Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з названим позовом, мотивуючи тим, що відповідач ухиляється від виховання дитини, місце знаходження його не відоме, мав намір виїхати до Канади на роботу, тому вона не має можливості нотаріально посвідчити дозвіл на виїзд спільної дочки - [PERSON], [INFO], за кордон. У зв'язку з цим позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом, яким просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон за межі України дитини до досягнення нею 16 років без згоди батька. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просить суд позов задовольнити оскільки відповідач перешкоджає нормальному розвитку, участі у змаганнях та відпочинку дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а тому, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи служби у справах дітей Білоцерківської міської ради позов підтримав повністю, просить суд позов задовольнити в інтересах дитини. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, оглянувши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 1998 року, який розірвали 29.09.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.7). Від шлюбу у позивача з відповідачем є дочка - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження ( а.с.8). Судом також встановлено, що дитина проживає разом із матір'ю, позивачем у справі [PERSON], яка займається її утриманням, вихованням, розвитком. Дитина займається в дитячо-юнацькій спортивній школі № 1 на відділенні фехтування, але не має можливості виїхати за межі України на змагання або оздоровлення без згоди батька, який самоусунувся від виховання дитини, уникає зустрічі з дитиною та матір'ю дитини, що унеможливлює належно оформити документи на тимчасовий виїзд дитини на межі України. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої 27.02.1991р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до абз.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України»від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини та те, що батько дитини своїми діями перешкоджає матері дитини забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, надати дозвіл дитині на тимчасовий виїзд за кордон до досягнення дитиною 16 років без згоди батька .

Outcome: approved