Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом. Позов обґрунтовується тим, що відповідач [PERSON] який являється батьком їхньої неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], на протязі останніх 6 років зовсім не цікавиться життям дитини. Не провідує її, не цікавиться навчанням в школі, станом здоров'я, не вітає з днем народження тощо. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали із зазначених в заяві підстав, просили задовольнити і що вони проти заочного розгляду справ не заперечують. Позивач повідомила, що відповідач останній раз телефонував до дитини в 2011 році, а бачив її десь 6 років тому. Жодних подарунків дитині протягом цього часу він не передавав. Родина відповідача постійно ставила під сумнів батьківство їх дитини, оскільки вона народилась 8-місячною. І тому ні мама відповідача ні інші родичі до дитини також не признаються. Відповідач невчасно сплачує аліменти і після того, як вона зверталася в міліцію він їй погрожував, стверджував, що це йому не потрібно, так як він часто виїжджає за межі держави на роботу. Представник прокуратури підтримала даний позов, просила задовольнити з наведених в заяві підстав. Представник органу опіки і піклування Городенківської РДА повідомила, що вони не заперечують проти даного позову та підтримала їхній висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується повістками при матеріалах справи. Суд вислухавши осіб, що брали участь під час розгляду даної справи, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Також Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. В судовому засіданні встановлено, що: Відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], що стверджується записом в свідоцтві про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції (а.с.4). Сторони по справі розірвали шлюб 15.04.2010 року (а.с.6). Станом на 01.09.2014 року у відповідача був борг по аліментах в розмірі 20188,00 грн. (а.с.8). Відповідач [PERSON] ухиляється від участі у вихованні своєї дитини на протязі останніх 6 років, а саме на цікавиться її життям, здоров'ям, матеріальним станом, її навчанням в школі, що підтверджується крім тверджень позивача, зазначених в позовній заяві, ще і показаннями свідків. А саме свідок [PERSON], яка являється вчителем доньки сторін на протязі останніх чотирьох років, ствердила, що вона ніколи не бачила батька дитини, він ніколи не приходив в школу, не цікавився життям та навчанням доньки. Вихованням дитини займається мама та дідусь і бабуся дитини. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, ствердили, що вже декілька років не бачили, щоб позивач приїжджав до дитини, не чули від дитини, що батько передавав якісь речі чи взагалі цікавився її життям. У висновку органу опіки і піклування Городенківської РДА від 10.10.2014 року зазначено, що [PERSON] більше як 1,5 року не приїжджає додому так як перебуває за кордоном, що підтвердила його мати [PERSON], та Ясеневопільнівський сільський голова. Останніх два роки він не бачився з донькою, протягом чотирьох років не навідувався до доньки до школи, не цікавився її навчанням. Мати відповідача також не бачиться з дитиною протягом останніх 6 років так як ставить під сумнів батьківство сина. Дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Сім'я забезпечена житлом, в нормальних матеріально-побутових умовах. В дитини є багато книг, ігор, окреме ліжко, робочий стіл, ноутбук тощо. Комісія прийшла до висновку, що так як батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків то вони рекомендують позбавити його батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме він не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, тому даний позов слід задовольнити.

Outcome: approved