Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 03.06.1989 року з відповідачем було укладено шлюб, який 12.01.2018 року розірвано. Під час шлюбу ними було придбано квартиру [ADDRESS] , автомобіль марки Хонда Аккорд 2005 р.в. д.н.з. [NUMBER] , нежитлову будівлю-сховище для техніки №421 секції №27,28, що становить 3/50 ідеальні частини по [ADDRESS] з земельною ділянкою кадастровий номер 181070000:01:005:0168 розміром 0,0165 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, незавершену будівництвом нежитлову будівлю - складське приміщення по [ADDRESS] з земельною ділянкою кадастровий номер 181070000:01:005:0173 розміром 0,0618 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Вказану квартиру було придбано за спільні кошти на ім`я відповідача відповідно до договору купівлі-продажу від 19.08.1999 року, автомобіль було придбано за спільні кошти в 2008 році. Будівництво складського приміщення ([ADDRESS]) було розпочато під час перебування в шлюбі, фактично завершено, однак відповідач умисно не вводить його в експлуатацію та не реєструє право власності, земельну ділянку, на якій збудовано склад, придбано у 2010 році. Вважає, що вказаний об`єкт незавершеного будівництва має бути визнано спільною сумісною власністю подружжя, а вона має всі права співзабудовника та право вимагати визнання права власності на половину об`єкта незавершеного будівництва. Земельні ділянки були придбані на ім`я відповідача згідно договору купівлі-продажу від 04.06.2010 р. №2472 під час шлюбу. Нежитлове приміщення - сховище для техніки, було набуто за договором дарування від 30.03.2009 року, яким приховано фактичний договір купівлі-продажу. Просила визнати договір дарування сховища для техніки №421-секції №27,28, що становить 3/50 ідеальних частин нежитлового приміщення по [ADDRESS] від 30.03.2009 року, посвідчений нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчуком С.С., удаваним, визнавши його договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , з настанням наслідків правочину купівлі-продажу; визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] вартістю 230000 грн., автомобіль марки Хонда Аккорд 2005 р.в. д.н.з. [NUMBER] вартістю 200000 грн., сховище для техніки № 421 секції №27,28, що становить 3/50 ідеальні частини по [ADDRESS] 38-у [ADDRESS] , вартістю 110000 грн., земельну ділянку кадастровий номер 181070000:01:005:0168 розміром 0,0165 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі вартістю 125473,70 грн., земельну ділянку кадастровий номер 181070000:01:005:0173 розміром 0,0618 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі вартістю 469956,10 грн., незавершену будівництвом нежитлову будівлю - складське приміщення по [ADDRESS] , вартістю 100000 грн. та поділити вказане майно, визнавши за нею право власності на 1/2 частину вказаного майна, а іншу 1/2 частину майна залишити у власності відповідача. Справу відповідно до положень ст.19 ч.4, ч.6 п.2, ст.274 ч.2 ЦПК України розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження як малозначну без повідомлення сторін. Відповідачем 24.09.2019 року подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково, визнав вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ в рівних частках квартири [ADDRESS] , автомобіля Хонда Аккорд д.н.з. [NUMBER] . Решту вимог не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, зробив заяву про застосування строку позовної давності до вимоги про визнання договору дарування удаваним. Вказав, що під час перебування сторін в шлюбі ними придбавалось різне майно, однак позивач, отримуючи незначні доході від своєї трудової діяльності, кошти на його придбання не вкладала. Договір дарування від 30.03.2009 року ним було укладено з [PERSON] , про його укладення позивач знала, при зверненні до суду з вимогою про визнання його удаваним пропустила строк позовної давності, не надала доказів удаваності правочину. Земельні ділянки були придбані ФОП [PERSON] для комерційного використання в підприємницькій діяльності за кошти від такої діяльності, тому не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Замовником будівельних робіт незавершеного будівництвом об`єкта також являється ФОП [PERSON] Відповідь на відзив позивачем не подано. Треті особи належним чином повідомленні про розгляд справи (нотаріус Івчук С.С. ухвалу про відкриття провадження отримав 10.09.2019 р., [PERSON] - 10.09.2019 р.), пояснень щодо позову та відзиву на позов не подали. Дослідивши письмові матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя, який регулюється положеннями глави 7 Сімейного кодексу України (далі: СК України), ст.368 Цивільного кодексу України (далі: ЦК України). В межах даного спору позивачем заявлено вимогу про визнання договору, на підставі якого одним із подружжя було набуто право власності на майновий об`єкт, удаваним правочином, визнання його договором, який породжує підстави для визнання придбаного на його підставі майна спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили (ч.1). Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ч.2). Згідно статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Оскільки головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню, є дійсна спрямованість волі сторін правочину при укладенні оспореного договору дарування, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший а саме: договір купівлі-продажу. Згідно ст.60,ч.2 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Закон (ст.368,ч.3 ЦК України) зазначає, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд, відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої в справах № 6-1327цс15, №6-1568цс16, №6-801цс16, повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Правові позиції щодо можливості визнання майна фізичної особи-підприємця (ФОП) висловлені ВСУ в справах № 6-79цс13, №6-21цс15, №6-1327цс15. Відповідно до таких позицій майно ФОП, придбане за кошти від своєї діяльності слід розглядати як особисту приватну власність, яка не підлягає поділу між подружжям при розлученні, за умови, що це майно не використовується в інтересах сім`ї та використовується в інтересах підприємницької діяльності з метою отримання прибутку. Майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст.57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст.60,61 СК України. Вирішуючи вимогу про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ незавершеної будівництвом нежитлової будівлі слід виходити з того, що відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу об`єкта нерухомого майна після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва між подружжям (колишнім подружжям) у сукупності до наступних умов: 1) період здійснення будівництва недобудови охоплюється подружнім життям та участю членів подружжя в ньому; 2) враховуючи ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва, можна визначити окремі його частини, що підлягають виділу; 3) існує можливість довести будівництво до кінця. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію (правові позиції ВСУ у справах № 454/1678/16-ц, №6-47цс16, № 299/1757/16-ц, № 6-47цс16). На підтвердження заявлених вимог позивачем були подані в копіях документ, що посвідчує її особу, свідоцтво про укладення шлюбу та свідоцтво про розірвання шлюбу з відповідачем, договір купівлі-продажу від 19.08.1999 року серії АВВ №143742, технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , технічний паспорт на квартиру, довідка про вартість квартири, договір дарування від 13.03.2009 року нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS], витяг про реєстрацію права на вказану нежитлову будівлю, довідка про вартість вказаної нежитлової будівлі, інформація з Державного земельного кадастру про право на земельну ділянку кадастровий номер 181070000:01:005:0168, декларація про початок виконання будівельних робіт 2011 р. з будівництва складського приміщення по [ADDRESS] , інформація з Державного земельного кадастру про право на земельну ділянку кадастровий номер 181070000:01:005:0173, довідка про вартість об`єкта нерухомості за адресою: [ADDRESS] , витяг з рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради від 05.09.2012 р. №404, довідка №100 від 26.02.2018 р. КП «Коростенське МБТІ», інформація з ТСЦ №1843 про реєстрацію транспортного засобу Хонда Аккорд 2005 р.в. д.н.з. [NUMBER] , облікова картка вказаного транспортного засобу, довідка про його вартість, інформація про грошову оцінку земельних ділянок, інформація про правові підстави набуття права власності на земельні ділянки, технічний паспорт на складське приміщення за адресою: [ADDRESS] , технічний паспорт на нежитлову будівлю (сховище для техніки № 421 ) за адресою: [ADDRESS] ,38-у, лист щодо досудового врегулювання спору. Відповідачем до відзиву на позовну заяву подано копії договору купівлі-продажу земельних ділянок від 04.06.2010 року, Державного акту серія ЯЛ №264668, Державного акту ЯЛ №264667, витяг з ЄДРЮОФОПГФ. Вказаними документами підтверджується, що сторони перебували в шлюбі з 03.06.1989 року по 12.01.2018 року. У вказаний період було придбано наступне майно: 1) 19.08.1999 року квартира [ADDRESS] , власником якої згідно договору купівлі-продажу від 19.08.1999 року серії АВВ №143742 є відповідач; 2) 08.08.2008 року автомобіль марки Хонда Аккорд 2005 р.в. д.н.з. [NUMBER] , власником якого згідно облікової картки вказаного транспортного засобу є відповідач, 3) 30.03.2009 року нежитлова будівля -сховище для техніки №421 секції №27,28, що становить 3/50 ідеальні частини по [ADDRESS] , власником якого згідно договору дарування від 30.03.2009 року є відповідач; 4) 04.06.2010 року земельна ділянка кадастровий номер 181070000:01:005:0168 розміром 0,0165 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка згідно договору купівлі-продажу земельних ділянок від 04.06.2010 року та Державного акту ЯЛ №264667 належить відповідачу; 5) 04.06.2010 року земельна ділянка кадастровий номер 181070000:01:005:0173 розміром 0,0618 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка згідно договору купівлі-продажу земельних ділянок від 04.06.2010 року та Державного акту ЯЛ №264668 належить відповідачу. Згідно Декларації про початок виконання будівельних робіт, затвердженої 22.07.2011 року, відповідачем як ФОП почато будівництво нежитлової будівлі - складського приміщення по [ADDRESS] на земельній ділянці кадастровий номер 181070000:01:005:0173. Докази про завершення чи процент готовності вказаного об`єкту, можливість його поділу суду не подані. Згідно договору купівлі-продажу земельних ділянок від 04.06.2010 року, земельні ділянки площею 0,0618 га та 0,0165 га були придбані відповідачем як ФОП для комерційного використання. Проаналізувавши подані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що такими не підтверджується, що нежитлова будівля-сховище для техніки №421 секції №27,28, що становить 3/50 ідеальні частини по [ADDRESS] , була придбана на підставі удаваної угоди дарування від 30.03.2009 року, якою фактично була прихована угода купівлі-продажу, оскільки доказів того, що волевиявлення її сторін не було вільним та не відповідало внутрішній волі сторін, що оспорений правочин було укладено з метою приховати інший, а саме: договір купівлі-продажу, що такий правочин був оплатним, що оплата була проведена за спільні кошти сторін. Не надано позивачем і доказів того, що земельна ділянка кадастровий номер 181070000:01:005:0168 розміром 0,0165 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, земельна ділянка кадастровий номер 181070000:01:005:0173 розміром 0,0618 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, які придбані відповідачем як ФОП, були придбані за спільні кошти сторін та не використовується в підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, а отже не є особистою власністю відповідача. З тих же підстав не доведеним є і факт будівництва сторонами як подружжям нежитлової будівлі - складського приміщення по [ADDRESS] на земельній ділянці кадастровий номер 181070000:01:005:0173, оскільки наявні в справі документи свідчать про те, що такий об`єкт будується відповідачем як ФОП з метою його використання в підприємницькій діяльності. Факт придбання під час перебування в шлюбі квартири та транспортного засобу як спільного майна подружжя відповідач визнав та погодився на його поділ в рівних ідеальних частках. За таких обставин, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, визнавши спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] , автомобіль марки Хонда Аккорд 2005 р.в. д.н.з. [NUMBER] та провести його поділ між сторонами по 1/2 ідеальній частині. Відповідно до положень ст.372 ч.3 ЦК України в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється, про що в рішенні зазначається відповідно до положень ст.5 ч.2 ЦПК України. Решта вимог задоволенню не підлягають як необґрунтовані. Понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору стягуються з відповідача відповідно до частини задоволених вимог (69,62%), враховуючи відмову у задоволенні немайнової вимоги про визнання договору удаваним та вартість майна, в набутті права на яке відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial