Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 20.09.1986 року у виконкомі Дубівської сільської Ради народних депутатів Рожнятівського району Івано-Франківської області зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 15. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони не змогли створити міцної сімї, часто між ними виникали сварки та непорозуміння. Стосунки які на даний час існують між ними виключають можливість її збереження. За наведених обставин просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву,в якій позовні вимоги підтримала,просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-НМ № 423283 від 20 вересня 1986 року (а.с.3) сторони зареєстрували шлюб 20.09.1986 року у виконкомі Дубівської сільської Ради народних депутатів Рожнятівського району Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 15. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально. Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, сімя розпалася остаточно, спільне господарство не ведеться, будь-яких спроб налагодити подружнє життя жодна із сторін не приймає, тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved