Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача КП Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 36 861 грн. та моральної шкоди в розмірі 2000 грн., завданої внаслідок затоплення квартири, мотивуючи тим, що 20 січня 2018 року в будинку [ADDRESS] трапилось залиття на системі центрального опалення. Залиття трапилось з вини відповідача. Факт затоплення з вини відповідача був зафіксований комісією про що складено Акт про залиття № 03-13/08-0 від 22.01.2018 року. Причиною залиття зазначено прорив металевого підводу до приладу опалення (батареї) у квартирі [ADDRESS] , [ADDRESS] розташована поверхом вище та яка належить на праві власності [PERSON] . Сума завданого позивачці матеріального збитку становить 31\~001 грн., також позивачкою оплачено 2000 грн. за оформлення звіту з визначення матеріального збитку та 3860 грн. на висушування та купівлю обігрівачів. Відповідач добровільно відшкодувати шкоду не бажає, на претензії не реагує. Окрім матеріального збитку позивачці також завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 2000 грн. 17 січня 2019 року відповідачка подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позовні вимоги визнає частково в сумі 14\~192 грн. 40 коп., в задоволенні вимог про відшкодування вартості обігрівачів та висушування, моральної шкоди та судових витрат просить відмовити повністю. Позовні вимоги не визнає з тих підстав, що суб`єкт оціночної діяльності не точно провів розрахунок витрат матеріального збитку позивача, завищив вартість матеріалів, робіт. Відповідно до висновку експерта [PERSON] . дійсна вартість робіт та матеріалів у з`язку із затопленням квартири становить 14\~192 грн. 40 коп. Позивачем до позовної заяви не долучено належних доказів оплати вартості обігрівачів, накладна не є документом, які підтверджує оплату вартості обігрівачів. Також не підтверджено позивачем завдання їй моральних страждань, відповідач підходила до позивача та намагалась відшкодувати завдані матеріальні збитки, але вона відмовилась. 04 лютого 2019 року позивачка уточнила позовні вимоги в частині прізвища відповідачки, оскільки відповідачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . 18 лютого 2019 року позивачка подала відповідь на відзив. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві та у відповіді на відзив, просили позов задоволити. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що залиття трапилось з вини відповідача, тому вона повинна нести відповідальність та відшкодувати позивачці понесені збитки. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в розмірі 14\~192 грн. 40 коп., в задоволенні решти позовних вимог просив відмовити з підстав наведених у відзиві. В судове засідання відповідачка та її представник не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , вказаний факт підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.20-21). Як вбачається із копії акту № 03-13/08-01 від 22.01.2018 року про залиття (аварію), що трапилось на системі центрального опалення, гарячого (холодного) водопостачання (а.с.24-25) причиною залиття є прорив металевого входу до приладу опалення (батареї) у квартирі [ADDRESS] . При візуальному обстеженні квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] у житлових кімнатах на стелі, стінах та підлозі наявні мокрі плями. Внутрішньобудинкова мережа знаходиться у задовільному стані. Власником квартири в якому трапився прорив є відповідачка [PERSON] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності (а.с.75-76). Згідно звіту № 18/01/06 з визначення вартості матеріального збитку завданого власнику квартири, внаслідок залиття, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартість матеріального збитку завданого власнику квартири складає 31 001 грн. (а.с.7-18). Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на прав спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами, або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири. Стаття 382 ЦК України передбачає, що власник зобов`яаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із вищенаведеного, шкоди майну позивача завдано відповідачкою, як власником квартири [ADDRESS] . Крім того, відповідачка не заперечує своєї вини у завданні матеріальної шкоди позивачці, але не погоджується з розміром шкоди. Відповідачкою надано висновок експерта № 31/з від 15.01.2019 року за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи в якому зазначено, що вартість робіт та матеріалів по заміні конструктивних елементів внаслідок залиття становить 14\~192 грн. 40 коп. (а.с.125-130). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд вважає висновок, який наданий відповідачкою не необґрунтованим та при визначенні розміру матеріальної шкоди керується висновком наданим позивачкою виходячи з наступного. Оцінювач [PERSON] при визначенні розміру матеріального збитку оглядав безпосередньо квартиру позивачки 08.02.2018 року тобто через два тижні після залиття, а удовий експерт [PERSON] безпосередньо об`єкт не оглядав, висновок складено 15.01.2019 року, тобто майже через рік після залиття. Щодо кількості гіпсокартону, яка потрібна для відновлення стелі, то судовий експертом зазначено, що потрібно 5 листів, а не 5, але твердження є необґрунтованим, оскільки як зазначено позивачкою в поясненнях та оцінювачем, стеля є нерівною та з виробами, а судовим експертом розраховано кількість гіпсокартону при умові взяття площі рівної стелі. Отже, експертом у висновку зазначено вартість матеріалів та робіт з врахуванням загальної площі кімнат в яких проведено ремонт, без врахуванням особливостей стін, структури, виробів та інше, оскільки експертом безпосередньо не проводився огляд квартири позивачки. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за заподіяння шкоди, шкода заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, обов`язок доказування відсутності вини у заподіянні шкоди лежить на відповідачу. Відповідачкою належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача про відшкодування матеріального збитку в сумі 31\~001 грн. згідно висновку оцінювача суду не надано. Отже, з урахуванням наведеного вимога позивачки про відшкодування матеріального збитку в розмірі 31\~001 грн. підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивачки про відшкодування 3\~860 грн. витрат на висушування та купівлю обігрівачів, то судом встановлено наступне. На підтвердження своєї вимоги та суми позивач надала суду копію накладної від 19.02.2018 року (а.с.63). Але, вказана накладна не підтверджує факту оплати вартості обігрівача та висушувача, оплата за певний товар чи послугу повинна підтверджуватись квитанціями, чеками, тощо згідно ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування, послуг». Отже, в задоволенні вимоги про стягнення 3860 грн. за висушування та обігрівачі слід відмовити, оскільки вона не обґрунтована позивачем. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн., то судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В п. 3 Постанови Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав наданих споживам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 4 Постанови також передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. При вирішенні спору в частині вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд врахував роз`яснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а тому виходив з оцінки причинного зв`язку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останньої в її заподіянні, встановленої судом, та з`ясував, що факт заподіяння позивачці моральних страждань та втрат немайнового характеру доведено позивачкою частково, спів мірним та справедливим буде розмір відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~пов`язані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~пов`язані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підтвердження понесення витрат, пов`язаних з розглядом справи позивачка надала копію квитанції про сплату послуг експерта-оцінювача в розмірі 2000 грн. та копію квитанції про сплату послуг адвоката в розмірі 5000 грн. Від сплати судового збору позивачка звільнена. Відповідно до\~ч.\~1\~та ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволено частково, розмір матеріальної шкоди позивачкою обґрунтовано в повному розмірі, тому є підстави для стягнення з відповідачки на користь позивачки витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідачки слід стягнути 704 гривні 80 коп. судового збору на користь держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до п. 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 16, 23, ч. 2 ст. 382, 1166 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial