Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] з участю третьої особи Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , останнє місце проживання : [ADDRESS] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Просить суд збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.05.2013 року, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500 грн.. щомісячно, починаючи з 13 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем був зареєстрований шлюб 07.09.2008 року відділом РАЦС Волочиського районного управління юстиції. Від шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] від 05.06.2009 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01 листопада 2011 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачка 14.02.2014 року зареєструвала шлюб з [PERSON] від цього шлюбу мають спільну дитину. На даний час є наявна велика заборгованість, близько 31500 грн., зі сплати аліментів на дитину. З 28.04.2018 року по 10.05.2018 року син [PERSON] перебував на стаціонарному, де йому діагностували цукровий діабет І типу, таким чином він являється дитиною з інвалідністю. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, що виражається, зокрема, у тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідного харчування, лікуванням, фізичного та духовного розвитку дитини та не надає ніякої допомоги; не спілкується з дитиною, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, додаткового навчання для розвитку здібностей, більш того відповідач взагалі не виходить на зв`язок і не цікавиться дитиною. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що є всі наявні підстави згідно вимог п.2 4.1 ст.164 Сімейного кодексу України позбавити відповідача батьківських прав за ухилення ним від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надіслала клопотання про слухання справи у її відсутності, просить позов задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечила, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. В судове засідання представник третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування не з`явився, надіслав клопотання про слухання справи у його відсутності, просить позов задоволити, щодо винесення заочного рішення не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб 07.09.2008 року відділом РАЦС Волочиського районного управління юстиції. Від шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 05.06.2009 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01 листопада 2011 року шлюб між сторонами розірвано, справа №2-7168/11. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.05.2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково стягнуто [PERSON] , жителя [ADDRESS] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 13 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 14.02.2014 року 14.02.2014 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від цього шлюбу мають спільну дитину. Крім того, згідно довідки - розрахунку державної виконавчої служби Волочиського ГТУЮ від 23.05.2018 жодного разу відповідач аліментів не платив. На даний час є наявна велика заборгованість, близько 31500 грн., зі сплати аліментів на дитину. З 28.04.2018 року по 10.05.2018 року син [PERSON] перебував на стаціонарному, де йому діагностували цукровий діабет І типу, таким чином він являється дитиною з інвалідністю, що вбачається з історії хвороби №2320/900. Згідно висновку від 31.05.2019 року № 35-2432 Франківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування вважає про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки та є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому питання про застосування такого заходу впливу до батьків нерозривно пов`язане з питанням захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, суд вважає, що його слід позбавити батьківських прав стосовно сина [PERSON] . Згідно із ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів, то суд вважає, що такі підлягають задоволення, з наступних підстав. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). За приписами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до положень ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням, як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відтак, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Судом встановлено, що згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.05.2013 року, стягнути [PERSON] , жителя [ADDRESS] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500 (п`ятсот) грн.. щомісячно, починаючи з 13 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття.. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтовані, і підлягають задоволенню шляхом збільшення розміру аліментів до 1500 грн. Вирішуючи питання щодо збільшення розміру аліментів суд приймає до уваги, що дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Розмір аліментів, які стягуються з відповідача на теперішній час за рішенням суду не відповідає мінімальному прожитковому рівню забезпечення дитини відповідного віку, який згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2019р.» для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Суд вважає, що збільшений розмір аліментів забезпечить належні умови виховання дитини на мінімальному рівні, що в свою чергу забезпечить гармонійний розвиток дитини. Виконавчий лист, виданий на виконання рішення від 21 травня 2013 Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини потрібно відкликати після набрання даним рішенням законної сили. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved