Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить суд визначити розмір земельних часток в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0198 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на [ADDRESS] в розмірі по 1/4 ідеальній частині для співвласників [PERSON] , [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] та для неї, [PERSON] . Визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/4 ідеальну частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на [ADDRESS] , кадастровий номер 4610300000:03:020:0094 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , помер [INFO] в м. Бориславі Львівської області. Позовні вимоги мотивує тим, що її батько [PERSON] помер [INFO] в м. Бориславі Львівської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, місцем відкриття якої м. Борислав Львівської області. До спадкового майна належить частина квартири [ADDRESS] та частина земельної ділянки площею 0,0198 га для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . Вона є спадкоємцем за законом першої черги, спадщину після смерті батька прийняла, так як проживала разом з ним на день смерті та в межах шестимісячного строку звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім неї, спадкоємцями першої черги є мама [PERSON] та брат [PERSON] , які відмовилися від своєї частки у спадщині, про що подали заяву приватному нотаріусу Паньків Г.О. Приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г.О. видано: - Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 березня 2020 року на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат житловою площею 21,5 кв.м та кухні, загальна площа 50,1 кв.м, зареєстровано в реєстрі за № 282, Спадкова справа № 43/2019, Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59757742 від 10.03.2020 року, спадкова справа в Спадковому реєстрі № 64903308, у нотаріуса № 43/2019, свідоцтво про право на спадщину 65651162, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.03.2020 року індексний № 203557482, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2050522244103, номер запису про право власності 35868877. Земельна ділянка площею 0,0198 га на [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку належить на праві спільної сумісної власності мамі [PERSON] , моєму батькові [PERSON] (помер [INFO] ), братові [PERSON] та [PERSON] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 03 червня 1999 року Серія ЛВ № 1988, Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ЛВ № 1988. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.02.2020 року № НВ-4612602712020 кадастровий номер земельної ділянки 4610300000:03:020:0094. Позивач не може оформити право на спадщину в порядку спадкування за законом на земельну ділянку в нотаріальному порядку в зв`язку з тим, що частки учасників спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначені. Приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г.О. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.03.2020 року № 50/02-14 відмовлено [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] (помер [INFO] ), так як дана земельна ділянка належала спадкодавцю [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Для вирішення питання спадкування рекомендовано звернутися в суд. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримау у повному обсязі, просить його задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у підготовчому судовому засіданні не з`явилися. Подали до суду заяви, про визнання позову і розглядати справу у їхній відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Галина Осипівна, у підготовчому судовому засіданні не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов вважає підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право володіти мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вимогами ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судом встановлено, що [INFO] в м. Бориславі Львівської області помер батько позивача [PERSON] , про що 06 серпня 2019 року Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області складено відповідний актовий запис за № 296, свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] від 06 серпня 2019 року. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, місцем відкриття якої м. Борислав Львівської області. До спадкового майна належить частина квартири [ADDRESS] та частина земельної ділянки площею 0,0198 га для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги, спадщину після смерті батька прийняла, так як проживала разом з ним на день смерті та в межах шестимісячного строку звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім позивача - [PERSON] , спадкоємцями першої черги є мама [PERSON] та брат [PERSON] , які відмовилися від своєї частки у спадщині, про що подали заяву приватному нотаріусу Паньків Г.О. Приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г.О. видано: - Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 березня 2020 року на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат житловою площею 21,5 кв.м та кухні, загальна площа 50,1 кв.м, зареєстровано в реєстрі за № 282, Спадкова справа № 43/2019, Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59757742 від 10.03.2020 року, спадкова справа в Спадковому реєстрі № 64903308, у нотаріуса № 43/2019, свідоцтво про право на спадщину 65651162, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.03.2020 року індексний № 203557482, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2050522244103, номер запису про право власності 35868877. Земельна ділянка площею 0,0198 га на [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку належить на праві спільної сумісної власності мамі [PERSON] , моєму батькові [PERSON] (помер [INFO] ), братові [PERSON] та [PERSON] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 03 червня 1999 року Серія ЛВ № 1988, Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ЛВ № 1988. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.02.2020 року № НВ-4612602712020 кадастровий номер земельної ділянки 4610300000:03:020:0094. Приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г.О. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.03.2020 року № 50/02-14 відмовлено [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] (помер [INFO] ), так як дана земельна ділянка належала спадкодавцю [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч 1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Нормами ст.1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частина 2 ст.1225 ЦК України визначає, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Частиною 1 ст.131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Відповідно до п.10 ППВСУ №7 від 30.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Як вбачається з ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1,4 ст.120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. На допустимості обраного позивачами способу захисту цивільного права наголошує Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справі у п.3.4. Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, де зазначає, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч.1 ст.5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги вищевикладене та те, що відповідачі визнали позов, про що ними подано суду заяви, і визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved