Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому після уточнення позовних вимог вказує, що їй на праві власності\~ належить квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком її доньки, шлюб між якими розірвано у 1997 році. Донька у червні 2012 року залишила спірну квартиру в якій мешкала та стала постійно поживати із новою сімєю в іншому місці. Відповідач проживав в спірній квартирі до вересня 2015 року, а потім виселився з неї, але відмовляється знятися з реєстрації. Реєстрація відповідача створює їй перешкоди в користуванні її житлом, за його реєстрацію проводиться нарахування з комунальних послуг, вона не може оформити субсидію. Просить усунути перешкоди в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS], шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що з вересня 2015 року в спірній квартирі не мешкає, його реєстрація в квартирі позивачки перешкод їй у користуванні власністю не створює. На даний час він не має паспорту в звязку з втратою, займається його поновленням, тому не має можливості на даний час змінити місце реєстрації. Просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає\~ задоволенню через таке. Судом встановлено, що 21.04.2015р. помер чоловік позивача [PERSON] [PERSON], якому на праві власності належала квартира [ADDRESS] (а.с.37,51). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.11.2015р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №442, після смерті [PERSON] спадкоємцем його майна квартири [ADDRESS], є позивач [PERSON] (а.с.73). Право власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачем [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 05.11.2015р. (а.с.76). Відповідач [PERSON] з 1992 року зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою №2 від 17.03.2015 року ЖБК №12 «Запоріжсталь» копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.39) та довідкою сектору адресно-довідкової роботи управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про місце реєстрації відповідача (а.с. 44). При цьому, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є колишнім зятем позивача, між сторонами склались неприязні стосунки, що ними не спростовується та підтверджується, зокрема, зверненням позивача до правоохоронних органів з приводу неправомірної поведінки відповідача під час проживання в спірній квартирі. Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.12.2014р., яке набрало законної сили 06.01.2015р., з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] стягнуто по 611,47 грн. за оплату комунальних послуг в квартирі за адресою: [ADDRESS] за період з серпня 2013 року по липень 2014 року. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] з вересня 2015 року за місцем реєстрації: [ADDRESS] не мешкає, проживає за адресою: [INFO]. Даний факт сторонами визнається та не спростовується. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Викладене свідчить про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі №6-57 цс11 від 16.01.2012 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту порушеного права не може бути реалізований через ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки зазначена правова норма містить виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, а тому заявлені на підставі ст. 391 ЦК України позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Повний текст рішення виготовлено 17.12.2015р. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed