Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач звернувся із позовом, у якому зазначає, що з 20.07. 1979 року був прийнятий в члени колгоспу та на роботу вколгосп імені Івана Франка. Відповідно до запису № 4 в від 04.12.1997 року у зв`язку із проведенням реорганізації СВСГ ім. І.Я. Франка в зв`язку із реорганізацією в ТзОВ його було звільнено, а в подальшому прийнято в ТзОВ ім.І.Я. Франка, де він пропрацював до 2000 року. Вважає, що своєю працею сприяв збільшенню майна в сільськогосподарському підприємстві, а тому набув право на отримання на земельного паю, тому просить визнати за ним право на перебування у списках осіб, як члена колгоспу імені Івана Франка, які мають право на отримання земельної частки (паю) із запасу на території Батятицького старостинського округу Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області та визнати за ним право власності на отримання земельної частки (паю) із земель запасу на території Батятицького старостинського округу Кам`янка-Бузької ради Львівської області як члена колишнього сільськогосподарського підприємства імені Ів. Франка в умовних кадастрових гектарах в розмірі 3.20 га, з яких 2.50 га рілля, та 0.70 га кормові угіддя. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява, в якій він просить проводити розгляд справи у відсутності їхнього представника, у прийняті рішення покликаються на розсуд суду. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із запису в трудовій книжці позивача, виданої 20.07.1979 року, що з 20.07.1979 року згідно наказу №7 від 20.07.1979, позивач був прийнятий в члени колгоспу та на роботу в колгосп імені Івана Франка. Відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON] , під № 2 від 12.02.1992 року, членство в колгоспі ім. І.Я. Франка, припинено у зв`язку із ліквідацією колгоспу відповідно до протоколу № 1 від 12.02.1992 року, одночасно цього ж 12.02.1992 року, позивача було прийнято в члени СВСГ ім. І. Франка, що вбачається із запису № 3 проведеного в трудовій книжці на підставі протоколу № 1 і 12.02.1992 року. Відповідно до запису № 4 від 04.12.1997 року у зв`язку із проведенням реорганізації СВСГ ім. І.Я. Франка в зв`язку із реорганізацією в ТзОВ [PERSON] було звільнено на підставі протоколу № 1 від 04.12.1997 року. Як вбачається із запису № 5 проведеного 04.12.1997 року на підставі протоколу № 1 і 04.12.1997 року, [PERSON] , було прийнято в ТзОВ ім. І.Я. Франка, де я пропрацював до 2000 року Будучи працівником сільськогосподарського підприємства він набув право на отримання на земельний пай. Право власності на земельну ділянку виникає тільки після одержання її власником відповідно зареєстрованого документа, яким є державний акт. Згідно ст.118 Земельного кодексу України на земельну ділянку, яка перебуває у фактичному користуванні фізичної особи, зацікавленої у її приватизації, виготовляється технічна документація із землеустрою для складання документу (державного акту), що посвідчує право власності на земельну ділянку. Відповідно до Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, яка затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999;року №43, яка діяла на момент формування списків і видачі державних актів - державні акти заповнювалися і видавалися в двох примірниках - один видавався землевласнику а інший з відміткою «архівний» та відповідною документацією із землеустрою залишався на зберіганні у районному відділі (управлінні) Держкомзему (на сьогоднішній день Держземагенства). Відповідно до п. 2 розділу 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року - вважаються сформованими незалежно від присвоєння кадастрового номера. Згідно наказу №168 від 15 липня 2008 року «Про внесення змін та доповнень до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації, зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» встановлено, що заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою покладається на Центр державного земельного кадастру та його структурні підрозділи. Згідно з п. 9 Порядку ведення Державного земельного кадастру здійснення державної реєстрації земельних ділянок, присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам та проведення перевірки відповідності поданих документів вимогам законодавства віднесено до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держземагентства у районах та містах обласного значення. Згідно ст.6 Земельного кодексу України, що суб`єктом права на земельну частку (пай) є громадянин України, який має право на одержання у власність земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства, яка передається безкоштовно в межах середньої земельної частки. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють в сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. До числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективих сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ і організацій. Згідно Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, земельного кодексу України. Згідно п. ґ ст. 81 ЗКУ громадянин України набув права власності на земельну ділянку на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної її земельної частки (паю). Відповідно до ст.25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Виходячи з наведеного суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved