Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до Дрогобицького міськрайонного суду із позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог), в якому просить надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітній дитині - [PERSON], [INFO], з метою навчання, оздоровлення та відпочинку для поїздок в країни Шенгенської Угоди: Республіку Польща, Республіку Болгарія, Республіку Італія, Республіку Румунія, Республіку Єгипет, Республіку Чехія, Великобританію, - без згоди батька [PERSON], з дня набрання рішенням законної сили по 23.08.2019 включно. В обґрунтування позову зазначає, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано 7 лютого 2008 року в Відділі реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького районного управління юстиції у Львівській області. Під час шлюбу в сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони розлучилися. Дитина має канікули, має можливість їхати закордон на оздоровлення, однак батько дитини не надає згоди на тимчасові поїздки дитини за кордон. Позивач у судове засідання не з'явилась, представник позивача просила розглядати справу за її відсутності, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, не повідомивши причин, хоча був своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні у судове засідання не з'явився, подав заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, зазначив, щодо ухвалення рішення - покладається на думку суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Згідно заяви від 11.03.2014 [PERSON] та [PERSON] надали згоду на оформлення необхідних документів, у тому числі візи та на виїзд за кордон до Чеської Республіки на постійне місце проживання їх малолітній дочці [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991 року) предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов'язків є обов'язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім'ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами та особисте виховання дитини, а потім згідно ч.2 цієї статті батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, а також згідно ч. 3 цієї статті батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які не суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх правта виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У п. 3, підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. А оскільки неповнолітня [PERSON] досягнула шістнадцятирічного віку [INFO], вона має право самостійно визначати місце свого проживання та самостійно виїздити за межі України, без згоди батьків, а тому позов задоволенню не підлягає. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed