Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що відповідач [PERSON] зареєстрована, але не проживає по вказаному у позові будинку з 2000 року, а відповідач [PERSON] зареєстрована але ніколи не проживала у вказаному будинку. Наразі позивачу невідоме місце проживання відповідачів. У зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримала позов та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] повідомлена про слухання справи, але не зявилась у звязку з зайнятістю на роботі. Заслухавши сторін по справі, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно до договору купівлі від 11 грудня 2003 року зареєстрованого в реєстрі за № 5931 та згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач по справі є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. В. Дальник, 2-й пров. Б.Хмельницького, 2-а. (а.с. 9-10). Згідно довідки виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 580 від 11 лютого 2013 року, в будинку за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. В. Дальник, 2-й пров. Б.Хмельницького, 2-а дійсно зареєстровані відповідачі по справі. (а.с. 11). Згідно до акту депутата Великодалницької сільської ради Біляївського району, встановлено, що [PERSON] зареєстрована, але не проживає у вказаному будинку з 2000 року, а відповідач [PERSON] зареєстрована але ніколи не проживала та не зявлялась у вказаному будинку. (а.с. 12). Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391,396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідач [PERSON] заперечувала проти позову, при цьому посилалась на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 листопада 2000 року (а.с.24), згідно якого відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON]В, про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням. Суд не приймає посилання на зазначене рішення, оскільки позивачем по теперішній справі є новий власник, якій має право вимагати усунення перешкод. Крім зазначеного, відповідач по справі [PERSON] посилалась на абстрактні незаконні дії з боку позивача, колишніх власників. Суд розяснював відповідачці право та необхідність надати докази на підтвердження своїх заперечень, але відповідач таких доказів не надала, не зважаючи на те, що справа неодноразово відкладалась. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт не проживання відповідачів в житловому будинку доведено належними і допустимими доказами.

Outcome: approved