Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про вселення та зобов'язання вчинити певні дії посилаючись на те, що вона є рідною дочкою відповідача [PERSON], зареєстрована у [ADDRESS] з народження. Її батьки розлучились і проживають окремо, тому вона періодично проживала, то з батьком у спірній квартирі, то з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. На вихідних вона постійно проводила час із батьком у спірній квартирі. [PERSON], який є її дядьком, у спірній квартирі не проживає. На даний час вона не може проживати за місцем своєї реєстрації, оскільки відповідач, який є її батьком, не дає ключі від спірної квартири та не пускає її жити в квартирі, тому вона змушена була звернутись до Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві. Органи міліції запропонували їй звернутись до суду. Тому просить суд вселити її в квартири [ADDRESS] та зобов'язати відповідачів видати їй ключі від квартири [ADDRESS]. Позивач та її представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; зобов'язати відповідачів надати [PERSON] ключі від квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], 3-я особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що він є членом сім'ї наймача квартири [ADDRESS] та проживає в спірній квартирі. [PERSON] є його рідною дочкою та станом на 01 жовтня 2013 року більш ніж шість місяців не проживає у спірній квартирі, так як фактично з 2000 року вона проживає зі своєю матір'ю в квартирі [ADDRESS]. Тому просив суд позбавити [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] та скасувати реєстрацію місця проживання [PERSON] в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, а зустрічний позов [PERSON] вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. В судове засідання призначене на 07.04.2014 року не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представників, відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Згідно довідки форми №3 від 03.07.2013 року № 620, [PERSON] є власником особового рахунку квартири [ADDRESS] (а.с.5). [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] з 16.11.1999 року. Згідно зі ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму, належать дружина, їх діти та батьки, також, інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Частинами 1 та 2 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що батьки позивача після припинення фактичних шлюбних відносин стали проживали окремо і за спільною згодою вирішили, що дитина залишається проживати з матір'ю. Так, [PERSON] стала проживати за адресою: [ADDRESS], але періодично навідувалася до батька у спірну квартиру. Наполягаючи на задоволенні позову [PERSON] пояснила, що після досягнення повноліття вона вирішила переїхати жити до спірної квартири, але відповідачі категорично їй в цьому відмовили. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. На підтвердження того, що [PERSON] не пускають до квартири [ADDRESS] позивачем було надано висновок Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 23 травня 2013 року з якого вбачається, що [PERSON] зверталась до Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві з заявою про те, що її батько [PERSON] не пускає її до квартири [ADDRESS] (а.с.8). Допитана в судовому засіданні в якості свідка мати позивач, [PERSON], пояснила, що [PERSON] до свого повноліття за домовленістю з [PERSON] проживала з нею в квартирі [ADDRESS], але періодично проводила час в квартирі [ADDRESS], де проживає її батько. Після того як дочці виповнилось 18 років вона виявила бажання проживати в спірній квартирі, але відповідач категорично відмовився її пускати. Оскільки, відповідачі позбавляють [PERSON] права користуватись квартирою [ADDRESS], позивач в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою, тому суд вважає за необхідне вселити позивача у спірну квартиру та зобов'язати відповідачів передати ключі від квартири [ADDRESS] [PERSON]. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 3 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку поміщення дитини (дітей) на виховання у дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» п. 10 роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] не проживає в [ADDRESS]. [PERSON] досягла повноліття [INFO] і тільки з цього часу вирішила проживати за своїм зареєстрованим місцем проживання, а саме в квартирі [ADDRESS], але не можливості проживати в спірній квартирі, оскільки відповідач [PERSON] не пускав її до спірної квартири. Оскільки, позивач за домовленістю батьків після припинення їх фактичних шлюбних відносин залишилася проживати з матір'ю, повноліття досягла [INFO], а з заявою про неможливість потрапити до квартири звернулась 18.05.2013 року, тому відсутні підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Отже, враховуючи викладене суд вважає, що первісні позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а зустрічний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved