Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач звернулась в грудні 2020р. в суд з позовом до Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 12.12.2019р. по 16.12.2020р. в розмірі 187139.58грн., компенсації втрати частини доходів за грудень 2019р.-грудень 2020р. в розмірі 3644.01грн. Позов обґрунтувала тим, що з 25 лютого 2019 року до 01 серпня 2019 року позивач працювала в Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді заступника головного бухгалтера облікового відділу. 01.08.2019 року позивачка була звільнена з роботи за згодою сторін. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.12.2019р. підтверджено невиплату відповідачем заробітної плати на час звільнення 01.08.2019р. в сумі 75175.68грн. нарахованої, на руки - 59915.89грн. Станом на 07.12.2020р. розрахунок відповідач так і не провів за рішенням суду. Відповідно за період з 12.12.2019р. по 16.12.2020р. стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні складав є в розмірі 187139.58грн., а згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків» з відповідача слід стягнути також компенсацію втрат частини доходів позивача за грудень 2019р.-грудень 2020р. в розмірі 3644.01грн. Відповідач в судові засідання не з`явився, однак 05.02.2021р. подав відзив на позов, де зазначив про невірність проведеного позивачем розрахунку середнього заробітку за затримку за 5-ти денний робочий тиждень, оскільки вона працювала на умовах 4-х денного робочого тижня, а тому розмір компенсації за позовними вимогами має становити 158405.55грн. Позивач подала 23.02.2021р. заяву про розгляд справи за її відсутності, подавши нові розрахунки з врахуванням 4-х денного робочого тижня, згідно яких середній заробіток складає 178 298.34грн., з врахуванням донарахованих позивачем днів грудня 2020р. (після подачі позову), січня 2021р. та 16 робочих днів лютого 2021 року (станом на 25.02.2021р., день призначення справи до розгляду), компенсація грудень 2019р.-грудень 2020р. складає - 6994.89грн. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. З 25 лютого 2019 року до 01 серпня 2019 року позивач працювала в Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді заступника головного бухгалтера облікового відділу. 01.08.2019 року позивачка була звільнена з роботи за згодою сторін, що встановлено судовим рішенням. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.12.2019р. (а.с.7-8) підтверджено невиплату позивачу відповідачем заробітної плати на час звільнення її 01.08.2019р. в сумі 59915.89грн. нарахованої, а не так як трактувала позивач нібито «на руки», а нарахованої в сумі 75175.68грн. Дані розрахунки підтверджені судовим рішенням, і з середньоденним заробітком - 736.77грн. Станом на 07.12.2020р. розрахунок відповідач так і не провів за рішенням суду, що доводила позивач та підтверджено відповідачем у його відзиві. Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Причини невиплати позивачу всіх сум зазначених рішенням суду як боргу по заробітній платі нарахованій в сумі 59915.89грн., так і середнього заробітку за час затримки за період з 01.08.2019 року по 11.12.2019 року в розмірі 67782.84грн., що належать їй, представник відповідача суду не пояснив. Статтею 117 КЗпП України встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до вказаної статті, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідач за період з 12.12.2019р. (наступний день після визначення судом у рішенні періоду стягнення середнього заробітку) по 25.02.2021 року (час ухвалення рішення у даній цивільній справі) прострочив на 242 робочих дні виплату позивачу, з врахуванням 4-х денного робочого тижня, що визнали сторони, середньоденної заробітної плати визначеної рішенням суду - 736 грн. 77 коп., що складає - 178298.34грн.(736,77*242). З врахуванням наведеного вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Що стосується вимоги про компенсації втрати частини доходів за грудень 2019р.-грудень 2020р. в розмірі - 6994.89грн., згідно поданого позивачем розрахунку, по якій не висловилась сторона відповідача у відзиві, слід вказати таке. Згідно ст.1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в т.ч. - заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Отже, вимога про стягнення і компенсації втрати частини доходів за грудень 2019р.-грудень 2020р. в розмірі - 6994.89грн., згідно поданого позивачем розрахунку, є також належним чином обґрунтована. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.116,117 КЗпП України, ст.1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків»,

Outcome: approved