Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання [PERSON], [INFO] з нею. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період якого у них народився син [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає разом із матір'ю з усім необхідним для виховання та розвитку. Позивач забезпечена житлом та отримує стабільний дохід. Разом з тим, перебування сина у сім'ї відповідача негативно впливає на фізичний та психічний розвиток [PERSON] Оскільки між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у ньому, та просили суд задовольнити позовні вимоги. Представник третьої особи в судовому засіданні при розгляді справи поклалась на думку суду, підтримала висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з матір'ю. Відповідач до судового засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO] (на 11 а.с.). Малолітня дитина проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. [PERSON] працює на постійній основі та, має стабільний заробіток, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, також забезпечена трьохкімнатною квартирою, у якій створено належні умови для виховання та розвитку дитини (17-21 а.с.). Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітеті Вінницької міської ради від 06.12.2018 року визнано за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з його матір'ю [PERSON] Статтею 51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. За правилами, передбаченими статями 157, 160, 161 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу. Статтями 151 та 163 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання малолітніх дітей та на те, щоб вони проживали з ними. Права батьків, у тому числі тих, хто живе окремо від дитини, на виховання дитини і спілкування з нею можуть бути обмежені лише законом (статті 153 і 157 СК України). Рішення про визначення місця проживання дитини повинно прийматися першочергово із урахуванням інтересів самої дитини. У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями частин 1 - 2 ст. 161 СК України задекларовано наступне. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналіз зазначених норм матеріального закону дає достатні та беззаперечні підстави стверджувати, що рішення щодо місця проживання спільної малолітньої дитини вирішується органом опіки та піклування або судом. Іншого органу законом не передбачено. Жоден із згадуваних органів не має переваги при вирішенні такого спору. Разом з тим, рішення органу опіки та піклування може бути оспорено у суді. Враховуючи фактичні обставини справи, положення норм матеріального права, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 704,80 грн понесених судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved