам програми, а лише тим, які мають найбільшу кількість проплат (платежів). За такого укладені договори слід вважати такими, що не відповідають чинному законодавству України, порушують права позивача як споживача, не спрямовані на реальне настання правових наслідків та не відповідає внутрішній волі позивача на момент укладення договору а тому підлягаю визнанню судом недійсними з наступних підстав. Згідно умов укладених між сторонами договорів здійснені позивачем оплати не створюють для відповідачів будь-яких обов'язків, а останні покладають на позивачів «програми придбання безвідсоткової позики з групах» їх витрати, не вкладаючи при цьому власних коштів, що робить таку діяльність пірамідальною схемою, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи, а не за рахунок продажу або споживання продукції.. Частинами 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно частини 4 ст. 18 вказаного Закону перелік несправедливих умов у договорах з споживачами не є вичерпним. Відповідно до частин 5, 6, 8 ст. 18 цього Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до аналізу п. 2 ч.1, п7 ч.3, ч.6 ст. 19 цього Закону, нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, або що здійснюється шляхом утворення, експлуатації або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів (або їх внесків) до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції - забороняється, а правочини, здійснені з використанням такої підприємницької практики - є недійсними. Вказане підтверджується правовою позицією, зазначеною у постанові Верховного Суду України від 23.05.2013 року, №6-35цс12. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від №23.05.2012 року, 6-161цс12, ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. З, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми Виходячи з викладеного приймаючи до уваги надані позивачем квитанції про сплату коштів на користь відповідачів, та зважаючи на положення ст. 360-7 ЦПК України, в силу яких Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України, враховуючи положення ст. 216 ЦК України, якими передбачено наслідки недійсності правочину, та згідно яких у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягнення сума судового збору в розмірі 487,20 грн., з кожного, відповідно за розгляд судом по одній вимозі немайнового характеру до кожного з відповідачів та вимог про стягнення з ПП «ЯТЕСС» грошових коштів в розмірі 2500,00 грн., про стягнення з ТОВ «ЯТЕСС» грошових коштів в розмірі 20016,59 грн.

Outcome: approved