Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де зазначила, що є спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] . Зазначеній особі на праві власності належав гараж [ADDRESS] . Приміщення гаражу придбано згідно договору від 24.06.1992 року у [PERSON] , на ім`я якого виконавчим комітетом Богунської районної ради м. Житомира від 17.04.1978 року видано дозвіл на будівництво. За наслідком звернення до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав останнім прийнято постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно у зв`язку відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Позивач посилається на порушення її спадкових прав та просить визнати право власності на майно в судовому порядку. Представником відповідача - Житомирської міської ради, подано заяву, в якій вказано на відсутності рішень Житомирської міської ради з приводу надання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] із правом будівництва. Рішенням Житомирської міської ради від 14.07.2011 року № 177 [PERSON] надано у користування земельну ділянку площею 0,0019 га по [ADDRESS] для гаражного будівництва без права капітального будівництва. Представник відповідача просить відмовити у задоволені позову, справу розглянути у його відсутності. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і додав, що на момент придбання гаражу спадкодавцем в 1992 році споруда була вже фактично зведеною. Судом встановлено наступні обставини. Позивач по справі [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Особа звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Слівінської О.Б. із заявою про прийняття спадщини [INFO] . Дочки померлого [PERSON] , [PERSON] подали заяви про відмову від спадщини. Постановою нотаріуса від 25.03.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину - гараж [NUMBER] , з тих мотивів, що заявником не надано правовстановлюючий документ на підтвердження права власності спадкодавця на приміщення гаражу. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України в редакції, чинній на час розгляду справи, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 1 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 15 травня 2003 року № 755-IVдержавна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 п. 4. Закону України № 755-IVправа на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Сторонами по справі не заперечується, що фактичне будівництво спірного об`єкта нерухомості - приміщення гаражу, започатковано в 1978 році. Вказана обставина також підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: рішенням виконавчого комітету Богунської районної ради народних депутатів м. Житомира Житомирської області від 07.04.1978 року за № 5-49 про виділення міським відділом у справах будівництва та архітектури громадянину [PERSON] місця для улаштування капітального гаражу в гаражному кооперативі по [ADDRESS] , необхідність встановлення гаражу згідно схеми та плану, зобов`язання виконати благоустрій прилеглої території; схемою загального гаражного кооперативу по [ADDRESS] . Є необхідним зазначити, що Закон або підзаконні нормативні акти не визначали порядок проведення реєстрації прав на нерухоме майно до 07.02.2002 року, дати набрання чинності «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно». Цивільний Кодекс Української РСР (1963 р.), не містив норми, яка передбачала виникнення права власності на нерухоме майно після реєстрації такого права. Натомість, у відповідності до ст. 100 ЦК УРСР (1963 року) в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Поняття права власності, об`єкти, які можуть належати на праві власності, дістали чіткого визнання згідно Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, відповідно до ст. 13 якого об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартир, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого виробничого призначення. Слід зауважити, що будівельні норми, державні стандарти, норми і правила як комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують розробку і реалізацію містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів, покладено у правове коло Законом України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року № 2780-XII. Норми, які встановлювали порядок та умови надання дозволів на виконання робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, реставрації та капітального ремонту об`єктів будівництва введено державними будівельними нормами ДБН А 3.1 2-93. У суду відсутні підстави вбачати невідповідність спірного об`єкта вимогам безпечної експлуатації. Згідно оглянутого в судовому засіданні технічного паспорту на гараж [NUMBER] відсоток зносу не вказано, інженером виконано опис основних конструктивних елементів. Порядок виконання будівельних робіт підтверджується дослідженими судом типовим договором на виконання ремонтних робіт від 10.05.1978 року, розрахунковою відомістю від 25.04.1978 року. За положеннями ст. 153 ЦК УРСР (1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Вимоги про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу розповсюджувались на укладення договорів з приводу житлового будинку (ст. 227 ЦК УРСР), будівельних матеріалів ст. 227-1 зазначеного Кодексу. Договір купівлі-продажу гаражу, укладений між [PERSON] та [PERSON] 24.06.1992 року, укладено в письмовій формі, посвідчений начальником виробничої житлово-експлуатаційної організації № 1, а тому може вказувати на досягнення згоди між сторонами про всі істотні умови. Суд приходить до висновку про набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на приміщення гаражу внаслідок його придбання у продавця [PERSON] , який, в свою чергу, в установленому порядку отримав земельну ділянку у гаражному кооперативі, виконав будівельні роботи та набув право власності на об`єкт згідно вимог діючого у відповідний час законодавства. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано доказів на підтвердження неправомірності прийнятого виконавчим комітетом Богунської районної ради народних депутатів м. Житомира Житомирської області рішення від 07.04.1978 року за № 5-49 про виділення місця для улаштування гаражу в гаражному кооперативі. У відповідності до ст. 87 ЗК Української РСР (1970 року) земельні ділянки для житлового, промислового та іншого капітального будівництва надаються державним підприємствам, організаціям і установам, а також житлово-будівельним кооперативам та окремими громадянам для індивідуального житлового будівництва у безстрокове користування за рішенням виконавчого комітету міської ради депутатів трудящих у відповідності з генеральним планом розвитку і забудови міста. Оскільки право спадкоємця є порушеним внаслідок невизнання такого права, суд вважає необхідним застосовувати положення ст. 392 ЦК України, яка визначає можливість власника майна пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судом з`ясовано обсяг майнових прав, що належав спадкодавцю та який підлягає переходу до спадкоємця, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved