Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позов до Чернігівської міської ради про визнання права власності на майно та право користування земельною ділянкою, мотивуючи свої вимоги наступним. З 1964 по 2014 роки позивачка перебувала у шлюбі з [PERSON], який 07.01.14. помер. За час шлюбу вони придбали незакінчений будівництвом будинок з надвірними спорудами, який мав 34 % готовності, що знаходиться в м. Чернігові по вул. Словянській, 52, і розташований на ділянці 600,00 кв.м. На даний час на обєкт незавершеного будівництва не існує зареєстрованого речового права, а тому незакінчений будівництвом будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: м. Чернігів, вул. Словянській, 52, є тільки будівельним матеріалом без визначення власника. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, визначеної в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 21.12.2010 р. № 18000, будівельні матеріали (спірне майно) складаються з: - цегли, що відображає фундамент; - брусу деревяного, що відображають стіни; - азбестоцемент і листи, що покриває покрівлю; - дерево, служить перекриттям будівлі; - дошки товщиною 36 мм. та 38 мм„ що відображає підлогу, на суму 522385,00 грн. Просила визнати за нею право власності на будівельні матеріали, набутих на підставі Договору купівлі-продажу від 23.01.1997 року викладеного на офіційному бланку серія ААВ № 156568, як дружина [PERSON] (частка спільного майна подружжя), та в порядку спадкування, що розташовані за адресою вул. Славянська, 52, м. Чернігів, а саме: цегли, що відображає фундамент; брусу деревяного, що відображають стіни; азбестоцемент і листи, що покриває покрівлю; дерево, служить перекриттям будівлі; дошки товщиною 36 мм. та 38 мм., що відображає підлогу, в цілому характеризує обєкт незавершеного будівництва, який зводиться на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Другою чернігівською державною нотаріальною конторою, 16 січня 1990 року за № 2-119, що є додатком до Договору купівлі-продажу від 23.01.1997 року викладеного на офіційному бланку серія ААВ № 156568; визнати за нею право користування на сформовану, згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Другою чернігівською державною нотаріальною конторою, 16 січня 1990 року за № 2-119, що є додатком до Договору купівлі - продажу від 23.01.1997 року викладеного на офіційному бланку серія ААВ № 156568, земельну ділянку площею 600 квадратних метрів, набутого на підставі Договору купівлі - продажу від 23.01.1997 року викладеного на офіційному бланку серія ААВ № 156568, як дружина [PERSON] (частка спільного майна подружжя), та в порядку спадкування, що розташована за адресою вул. Славянська, 52, м. Чернігів. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Підтримав те, що викладено в позовній заяві. Представник відповідача позов визнала частково, щодо вимоги про визнання права власності на будівельні матеріали покладалася на розсуд суду, в решті просила відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Ріпкинська районна державна нотаріальна контора - в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.38), причини неявки суду невідомі, заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутність представника третьої особи, за наявними матеріалами та доказами в справі. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що з 24.05.1964 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5). 07.01.2014 року [PERSON] помер (а.с.8). 23.01.1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого останній купив незакінчений будівництвом будинок з надвірними спорудами, який має 34 % готовності, що знаходиться в місті Чернігові по вулиці Словянській будинок № 52, і розташований на земельній ділянці 600,00 кв. метрів (а.с.14). Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок станом на 21.12.2010р., який знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Словянська № 52 вбачається, що [PERSON] є його власником в цілому (а.с.9-11). Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України, визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до змісту ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Згідно п.п. 7, 8 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вбачається, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини. З копії спадкової справи № 100/2015 після померлого [PERSON] вбачається, що спадкоємцями за заповітом є [PERSON] та [PERSON] (а.с.56). В матеріалах спадкової справи міститься заява [PERSON], в якій він зазначає, що спадщину в шестимісячний строк не прийняв, в суд за продовженням строку для прийняття спадщини звертатися не буде (а.с.41), та заява [PERSON], в якій вказано, що він на спадщину після померлого [PERSON] не претендує (а.с.42). Отже, з вказаного вбачається, що [PERSON] як дружина померлого [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Отже, на думку суду, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що незакінчений будівництвом жилий будинок, за адресою: м. Чернігів, по вул. Словянська, буд. 52, був придбаний позивачкою і відповідачем за час перебування в шлюбі та є їх спільною сумісною власністю, а тому потрібно визнати за [PERSON] право власності на будівельні матеріали, які набуті на підставі Договору купівлі-продажу від 23.01.1997 року, що розташовані за адресою: м. Чернігів, вул. Словянська, 52, як дружини [PERSON] (частка спільного майна подружжя), та в порядку спадкування після померлого 07 січня 2014 року [PERSON]. Щодо вимог про визнання за [PERSON] право користування земельною ділянкою площею 600 квадратних метрів, набутої на підставі Договору купівлі-продажу від 23.01.1997 року викладеного на офіційному бланку серія ААВ № 156568, як дружина [PERSON] (частка спільного майна подружжя), та в порядку спадкування, що розташована за адресою вул. Славянська, 52, м. Чернігів, необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно зі ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України, передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. В матеріалах справи міститься договір надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку на праві приватної власності від 16.01.1990 року, який був укладений між виконкомом Новозаводського району [PERSON] народних депутатів та [PERSON] (а.с.15-16). Зі справи вбачається, що [PERSON] після придбання незакінченого будівництвом будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Словянська, 52, і розташований на земельній ділянці 600,00 кв. м, право користування вказаною ділянкою належним чином не оформив, договору користування нею не укладав, тобто державна реєстрація цього права за спадкодавцем не здійснена. Відповідно до п.10 ПП ВС України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у відповідності до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право на користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Отже, документи, які б посвідчували право власності чи право постійного користування земельної ділянки у померлого були відсутні, а тому відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, вказана земельна ділянка не входить до складу спадщини, оскільки у померлого були відсутні права на неї. На підставі викладеного,

Outcome: partial