Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що є власником житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому в Коломийському МБТІ за № 165 від 07 жовтня 1997 року. Зазначає, що у вказаному житловому будинку крім нього зареєстровані відповідачі, колишня дружина та син. Однак, вони більше року, а саме з 2004 року, в господарстві не проживають, в ньому відсутні їх особисті речі, вони не беруть участі в утримання будинку та сплаті комунальних послуг, про що комісією у складі представників сільської ради складено акт обстеження. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідачі тривалий час не проживають за місцем реєстрації у вищевказаному будинку і вказане житло не є для них таким, що необхідне для проживання, просить визнати їх такими, що втратили право на користування ним. В судовому засіданні позивач позов із вказаних підстав підтримав, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи належно повідомлялися в установленому законом порядку по зареєстрованому місцю проживання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача, та свідків, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи із наступного. Як видно із досліджених письмових доказів, [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 30 вересня 1997 року, що зареєстрований в Коломийському МБТІ за № 165 від 07 жовтня 1997 року, належить житловий будинок по [ADDRESS] (а.с. 24). 15 грудня 2003 року позивач розірвав шлюб із відповідачкою [PERSON] (а.с. 25). Згідно із довідкою про склад сім`ї, виданою «Центром надання адміністративних послуг» 23 квітня 2021 року № 117057, у вказаному житловому будинку окрім позивача зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , та відповідачі, син [PERSON] та колишня дружина [PERSON] , які фактично в будинку не проживають (а.с.7). Із актів № 245/7/1-16 та № 246/7/1-16, складених 23 квітня 2021 року в.о. старости с. Іванівці [PERSON] , видно, що [PERSON] та [PERSON] за адресою реєстрації відсутні (а.с. 9, 10). Відсутність відповідачів за місцем реєстрації також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які вказали на тривалий факт відсутності відповідачів за місцем реєстрації. Житловий будинок позивача, колишня жінка спільно з дитиною, покинула добровільно у 2004 році після розірвання шлюбу між подружжям, з того часу вони їх не бачили. Жодних перешкод у користуванні будинком позивач їм не чинив. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ст. 15 ЦК України кожній особі гарантується право на судовий захист. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності по місцю реєстрації, без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вказані обставини та законодавче регулювання виниклих правовідносин, суд вважає, що оскільки реєстрація відповідачів у житловому будинку порушує право позивача, як власника житла на розпорядження своїм майном у повному обсязі, а житлове приміщення в якому відповідачі продовжують бути зареєстрованими покинуте ними добровільно і з того часу пройшло більше одного року, то суд вважає за можливе позов задовольнити. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved