Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного 27.08.2015 року, та визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в серпні 2015 року вона приїхала до м. Харкова з м. Свердловська Луганської області через не стабільну ситуацію та мала намір придбати квартиру та проживати у м. Харкові. З метою пошуку квартири позивач подала відповідні оголошення до місцевих газет та в мережі Інтернет. 26.08.2015 року позивачу надійшла пропозиція від [PERSON] придбати належну йому однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Позивач оглянула квартиру, її все влаштовувало та вона погодилась придбати вказану квартиру за ціною, що складала 500 000 грн. (що в еквіваленті становило 20000,00 доларів США). Наступного дня позивач та відповідач уклали угоду купівлі-продажу квартири, позивач у повному обсязі розрахувалась із відповідачем, відповідач віддав позивачу копію свого паспорту та коду та ключі від квартири. Договір сторони уклали в письмовій формі, але нотаріально його не завіряли, оскільки будинок кооперативний , [PERSON] оформлював документи, після чого угода повинна була нотаріально оформлена. В подальшому відповідач неодноразово відкладав строк оформлення угоди, на теперішній час ухиляється від нотаріального посвідчення договору, через що позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатися своїм майном та змушена звернутися до суду для захисту своїх прав. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, свій позов, підтримала у повному обсязі, просить справу розглядати за її відсутністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день слухання справи був повідомлений, суд виносить по справі заочне рішення суду. Суд, дослідив матеріали справи вважає позов обґрунтованим, а тому задовольняє його у повному обсязі з наступних підстав. Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки № 312179 від 25.07.2016 року, виданої КП «Харківське міське БТІ», квартира [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], відповідно до довідки ЖБК «Призма» від 06.04.2001 року. Відповідно договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2015 року, укладеного між позивачем та відповідачем, позивач прийняв від відповідача у власність однокімнатну ізольовану квартиру № 46 по вул. Командарма Уборевича (в теперішній час - вул. Бучми), 18-а в м. Харкові. Продаж квартири здійснено за 500 000,00 грн., які відповідач на момент підписання договору отримав у повному обсязі від [PERSON] та своїм підписом у вказаному договорі відповідач підтвердив повний розрахунок із позивачем та відсутність будь-яких претензій з його боку до [PERSON] З моменту укладення письмового договору купівлі-продажу та отримання ключів від квартири позивач почала мешкати в спірному приміщенні, оплачувати комунальні платежі, проводити поточний ремонт. В час, призначений для нотаріального посвідчення договору позивач зустрілась із відповідачем, однак, угода не була укладена за проханням відповідача по справі. В подальшому відповідач неодноразово відкладав строк оформлення угоди, на теперішній час ухиляється від нотаріального посвідчення договору, у звязку з чим позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. ст. 202-205, 207, 208 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 334 ЦК встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися що до істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, позивач фактично стала власником спірної квартири після передачі грошей за неї.

Outcome: approved