Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач звернулась в суд з даним позовом вказуючи, що вона проживає у однокімнатній квартирі [ADDRESS], в яку вселилася в 2006 році з дозволу [PERSON], яка була її близькою подругою та проживає по даний час без реєстрації. [PERSON] померла [INFO] не оформивши право власності на квартиру по заповіту після смерті батька. Чоловік [PERSON] - [PERSON] та діти - [PERSON] та [PERSON] на дану квартиру не претендують, із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори за 5 років не звертались. Зазначає, що добросовісно заволоділа чужим майном, володіла ним відкрито, не приховувала факт знаходження майна у її володінні, володіла ним безперервно 12 років і продовжує відкрито, безперервно володіти ним. Позивач просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS]. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримала та дали пояснення по суті заявленого позову. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіславши заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Відповідно до ст.328 ч.2 ЦК України право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від - 2 - 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» слідує, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідно до п.13 Постанови можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту п. 14 Постанови та частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В судовому засіданні встановлено, що квартира №1, по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло №174 від 20.10.1993 року належала [PERSON] та [PERSON]. Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 13.04.2006 року підтверджує, що [PERSON] помер [INFO]. Як слідує із акту від 03.04.2018 року та довідки Хорошівської селищної ради №223 від 26.04.2018 року позивач дійсно з 2006 року постійно проживає в [ADDRESS], яка постійно користується даною квартирою, проводить оплату за спожиту електричну енергію. Як слідує із витягів із спадкового реєстру №51675795, №51675735, №51675880, №51675885 від 23.04.2018 року спадкова справа після смерті [PERSON] та [PERSON] не заводилась, що підтверджує відсутність спадкоємців після смерті власників квартири у якій проживає позивач. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років постійно продовжує відкрито, безперервно володіти квартирою №1, що знаходиться за адресою [ADDRESS], а також те, що спадкові справи після смерті власників не заводились, суд приходить до висновку про визнання за позивачем права власності на вказану квартиру за набувальною давністю. - 3 -

Outcome: approved