Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів, які сплачує відповідач [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. При цьому зазначила, що за судовим наказом відповідач сплачує аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказуючи на те, що під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження отримано відомості про те, що боржник працює на підприємстві ТОВ «Тедіс Україна», має середню заробітну плату близько 8000-10000 грн., просить змінити розмір аліментів, спосіб їх стягнення, стягувати з відповідача ? частину всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Зауважила, що дитина потребує більшого забезпечення у зв»язу з навчанням у школі, а відповідач покращив власне матеріальне становище. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначив, що має на утриманні другу дитину [PERSON], [INFO], крім того, сплачує заборгованість за виконавчим провадженням з виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду про стягнення з нього грошових коштів. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Судовим наказом від 20.07.2017 року, виданим Богунським районним судом м. Житомира, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. За положеннями ч.1 ст. 183 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сімейним кодексом України передбачено підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положення вказаної норми не пов»язуються зі способом стягнення аліментів. З огляду на вказане суд звертає увагу на наступне. Частиною другою статті 5 ЦПК України визначено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З урахуванням відсутності імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження наведені позивачем обставини про зміну матеріального становища відповідача. З дослідженого в судовому засіданні звіту про здійснення відрахування та виплати ТОВ «Тедіс Україна» [PERSON] здійснено нарахування заробітної плати в період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року в середньому розмірі 8940 грн. на місяць. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.\~ З врахуванням рівня забезпеченості відповідача, суд,

Outcome: partial