Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою , що розташована за адресою : [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбу з відповідачем по справі , який був розірваний рішенням суду від 27.08.2014 року. Рішення суду про розірвання шлюбу набуло законної сили тільки 09.09.2014 року. 04.09.2014 року між сторонами по справі був укладений шлюбний договір , відповідно до умов якого було визначено правовий режим щодо майна, набутого подружжям під час шлюбу . Зокрема було вирішено, що квартира № 24, яка розташована за адресою : м. Харків, пр-т Московський, 128 є приватною власністю Гулі (нині [PERSON]) Ю.О. та у випадку розірвання шлюбу вказана квартира залишається дружині. Право власності на вищевказану квартиру було набуто позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 10.02.2001 року. Відповідно до умов шлюбного договору , подружжя домовилось , що у випадку розірвання шлюбу , той з подружжя , місце реєстрації проживання якого буде у житловому приміщенні, яке належатиме іншому з подружжя на праві особистої власності , повинен зняти з реєстрації своє місце проживання у такому житловому приміщенні впродовж дванадцяти місяців з моменту розірвання шлюбу. Крім того, подружжя шлюбним договором передбачило, що у випадку розірвання шлюбу між ними, за чоловіком залишається правом тимчасового безоплатного користування спірною квартирою, строком на 24 місяці з моменту розірвання шлюбу, з право пролонгації цього права, умови якої будуть врегульовані подружжям окремо. Отже, з моменту розірвання шлюбу та на теперішній час строк ,яким було передбачено право відповідача на тимчасове користування квартирою, закінчився, однак відповідач не зняв своє місце проживання з реєстраційного обліку та не виселився з квартири. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. Представником позивача до суду подана заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що проти задоволення позову він не заперечує. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законний підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що сторони по справі з 06.01.1995 року перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.08.2014 року. Відповідно до вказаного рішення позивачу було змінено прізвище з «Гуля» на її дошлюбне прізвище « Навроцька» ( а.с. 13) Згідно договору купівлі продажу від 10.02.2001 року, позивач по справі придбала квартиру № 24, яка розташована за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 128. ( а.с.12) Право власності на вищевказану квартиру було зареєстроване за позивачем у встановленому законом порядку 19.02.2001 року. Відповідно до шлюбного договору від 04.09.2014 року, який був укладений між сторонами по справі, умовами якого було визначено, що квартира № 24, яка розташована за адресою : м. Харків, пр-т Московський, 128 є приватною власністю Гулі (нині [PERSON]) Ю.О. та у випадку розірвання шлюбу вказана квартира залишається дружині. ( а.с.14-15) Крім того, п.5 Шлюбного договору передбачено, що у випадку розірвання шлюбу , той з подружжя , місце реєстрації проживання якого буде у житловому приміщенні, яке належатиме іншому з подружжя на праві особистої власності, повинен зняти з реєстрації своє місце проживання у такому житловому приміщенні впродовж дванадцяти місяців з моменту розірвання шлюбу. Пунктом 6 вказаного договору встановлено, що у випадку розірвання шлюбу між сторонами, за чоловіком залишається право тимчасового безоплатного користування спірною квартирою, строком на 24 місяці з моменту розірвання шлюбу, з правом пролонгації цього права, умови якої будуть врегульовані подружжям окремо. Відомостей, щодо пролонгації вищевказаної домовленості між сторонами, матеріали справи не містять. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно наданої суду копії паспорта [PERSON] , останній зареєстрований за адресою : [INFO] .( а.с.8-9) Позивачем на адресу відповідача була направлена письмова вимога, щодо добровільного виселення відповідача з спірної квартири у строк до 10.09.2016 року( а.с.16-18), яка до теперішнього часу позивачем не виконана. Отже, з моменту розірвання шлюбу між сторонами пройшло вже більш двох років, однак відповідач не виконав умови шлюбного договору ,щодо зняття свого місця реєстрації за вищевказаною адресою. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним право користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved