Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є онукою позивача, але фактично вони не спілкуються, не проживають однією сім'єю, спільного господарства не ведуть. Відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2013 року. Поважних причини відсутності відповідача за місцем реєстрації не має. В добровільному порядку відповідач знятись з реєстраційного обліку не бажає. Тому просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (два «А»), що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 вересня 2017 року, реєстровий номер 4-919. (а. с. 16) Відповідно довідко про реєстрацію місця проживання особи позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS]. (а. с. 17-18) Копіями квитанцій підтверджується факт того, що відповідач оплату комунальні послуги не здійснювала. (а. с. 20 - 240) Актом про не проживання особи за місцем реєстрації, підтверджується факт того, що відповідач [PERSON] з 2013 року за адресою: [ADDRESS] не проживає. (а. с. 19) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що відповідач [PERSON] у спірну квартиру вселитись не намагалась, до державних органів зі скаргами не зверталась. Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній квартирі, дійсно перешкоджає позивачу здійснювати її право власності, а позивач має право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, у зв'язку з чим, суд, вважає за необхідне визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч. 1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved