Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 28.02.2017 року мотивуючи тим, що їй на праві власності належить квартира № 3 по провулку Курсовому в будинку № 30 у місті Біла Церква Київської області. 20.10.2011 року, за спільною згодою, у приміщенні квартири було зареєстровано відповідача [PERSON]. Фактично з моменту реєстрації місця проживання відповідач у квартирі не проживає, без будь яких поважних причин, своїх речей не зберігає у квартирі, житлом не цікавиться, плату за комунальні послуги не вносить, будь яка домовленість між ними щодо збереження за відповідачем права користування житловим приміщенням терміном більш ніж один рік відсутня. Крім того, факт реєстрації відповідача у квартирі створює для неї цілий ряд незручностей, вона вимушена сплачувати за нього комунальні послуги і позбавлена оформити субсидію. Оскільки відповідач більше пяти років не проживає за місцем реєстрації, в добровільному порядку вирішити спір неможливо, оскільки не відомо фактичне місце проживання відповідача, позивач просить в судовому порядку визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири № 3 по провулку Курсовому в будинку № 30 у місті Біла Церква Київської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи належним чином повідомлений, в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України, причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову до суду не надав. В порядку ст.ст.224 - 226 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку ( квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму житлового приміщення. Судом встановлено, що житлове приміщення квартири № 3 по провулку Курсовому в будинку № 30 у місті Біла Церква Київської області належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], що підтверджується матеріалами справи (а.с. 5-8). Відповідач [PERSON], [INFO], був зареєстрований в квартирі № 3 по провулку Курсовому в будинку № 30 у місті Біла Церква Київської області, як член сімї власника квартири, без реєстрації договору найму, але не проживає в житловому приміщенні даної квартири, що підтверджено довідкою управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 999 від 08.02.2017 року, актом обстеження матеріально побутових умов від 14.02.2017 року ( а.с.9, 22) та показами свідків. Відповідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], не проживає в житловому приміщенні квартири № 3 по провулку Курсовому в будинку № 30 у місті Біла Церква Київської області з листопада 2014 року і поданий час, без поважних причин, даним житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, особистих речей у квартирі не має, своїми діями перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися власним житлом, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів того, що він відсутній за зареєстрованим місцем проживання з поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст.29 ЦК України, місце проживання фізичної особи є житловий будинок,квартира,інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції ( ст.3 цього Закону). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення, тому визнає [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири № 3 по провулку Курсовому в будинку № 30 у місті Біла Церква Київської області. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач згідно п.10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, тому суд стягує з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 640, 00 грн.

Outcome: approved