Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що між нею та ПАТ «Платинум Банк» був укладений 26.07.2013 р. договір № 02012/04872ВССА про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунки та встановлення кредитного ліміту. 22.02.2019 р. на підставі договору факторингу №79, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», останньому було відступлено право вимоги за Кредитним договором № 02012/04872ВССА від 26.07.2013 р. 15.10.2020 р. на підставі договору факторингу № 1/ПТБ, укладеного між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», право вимоги за Кредитним договором № 02012/04872ВССА від 26.07.2013 р. було відступлено ТОВ «Фінансова компанія управління активами». 18.10.2020 р. на підставі договору факторингу № 18102020-ФК, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», було відступлено право вимоги за Кредитним договором № 02012/04872ВССА від 26.07.2013 р. останньому. 19.11.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис № 24773, на підставі ст.. 87 ЗУ «Про нотаріат», яким було задоволено вимоги ТОВ «Фінпром маркет» по стягненню заборгованості з [PERSON] за період з 21.02.2018 р. по 19.11.2020., загальна сума боргу - 41 332,27 грн. 15.03.2021 р. Антрацитівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відкрито виконавче провадження № 64832727, на виконання виконавчого напису № 24773 від 19.11.2020 р. вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем. На момент подачі позовної заяви за виконавчим провадженням № 64832727 було стягнуто 4 812,72 грн., що підтверджується звітом про здійснення відрахування та виплати [PERSON] за місцем роботи за період з 01.03.2021 р. по 31.03.2021 р. Позивач посилається на те, що вчинення виконавчого напису № 24773 приватним нотаріусом було здійснено більше ніж через чотири роки з дня виникнення права вимоги стягувача за кредитним договором № 02012/04872ВССА від 26.07.2013 р., у той час як ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено трирічний строк на звернення. Крім того на момент вчинення виконавчого напису не існувало законом передбаченої можливості вчиняти виконавчий напис на кредитні договори. Просив суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача суму стягнутого виконавчого збору у виконавчому провадженні № 64832727 у загальному розмірі 10345,59 грн. за виконавчим написом від 19.11.2020 року, реєстраційний № 24773. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача надав суду заяву про визнання позовних вимог в частині вимог щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» був укладений 26.07.2013 р. договір № 02012/04872ВССА про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунки та встановлення кредитного ліміту. 22.02.2019 р. на підставі договору факторингу №79, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», останньому було відступлено право вимоги за Кредитним договором № 02012/04872ВССА від 26.07.2013 р. 15.10.2020 р. на підставі договору факторингу № 1/ПТБ, укладеного між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», право вимоги за Кредитним договором № 02012/04872ВССА від 26.07.2013 р. було відступлено ТОВ «Фінансова компанія управління активами». 18.10.2020 р. на підставі договору факторингу № 18102020-ФК, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», було відступлено право вимоги за Кредитним договором № 02012/04872ВССА від 26.07.2013 р. останньому. 19.11.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис № 24773, на підставі ст.. 87 ЗУ «Про нотаріат», яким було задоволено вимоги ТОВ «Фінпром маркет» по стягненню заборгованості з [PERSON] за період з 21.02.2018 р. по 19.11.2020., загальна сума боргу - 41 332,27 грн. 15.03.2021 р. Антрацитівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відкрито виконавче провадження № 64832727, на виконання виконавчого напису № 24773 від 19.11.2020 р. вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» ). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 по справі №320/8269/15-ц (провадження №14-83цс18) вказала, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №6-887цс17). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року №6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц та відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених постановах від 27.03.2019 по справі №137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі №916/3006/17 з подібних правовідносин. Відповідно до ст..88 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на момент вчинення спірного виконавчого напису від 08.08.2020, передбачено, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до п.1.7 до умов договору № 02012/04872ВССА, строк дії кредитного ліміту - 36 місяців з дати укладання цього договору, останньою датою строку дії договору є 26.07.2016 р., а отже право вимоги виникло з 27.07.2016 року, у той час як виконавчий напис було вчинено 19.11.2020 року, тобто з перевищенням трирічного терміну. Виходячи з викладеного, а також з того, що посилання позивача знайшли своє законне обґрунтування та є такими, що підлягають задоволенню в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача стягнутого за виконавчим написом у загальному розмірі 10345,59 грн., задоволенню не підлягають, оскільки не зазначена правова підстава стягнення вказаних коштів. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідно стягнути з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» на користь позивача судові витрати по справі, що складаються з судового збору, в розмірі 681 грн. 00 коп. Також суд вважає за необхідне застосувати в даному випадку норми ст.142 ч.1, ст.7 Закону України «Про судовий збір» де зазначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повернути [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 681,00 грн.

Outcome: partial