Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних від суми боргу в розмірі 66508,40 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.04.2013 року відповідач отримала в борг від позивача 65600 гривень, які за укладеним договором позики зобов'язувалася повернути позивачу у строк до 31.12.2013 року, однак своє зобов'язання щодо повернення суми боргу не виконала. Спроби позивача врегулювати спір у досудовому порядку результатів не дали. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 66508, 40 гривень, яка складається з 65600 гривень основного боргу, 382,81 гривень - трьох відсотків річних від простроченої суми, 525,59 гривень - інфляційного збільшення суми основної заборгованості за час прострочення. У поданій суду заяві позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Справу просила розглянути за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач повторно в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Судові повістки повернулися до суду за закінченням встановленого строку зберігання. На підставі положень ст.ст.224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 19.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримала у власність грошові кошти в сумі 65600 гривень, які зобов'язувалася повернути позивачеві до 31.12.2013 р. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кошті були передані відповідачеві, що підтверджується вказаним договором. Доказів на підтвердження виконання своїх зобов'язань за договором відповідачем суду не надано. Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 65600 гривень (що становить гривневий еквівалент на момент звернення до суду суми боргу в розмірі 8200 доларів США) є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення суми боргу за договором позики з урахуванням трьох відсотків річних від суми боргу та інфляційного збільшення суми заборгованості, виходячи з наступного. Наслідки порушення договору позичальником визначено ст.1050 ЦК України, згідно з ч.1 якої якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок інфляційного збільшення суми боргу та трьох відсотків річних від суми боргу за договором позики, здійснений позивачем, ґрунтується на нормах чинного законодавства щодо порядку проведення розрахунку, а тому може бути взятий судом до уваги. З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційного збільшення суми заборгованості за договором та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підлягають задоволенню. З огляду на встановлені обставини, з урахуванням досліджених доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, здійснені позивачем.

Outcome: approved