Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 3000,00 грн. на кожну дитину. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.11.2003 у відділі реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції м. Харкова зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу вони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, різні погляди на життя, через що між ними часто виникають сварки. Спільне життя та збереження сім'ї неможливо та суперечить її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей. Позивач також зазначає, що неповнолітні дитини проживають разом з нею, та її заробітку недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення утримання дітей. Відповідач інших осіб, яких він зобов'язаний утримувати, не має, зареєстрований, як фізична особа - підприємець, має нерегулярний, мінливий дохід. Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні позову відмовити через ненадання позивачем доказів на підтвердження позовних вимог, зазначивши, що розмір аліментів не може перевищувати 50% від його доходу (а.с.25-26). Ухвалою від 18.07.2018 сторонам судом надавався строк для примирення строком на два місяці (а.с.31). Відповідач 14.09.2018 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому містяться заперечення проти позову, та відповідач зазначає, що його дохід за друге півріччя 2018 становить 24000,00 грн., тобто місячний дохід становить 4000,00 грн., він не заперечує проти сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, оскільки має також забезпечувати себе, крім того, він добровільно продовжує надавати дітям матеріальну допомогу, купує одяг, продукти харчування, поповнює мобільні рахунки, сплачує за спортивну секцію дзюдо. Відповідач також сплачує заборгованість за кредитами, які отримані позивачем. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначивши, що розмір аліментів у сумі 1000,00 грн. на кожну дитину є надто низьким для забезпечення дітей всім необхідним для життя та нормального розвитку, надала суду письмові пояснення. Представник позивача в судовому засіданні просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві та письмових поясненнях. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу не заперечував, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей визнав частково, погодився сплачувати на утримання неповнолітніх дітей по 1000,00 грн. щомісячно, посилаючись на те, що не спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. 08.11.2003 у відділі реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 1403 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.3). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7,8). Сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, обидва бажають розірвати шлюб, у наданий судом строк примирення не досягли. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, та за заявою позивача після розірвання шлюбу суд залишає їй прізвище [PERSON]. Як встановлено у судовому засіданні, і не заперечується сторонами у справі, неповнолітні діти проживають разом з матір'ю - позивачем у справі, відповідач є фізичною особою - підприємцем, інші особи, яких він зобов'язаний утримувати, в нього відсутні, зареєстрованого за відповідачем на праві власності нерухомого майна немає. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-ХІІ та набрала законної чинності для України 27 вересня 1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до положень ч.1 ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 -1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Р озмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. М інімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. М інімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить: з 01.01.2018 по 30.06.2018 - 1860,00 грн.; з 01.07.2018 по 30.11.2018 - 1944,00 грн.; з 01.12.2018 по 31.12.2018 - 2027,00 грн.; з 01.01.2019 по 30.06.2019 - 2027, 00 грн.; з 01.07.2019 по 30.11.2019 - 2118,00 грн., з 01.12.2019 по 31.12.2019 - 2218,00 грн. На підтвердження своєї неспроможності сплачувати аліменти у розмірі по 3000,00 грн. на кожну дитини, відповідач надав податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2-ге півріччя 2018 року, відповідно до якої, розмір його доходу за шість місяців становив 24000,00 грн. Відповідач також надав копії квитанцій про грошові перекази [PERSON], а також про оплату таких продуктів харчування, як морозиво, сік, вода, піца, солодощі. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд критично оцінює надані відповідачем докази на підтвердження ним сплати на користь позивача аліментів поштовими грошовим переказами, оскільки у наданих квитанціях не зазначено призначення платежу, крім того, витрати відповідача на придбання морозива, соку, води, піци, солодощів не може свідчити про утримання ним неповнолітніх дітей. Інші надані відповідачем докази не стосуються предмету спору. Згідно положень ч.1 ч.2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Суд прийшов до висновку, що для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітніх дітей, необхідним буде встановлення розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, у сумі по 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, що відповідає розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно. При зверненні до суду позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору в частині вимоги про розірвання шлюбу у розмірі 704 грн. 80 коп., та звільнена від сплати судового збору в частині вимоги про стягнення аліментів на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача понесені судові втрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., та в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial