Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, а згодом з уточненим позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу за складання позовної заяви у розмірі 500 гривень та судові витрати в розмірі 640 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 10 серпня 2002 року позивач уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у них народились діти: [PERSON] та [PERSON] Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Між сторонами цілком втрачені почуття любові і взаєморозуміння, сторони не мають наміру відновлювати шлюбні відносини. З кінця грудня 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Діти проживають з матірю та знаходяться на її утриманні. Відповідач офіційно не працює, однак має тимчасові підробітки та отримує нерегулярний, мінливий дохід. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. У звязку з викладеним, позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивач не зявилась, від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. 10 серпня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Григоренко) С.В. було укладено шлюб, актовий запис 60, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС номер 022571 (а.с.6). Від шлюбу у сторін народились діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії 1-ЖС номер 018630, І-ЖС номер 098404 (а.с.7,8). Судом встановлено, що причиною розпаду сімї стало те, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на сімейне життя та життєві принципи, в результаті чого в родині виникають сварки та суперечки, між ними відсутня взаємоповага та взаєморозуміння. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, з грудня 2015 року сторони однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть, намірів до відновлення шлюбних відносин не мають. Таким чином, суд робить висновок, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Спору про поділ майна сторони не мають. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхніх дітей, а тому вимога позовної заяви про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, як вже було зазначено вище, від вказаного шлюбу у сторін народились діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії 1-ЖС номер 018630, І-ЖС номер 098404 (а.с.7,8). Згідно оригіналу довідки про склад сімї від 26 січня 2017 року, діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом зі своєю матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований, проте фактично не проживає (а.с.9). Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що неповнолітні діти проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча є працездатним та отримує пенсію по інвалідності, а отже має можливість надавати допомогу на утримання дітей. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 Сімейного Кодексу України при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені неї і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 27-2/1 від 27.01.2017 року ФОП [PERSON] отримав від [PERSON] на підставі договору про надання юридичних послуг 500,00 гривень (а.с.10-11). У відповідності до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги. Тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача сплачені позивачем витрати на правову допомогу, а саме за складання позовної заяви в сумі 500,00 гривень. Крім того, в порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, повязанні з предявленням позовної вимоги про розірвання шлюбу в розмірі 640 грн. Також, відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, до позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору буде становити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок. Оскільки, позивач при звернені до суду, звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Outcome: approved