Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду 19.09.2014року з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість в розмірі 53000 доларів США та 4770 доларів США, як проценти, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, а всього 57770 доларів США, що еквівалентно 775563,64 грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до розписки від 01.09.2009 року нею [PERSON] було надано позику в розмірі 53000 доларів США яку останній зобов'язався повернути до 01.09.2011 року. Оскільки її звернення до відповідача про повернення їй суми коштів виявились безрезультатними, вона змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову [PERSON] у зв'язку із необґрунтованістю та пропуском строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до боргової розписки від 01.09.2009 року [PERSON] позичив у [PERSON] 53000 доларів США, грошові кошти зобов'язався повернути позивачу у строк до 01.09.2011 року, які в строк не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 5 ст. 261 за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В судовому засіданні відповідачем та його представником було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Представник позивача заяву про поновлення пропущеного строку не подав, оскільки вважає, що строк позовної давності не пропущено у зв'язку з подачею ним до суду позовної заяви, яка в послідуючому залишена судом без розгляду. Суд, вирішуючи питання про застосування до правовідносин сторін строку позовної давності, виходить із наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки відповідно до боргової розписки строк повернення грошових коштів визначено 11.09.2011року, а позивач звернувся до суду 19.09.2014року тобто поза межами строку позовної давності. Посилання представника позивача, на те що строк позовної давності переривався в зв'язку з подачею попередньої позовної заяви, яка була залишена судом без розгляду , суд не приймає до уваги, оскільки ч. 1 ст. 265 ЦК України передбачено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed