Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Посилається на те, що відповідач [PERSON] є її рідним братом. Наймачем квартири був зареєстрований їх батько [PERSON] , який помер [INFO] . Вона з братом зареєстровані в квартирі в якості членів сім`ї наймача. З вересня 2014р. брат не проживає в даній квартирі і не користується нею. В 2014 році він скоїв кримінальне правопорушення, крадіжку, після чого виїхав за межі міста і повертатися на постійне місце проживання в м. Покров не має наміру. Вона просила його знятися з реєстрації в квартирі, але він відповів, щоб вона сама вирішувала питання зняття його з реєстрації. Протягом всього минулого часу вона з батьком несли витрати по утриманню житлового будинку і по оплаті за усі інші комунальні послуги, що нараховуються комунальними службами. Тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. В останнє судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Разом з тим, на адресу суду органом зв`язку повернутий конверт з повідомленням та довідкою з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Представник Покровської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, але надав суду клопотання, в якому просить розглянути справу у відсутності їх представника, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] її сусідка. Їй відомо, що брата позивачки [PERSON] вона не бачила шість років. Де він, їй невідомо. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] був її кумом, який помер у 2020 році. Позивач [PERSON] залишилась мешкати в квартирі батька. Де [PERSON] , їй невідомо, вона давно його не бачила. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вислухавши позивача, свідків, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Як підтверджується матеріалами справи та встановлено в судовому засіданні, згідно довідки Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області №1896 від 15.12.2020р., за адресою - [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки №2894 про реєстрацію місця проживання особи від 29.12.2020р., виданого виконавчим комітетом Покровської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 29.06.1998 року по теперішній час (а.с.6). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, статтею 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи єжитловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначеніта придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно до ч.2 ст.327 ЦК України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України «При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців». Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України «Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку». Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Як зазначає у своєму позові [PERSON] , їй необхідно визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, для зняття з реєстраційного обліку в квартирі, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved