Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом посилаючись на те. що він є власником земельної ділянки площею 3,3803 га, розташованої на території Ромашківської сільської ради, що підтверджується копією Державного акту на право власності на землю серія КВ №0537. 12.09.2007 за його довіреністю [PERSON] від імені позивача уклав договір оренди вказаної земельної ділянки із СТОВ «Росія» строком на 10 років і строк дії оренди закінчувався 20.12.2017. 30.08.2017 позивач, знаючи про закінчення дії договору оренди, звернувся із письмовою заявою до керівника СТОВ «Росія» про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди від 12.09.2007, яку направив по пошті. 19.09.2017 отримав відповідь від СТОВ «Росія» з якої дізнався про існування додаткової угоди до договору оренди його земельної ділянки від 24.09.2012 терміном 15 років, яка зареєстрована Центром Державного земельного кадастру 28.12.2012, реєстраційний номер 322370004002839 і договір оренди закінчується 28.12.2027. Вважає, що керівництво товариства без його згоди до закінчення договору оренди земельної ділянки від 12.09.2007 самовільно в односторонньому порядку уклало у 2012 році додаткову угоду, якою продовжило строк дії договору до 2027 року. Про намір укласти додаткову угоду його ніхто не повідомляв, він не давав згоду на це і при огляді додаткової угоду встановлено, що підпис в угоді не його. В судовому засіданні представник позивача суду пояснила, що позивач є власником земельної ділянки площею 3,3803 га, розташованої на території Ромашківської сільської ради, що підтверджується копією Державного акту на право власності на землю серія КВ №0537. 12.09.2007 за довіреністю позивача [PERSON] від імені позивача уклав договір оренди вказаної земельної ділянки із СТОВ «Росія» строком на 10 років і строк дії оренди закінчувався 20.12.2017. Хоча доручення і видано з порушенням діючого на той час законодавства, але все одно вказаний договір був підписаний [PERSON] і діяв з 2007 року по 20.12.2017, на що [PERSON] погодився і про що знав та отримував орендну плату. До закінчення польових робіт 30.08.2017 позивач, знаючи про закінчення дії договору оренди, звернувся із письмовою заявою до голови СТОВ «Росія» про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди від 12.09.2007, яку направив по пошті. 19.09.2017 отримав відповідь від СТОВ «Росія», з якої дізнався про існування додаткової угоди до договору оренди його земельної ділянки від 24.09.2012, якою визначений новий строк оренди терміном 15 років і яка зареєстрована Центром Державного земельного кадастру 28.12.2012, реєстраційний номер 322370004002839, договір оренди закінчується 28.12.2027. Вважає, що керівництво товариства без згоди [PERSON] до закінчення договору оренди земельної ділянки від 12.09.2007 самовільно, в односторонньому порядку уклало у 2012 році додаткову угоду, якою продовжило строк дії договору до 2027 року, так як [PERSON] згоди на укладення додаткової угоди нікому не давав і [PERSON], у якого на той час була довіреність від [PERSON] на вчинення дій при оформленні земельних ділянок, її не підписував. Укладення додаткової угоди, якою фактично продовжено термін дії первинного договору оренди? до закінчення первинного договору ні земельним, ні цивільним законодавством не передбачено. В даному випадку ст.30 Закону України «Про оренду землі» передбачений порядок внесення змін до договору оренди земельної ділянки, а ст.33 передбачений порядок пролонгації первинного договору оренди, але не укладення додаткової угоди. Позивач суду пояснив, що він успадкував три земельні ділянки після померлих [PERSON] та матері. За його дорученням у 2007 році дядько [PERSON], який помер у 2011 році, уклав договір оренди на одну з земельних ділянок. Так як позивач працював за межами України, він у 2010 році дав [PERSON] довіреність на 5 років на оформлення двох інших земельних ділянок на позивача. [PERSON] у 2011 році переоформив у власність позивача дві земельні ділянки і СТОВ «Росія» передав йому ці земельні ділянки, а одну відмовили передавати до закінчення у 2017 році договору оренди. Позивач їх самостійно використовує. У 2017 році він прийшов у контору СТОВ «Росія» і повідомив юристу, що буде забирати земельний пай по закінченні терміну оренди у власне користування. Але та повідомила, що земельну ділянку не повернуть до закінчення договору оренди, так як мається додаткова угода за 2012 рік, якою продовжено договір оренди до 2027 року. Після цього він направив поштою заяву про повернення земельної ділянки, так як він не має наміру продовжувати договір оренди. Він отримав письмову відповідь про наявність додаткової угоди, укладеної на 15 років, якою фактично продовжено договір оренди земельної ділянки до 2027 року. Його думку про можливість укладення додаткової угоди ніхто не запитував і він довіреності на це нікому не давав. Також не давав дозволу на це [PERSON]. Представник відповідача суду пояснила, що у 2007 році за дорученням [PERSON] з СТОВ «Росія» був укладений договір оренди належної йому земельної ділянки на території Ромашківської сільської ради, який був зареєстрований у відділі земельного кадастру. Так як позивач був за межами України, він кілька разів надавав довіреності на укладення договорів від його імені у 2007 році [PERSON], у 2010 році [PERSON], який мав повний об»єм повноважень, в тому числі і підписувати різні угоди, в тому числі і додаткову. Вважає, що волевиявлення позивача при укладенні додаткової угоди було в повному обсязі, так як він надав документи для укладення додаткової угоди, які були долучені до додаткової угоди. Протягом усього часу дії договору оренди відповідач використовував земельну ділянку позивача, а позивач отримував орендну плату. У 2016 році позивач звертався до відповідача з приводу недоотримання орендної плати і йому була надана відповідь та доплата, а також позивач отримав копію додаткової угоди. Так як додаткова угода була укладена у 2012 році, про що позивач достеменно знав, то строк позовної давності закінчився у 2015 році, що є підставою для застосування спливу позовної давності. Свідок [PERSON] суду показав, що у 2010 році [PERSON] дав йому довіреність на 5 років на оформлення спадщини після бабусі та виділення землі в натурі. До 2012 року він оформив два земельні паї на [PERSON] та виділив їх в натурі. Укладати додаткову угоду у 2012 році [PERSON] його не уповноважував і підпис у додатковій угоді, пред»явлений йому в судовому засіданні для огляду, не його. У 2007 році [PERSON] дав доручення [PERSON] на оформлення спадщини після померлої [PERSON], яка складалася із житлового будинку, майна та земельної ділянки біля будинку і оформлення договору оренди земельного паю дане доручення не стосувалося. Наскільки йому відомо, в разі підписання угоди чи договору за дорученням, до вказаної угоди повинно бути долучено вказане доручення і прізвище та підпис в угоді ставиться особою, якій таке повноваження надано, про що робиться відмітка в договорі та долучається копія доручення, що і було зроблено ним при оформленні земельних паїв на [PERSON]. Заслухавши сторони, їх представників, свідка, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 3,3803 га, розташованої на території Ромашківської сільської ради, що підтверджується копією Державного акту на право власності на землю серія КВ №0537. 12.09.2007 за довіреністю позивача [PERSON] від імені позивача уклав договір оренди вказаної земельної ділянки із СТОВ «Росія» строком на 10 років і строк дії оренди закінчувався 20.12.2017. Так як позивач працював за межами України, він дав у 2010 році [PERSON] довіреність на 5 років на переоформлення на позивача та отримання в натурі двох інших земельних ділянок. [PERSON] у 2011 році переоформив у власність позивача дві земельні ділянки і СТОВ «Росія» передав йому ці земельні ділянки, а одну відмовили передавати до закінчення у 2017 році договору оренди. 30.08.2017 позивач, знаючи про закінчення дії договору оренди, звернувся із письмовою заявою до керівника СТОВ «Росія» про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди від 12.09.2007, яку направив по пошті. 19.09.2017 отримав відповідь від СТОВ «Росія», з якої дізнався про існування додаткової угоди до договору оренди його земельної ділянки від 24.09.2012, якою визначений новий строк оренди терміном 15 років, яка зареєстрована Центром Державного земельного кадастру 28.12.2012, реєстраційний номер 322370004002839 і договір оренди закінчується 28.12.2027. Позивач вважає, що керівництво товариства без його згоди до закінчення договору оренди земельної ділянки від 12.09.2007 самовільно в односторонньому порядку уклало у 2012 році додаткову угоду, якою продовжило строк дії договору до 2027 року. Про намір укласти додаткову угоду позивача ніхто не повідомляв, він не давав згоду на це і згідно висновку почеркознавчої експертизи підпис в додатковій угоді не позивача та не [PERSON]. Під час слухання справи 14.12.2018 рішенням зборів засновників СТОВ «Росія» перейменоване на СТОВ «Ромашки», за яким зберігається правонаступність СТОВ «Росія» і 18.12.2018 проведена державна реєстрація вказаної зміни. \~ \~ Згідно\~до ст.13\~Закону України\~«Про оренду\~землі» Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за\~згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ст.19 вказаного Закону при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років. Зміна умов договору оренди землі, у відповідності до ст.30 Закону, здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Аналогічна вимога мається у ч.1 ст.651 ЦК України, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ У\~відповідності до\~ст.31\~Закону України\~«Про оренду\~землі» договір\~оренди землі\~припиняється в\~разі: закінчення строку, на який його було укладено. Це ж передбачено п.п. 36, 37, 38 договору оренди земельної ділянки від 12.09.2007, укладеного між сторонами. Тобто дії позивача, який заздалегідь до закінчення строку дії договору оренди належної йому земельної ділянки від 12.09.2007 року, який закінчувався 27.12.2017 і який у серпні 2017 року подав заяву про небажання продовжувати договір оренди належної йому земельної ділянки, відповідають вимогам закону. Суд вважає, що дії відповідача, який самовільно, без погодження із позивачем, який є власником земельної ділянки, уклав додаткову угоду від 24.09.2012, не передбачену основним договором оренди від 12.09.2007, згідно п.36 якого зміна умов\~договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, порушили право власника на володіння та розпорядження належним йому майном, тим паче, згідно п.37 вказаного договору дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено. В даному випадку відповідач в односторонньому порядку продовжив строк дії договору оренди і поставив до відому про це власника земельної ділянки через п»ять років тільки після його звернення із заявою про припинення договору оренди. Право орендаря на продовження строку оренди належної позивачу земельної ділянки передбачено ст.33 Закону України «Про оренду землі», згідно якої по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Згідно до ч.2 вказаної статті орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Як вбачається із висновку експертів по результатам проведення судово-почеркознавчої експертизи № 7427-7429/18-32 від 14.11.2018: «1. Підписи від імені [PERSON], які містяться у графі «Орендодавець: ____Підпис» в оригіналах двох примірників Додаткової угоди від 24.09.2012 до договору оренди земельної ділянки від 12.09.2012 виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. 2. Підписи від імені [PERSON], що містяться у розділі «Орендодавець:», у графі Підпис» в оригіналах двох примірників Додаткової угоди від 24.09.2012 до договору оренди земельної ділянки від 12.09.2007, виконані не [PERSON], а іншою особою. Підписи від імені [PERSON], що містяться у розділі «Орендодавець:», у графі Підпис» в оригіналах двох примірників Додаткової угоди від 24.09.2012 до договору оренди земельної ділянки від 12.09.2007, виконані не [PERSON], а іншою особою». Тобто твердження представника відповідача, що підпис в додатковій угоді від 24.09.2012 виконаний по довіреності представником [PERSON] не відповідає дійсності. Відповідно до вимог ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотніх умов. Правочин вважається таким, що укладений в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами ( ч.2 ст.207 ЦК України). Ч.1 ст.208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти: 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою ст.206 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства ( ч.1 ст. 203 ЦК України). Суд вважає, що позивачем доведено, що ні він, ні його представник не підписували додаткову угоду від 24.09.2012, якою продовжено строк оренди належної йому земельної ділянки і таким чином зміст угоди суперечить законодавству (не було волевиявлення особи на укладення додаткової угоди до договору оренди). Відповідачем не доведено, що додаткова угода підписана позивачем чи його довіреною особою, не надано доказів, які підтверджують це. Як було вказано вище, під час слухання вказаної справи справи 14.12.2018 рішенням зборів засновників СТОВ «Росія» перейменоване на СТОВ «Ромашки», за яким зберігається правонаступність СТОВ «Росія» і 18.12.2018 проведена державна реєстрація вказаної зміни. В даному випадку відповідач залишився той самий - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю, тільки змінилася його назва з «Росія» на «Ромашки», яке продовжує орендувати земельні ділянки у власників земельних паїв без переукладення нових договорів оренди, тобто правовідносини орендарів і орендодавців залишилися ті ж самі і тому підстав для заміни відповідача немає. Тому суд ухвалою від 04.03.2019 залучив в якості відповідача правонаступника СТОВ «Росія» - СТОВ «Ромашки». Згідно цивільного законодавства (глава 17. Представництво), в разі підписання угоди чи договору за дорученням (представництвом), до вказаної угоди повинно бути долучено вказане доручення і підпис в угоді ставиться особою, якій таке повноваження надано, про що робиться відмітка в договорі та долучається копія доручення, чого в даному випадку не було. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Суд вважає, що є підстави для визнання правочину додаткової угоди, укладеної 24.09.2012 між [PERSON] та СТОВ «Ромашки» (Росія) недійсним. У відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Ч.4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача під час слухання справи зробила заяву про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог так як позивач був обізнаний про наявність додаткової угоди у 2012 році і тому строк позовної давності закінчився у 2015 році, заяви про поновлення строку строку звернення до суду позивач не подавав. Суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду, так як про порушення свого права він дізнався у 2017 році при отриманні письмової відповіді від 19.09.2017 від директора СТОВ «Росія» про наявність додаткової угоди і з цього часу почався відлік строку позовної давності. \~ \~

Outcome: approved