Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та надвірних будівель за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Одеська, 3, укладений 02 жовтня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» за рег. № Н8-721. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що між нею та відповідачем [PERSON] на біржі нерухомості «Україна» був укладений та зареєстрований договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за вищевказаною адресою. Купівлі-продаж вказаного обєкту нерухомості була вчинена за суму у розмірі 14100 гривень, гроші передані продавцю до підписанні договору. Договір нотаріально не посвідчувався, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» був зареєстрований в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», на імя позивача виготовлено технічний паспорт. У теперішній час позивач не має можливості відчужити належне їй домоволодіння, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, нотаріус відмовляє у посвідченні договору купівлі-продажу через відсутність правовстановлюючих документів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач та представник позивача у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, якою підтримує позовні вимоги, просить розглянути справу у її відсутність. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, заперечень за позовом та заяви про розгляд справи у їх відсутність не надали. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 02 жовтня 1997 року між позивачем та [PERSON], від імені якої за довіреністю діяв [PERSON], укладено договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, який розташований на земельній ділянці загальною площею 600 кв.м. за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Одеська, 3. Домоволодіння складається з жилого будинку літ. «А-1», та надвірних будівель літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «Ж», гаражу літ. «Г», вбиральні літ. «Д», огорож №№ 1, 2. Як вбачається з п. 4 Договору, за домовленістю сторін товар проданий за 14100 гривень, гроші передані продавцю до підписання вказаного договору. Вказаний договір купівлі продажу підписаний та зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» на підставі біржового контракту від 02.10.1997 року, реєстраційний номер БН8-721. Договір купівлі-продажу зареєстрований в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 18.02.1998 року за реєстровим № 6092, про що на Договорі проставлено реєстровий напис комунального підприємства. Згідно інформації КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 12.08.2013 року № Е-1215, право власності на будинок № 3 по вул. Одеській в м. Мерефа зареєстровано по праву приватної власності в цілому за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею нерухомості та основних фондів «Україна». Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 227 ЦК України, в редакції закону 1963 року, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу жилого будинку, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Таким чином, при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Одеська, 3, сторонами договору не були дотримані вимоги ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент укладення договору, згідно якої договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією стороною є громадянин. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями не був сторонами договору нотаріально посвідчений, оскільки п. 9 цього договору зазначено, що він не підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу». У відповідності до вимог ст. 224 ЦК України в редакції 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що Продавець отримала обумовлену суму за вчинення купівлі-продажу жилого будинку, передала вказане майно Покупцеві [PERSON], а покупець сплатив суму та прийняв придбане майно, а також зареєстрував договір в органах технічної інвентаризації. Після придбання житлового будинку з надвірними будівлями, позивач зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно, отримала технічний паспорт на своє імя та володіє вказаним майном до теперішнього часу. Таким чином, сторони договору, відповідно до вимог ст.224 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення вказаного договору, виконали вказану норму матеріального права. У відповідності до Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого Постановою КМ України від 26 травня 2005 року № 671 (п.5) державній реєстрації підлягають крім інших правочинів, договори купівлі-продажу житлового будинку (кватири) або іншого нерухомого майна. Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням (п.6) з обовязковим зазначенням дати нотаріального посвідчення договору та номера бланку. Аналізуючи вказану норму, суд доходить висновку, що Реєстр унеможливлює реєстрацію правочинів, які взагалі не повинні бути посвідчені нотаріально. Таким чином, відповідно до 2 ст.47 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення договору, враховуючи, що сторони договору повністю виконали угоду купівлі-продажу житлового будинку, суд за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнає угоду дійсною.

Outcome: approved