Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням,розташованим за адресою: [ADDRESS], оскільки він в ньому не мешкає з квітня 2016 року. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, у зв'язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем по справі в період з 07.10.1995 р. по 03.03.2016 р. Шлюб розірвано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області коли, актовий запис № 16 (а.с. 9). На підставі свідоцтва про право власності від 26.02.2016 року, виданого Лозівською міською радою Харківської області, власником однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на праві приватної спільної сумісної власності були позивач та [PERSON], а згідно договору дарування 1/2 частини квартири від 02 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області, позивач є єдиним власником зазначеної квартири (а.с. 14-17). З 10.04.2003 року в даній квартирі зареєстровані дві особи: позивач та її колишній чоловік - відповідач по справі (а.с. 8,26). Відповідач після розірвання шлюбу, а саме з квітня 2016 року в даній квартирі не проживає, що підтверджується актами від 15.05.2016р., 25.09.2016р., 14.12.2016р., 03.03.2017р., комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі у спільному побуті (а.с. 10-13). Позивач, як власник будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладала, ніяких обов'язків перед ним не має. Вона неодноразово зверталась до колишнього чоловіка з проханням про зняття його з реєстрації в квартирі, але відповідач ігнорує її прохання. Позивач не чинила ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу, за захистом порушеного права на проживання відповідач ні до суду, ні до інших державних органів не звертався, особистих речей та майна, яке належить відповідачу в квартирі немає. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved