Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що 14.06.2018 між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір поставки, за умовами якого [PERSON] зобов`язався поставити, змонтувати та передати у власність позивача визначений договором товар - бронзову модель Храму. Виконання зобов`язання визначено через 70 календарних днів з моменту отримання останніх воскових моделей від позивача. Вартість товару згідно договору становить 361 600 грн. та виплачується поетапно: перший аванс 150 000 грн. сплачується на момент підписання договору, другий аванс 50 000 грн. сплачується після отримання партії воскових моделей від позивача, третій аванс в розмірі 50 000 грн. сплачується після отримання половини необхідних воскових моделей, четвертий аванс в розмірі 30 000 грн. сплачується після отримання останніх моделей, а залишок після поставки товару. Позивач вказує, що повністю розрахувався з [PERSON] . Строк виконання зобов`язання настав у листопаді 2018 року, проте [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за договором. 06.11.2018 на адресу [PERSON] позивачем направлено претензію, яку ним залишено без відповіді. Позивачем було встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. Позивач направив на адресу Першої київської державної нотаріальної контори заяву (претензію кредитора) та просив у разі наявності спадкової справи після смерті [PERSON] включити до спадкової справи вимоги позивача на суму 360 000 грн. Як стало відомо позивачу з відповіді завідувача Першої київської державної нотаріальної контори, 27.03.2019 з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася його дружина [PERSON] , яка повідомлена нотаріусом про надходження претензії. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 361 600 грн., а також судові витрати по справі та витрати на правову допомогу. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, подали до суду відзив, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що борг відповідача обмежується спадковою масою. Крім того, зазначили, що позивачем не доведено факту заборгованості [PERSON] перед ПП «Олнайт». Представник відповідача також звернувся до суду з клопотанням про стягнення з відповідача прямих витрат, пов`язаних з позовною роботою, в розмірі 1485,22 грн. Крім того, сторони 12.12.2019 сторони звернулися до суду із мировою угодою зі змісту якої убачається, що вони дійшли згоди щодо порядку виконання спадкоємцем померлого [PERSON] зобов`язань. Разом із цим, враховуючи відсутність на момент звернення із вказаною заявою відомостей, які повинна була містити спадкова справа, що на той момент на адресу суду ще не надійшла, вказана мирова угода не була затверджена судом. В подальшому, сторони не наполягали на затвердженні укладеної мирової угоди. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 14.06.2018 між ПП «Олнайт» (постачальник) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (покупець) укладено договір поставки, за умовами якого [PERSON] зобов`язався поставити, змонтувати та передати у власність позивача визначений договором товар, виготовлений з воскових моделей наданих постачальнику покупцем, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату. Згідно п.1.2 договору найменування, одиниці виміру товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, його номенклатура, визначаються специфікацією, що є додатком №1, та кошторисом, що є додатком №2. Пунктом 2.2 договору визначено, що підтвердженням комплектності товару з боку постачальника є додаток №1. Відповідно до п.2.3 договору підтвердженням зовнішнього вигляду товару з боку постачальника є розроблені покупцем ескізи товару (додаток №3). Згідно п.5.1 договору поставка товару за договором здійснюється через 70 календарних днів з моменту отримання останніх воскових моделей від позивача. У відповідності до п.6.3 договору попередня ціна договору становить 361600 грн., а відповідно до п.7 вона виплачується поетапно: перший аванс 150000 грн. сплачується на момент підписання договору, другий аванс 50000 грн. сплачується після отримання партії воскових моделей від позивача, третій аванс в розмірі 50000 грн. сплачується після отримання половини необхідних воскових моделей, четвертий аванс в розмірі 30000 грн. сплачується після отримання останніх моделей, а залишок після поставки товару. Зі специфікації виробів убачається, що найменування товару - бронзова модель Храму, ескізи якого містяться у специфікації та затверджені сторонами договору. Як убачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено передплату в безготівковій формі на рахунок виконавця [PERSON].: 19.06.2018 - 50000 грн., 20.06.2018 - 100 000 грн., 04.09.2018 - 211 600 грн., на загальну суму 361 600 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями №8123 від 19.06.2018 на суму 50 000 грн., №8140 від 20.06.2018 на суму 100 000 грн., №161 від 04.09.2018 на суму 211600 грн. (а.с.22-24). Проте [PERSON] не було виконано умов договору, у зв`язку з чим позивачем 05.11.2018 на його адресу направлено претензію про термінове виконання умов договору та поставку бронзової моделі Храму, на яку позивач відповіді не отримав. Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Як убачається зі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 08.10.2018 відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, [INFO] [PERSON] помер. 16.01.2019 позивач направив до Першої київської державної нотаріальної контори заяву (претензію кредитора) (а.с.31-32) про включення боргових вимог до спадкової маси на суму 361 600 грн. З відповіді завідувача Першої київської державної нотаріальної контори вбачається, що 27.03.2019 з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася його дружина [PERSON] , яка повідомлена нотаріусом про надходження претензії позивача (а.с.33). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. З матеріалів спадкової справи №102/19 убачається, що спадкова справа щодо майна [PERSON] померлого [INFO] була заведена Першою київською державною нотаріальною конторою згідно претензії ПП «Олнайт». Згідно довідки №3793/02-14 від 17.04.2019 спадкоємцями померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Інших спадкоємців немає. Із заяви доньки померлого [PERSON] - [PERSON] , поданої 28.03.2019, убачається, що вона відмовляється від спадщини за законом після смерті свого батька. Окрім того, 03.04.2019 батьком померлого [PERSON] була подана заява згідно змісту якої, [PERSON] , [INFO] відмовляється від прийняття спадщини що складається із 1/3 частки квартири та автомобіля. З матеріалів спадкової справи слідує, що померлий [PERSON] , його дружина [PERSON] та їхня донька [PERSON] зареєстровані за однією адресою. [ADDRESS] . В матеріалах спадкової справи містяться свідоцтва про право на спадщину за законом, видачі 04.11.2019, з яких убачається, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] Ѕ частину автомобіля «Опель» д.н.з. [NUMBER] та Ѕ частку коштів на індивідуальному пенсійному рахунку. Суд звертає увагу на те, що батько померлого [PERSON] відмовляючись від прийняття спадщини вказував на те, що до спадкової маси входить 1/3 частина квартири та автомобіля. Відомостей про спадкування відповідачем 1/3 частки квартири, матеріали спадкової справи не місять, так само як і не містять відомостей про те, що така частка не входить до спадкової маси. Оскільки [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] , яка прийняла спадщину після його смерті, до неї перейшов обов`язок по виконанню грошових зобов`язань в межах вартості спадкової маси. Сторона відповідача вказувала на те, що однією із підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є те, що позивач не довів вартість успадкованого майна в межах вартості якого, відповідач може відповідати за зобов`язаннями спадкодавця. В той же час, суд вказані посилання сторони відповідача до уваги не бере, оскільки принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Сторона відповідача не зверталася до суду із клопотанням про долучення до матеріалів справи будь - яких доказів, на підтвердження своїх посилань, так само як і не зверталася із іншими клопотаннями, направлених на встановлення вартості спадкової маси. Відповідно до частин 2, 3 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд під час розгляду справи наголошував на тому, що в межах ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд також звертає увагу на те, що сторонами було подано на затвердження мирову угоду від 12.12.2019 в якій відповідач визнавала наявність зобов`язання по поверненню коштів. Вказана мирова угода на момент її подачі не була затверджена судом, оскільки матеріали спадкової справи відносно майна померлого спадкодавця були витребувані ухвалою суду від 12.12.2019, надійшли лише 02.03.2020 і сторони не наполягали на затвердженні укладеної між ними угоди від 12.12.2019. На підставі викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 361600 грн. Крім того, 23.10.2018 між позивачем та адвокатським бюро «Балашов та партнери» укладено договір №1 про надання правової допомоги, на підставі якого за надання правової допомоги клієнт сплатив адвокату кошти у розмірі 30000 грн., що підтверджується відповідним розрахунком, описом виконаних дій, актом надання послуг, наявними в матеріалах справи, та платіжним дорученням №10034 від 14.08.2019 (а.с. 7-11, 232-234). Представник позивача також просив стягнути з відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи, на підтвердження чого надав посадочні документи АТ «Укрзалізниця», з яких вбачається, що представником відповідача понесені витрати у зв`язку з прибуттям в судове засідання в розмірі 1485,22 грн. (а.с.238,239). Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн., а також витрати пов`язані з прибуттям в судове засідання в розмірі 1485,22 грн. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved