Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що усні домовленості між позивачем та відповідачем, щодо сплати останнім аліментів, відповідачем не виконуються, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача в інтересах доньки - [PERSON] до досягнення нею повноліття. Відповідач не хоче і не приймає участі в житті дитини та відмовляється сплачувати аліменти. Крім того, з огляду на суттєве та постійне підвищення цін в України та те, що позивач по суті сама має виховувати спільну доньку, вона змушена звертатись до суду з приводу стягнення з відповідача аліментів. Де працює відповідач позивачу на сьогоднішній день не відомо. У зв`язку з вищевикладеним позивач просила суд стягнути кошти (аліменти) на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] та стягувати їх із [PERSON] , в розмірі 40% від усіх доходів відповідача щомісячно, починаючи дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття. Визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з позивачем. Ухвалою суду від 22.07.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи - Службу у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що визнає позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Проте, сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 40% від усіх його доходів можливості не має, так як його дохід складає 5000,00 грн. Крім того, він в рахунок аліментів сплачує на користь позивача кошти на утримання доньки. Ухвалою суду від 10.02.2019 року яка занесена до протоколу судового засідання закінчено підготовчий розгляд справи та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши при цьому клопотання, відповідно до змісту якого позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує щодо розгляду справи у його відсутність та відсутність позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. 21.12.2017 року позивачу було видано свідоцтво про зміну імені, з копії якого вбачається, що вона змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією акту про обстеження житлово-побутових умов від 01.08.2018 року та не заперечувалось відповідачем у поданому до суду відзиві на позовну заяву. За умовами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи позовні вимоги позивача про визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до Висновку Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.12.2019 року, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої разом з її матір`ю [PERSON] на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 05.12.2019 року №23). Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із матір`ю за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. Суд також враховує, що доказів того, що мати якимось чином перешкоджає батьку спілкуватись з дитиною та вчиняє якісь перешкоди для зустрічі батька з сином в процесі розгляду справи не здобуто та відповідачем суду не надано. Отже, оскільки в процесі розгляд управи судом достовірно встановлено, що матір`ю дитини [PERSON] створені належні умови для проживання та виховання дитини, позивач має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, тому в інтересах дитини, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю. Стосовно позовних вимог в частині визначення розміру аліментів варто звернути увагу на наступне. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За умовами ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що відповідач працює в ТОВ «СТН-Дизайн» та займає посаду директора. Загальна сума доходу за період з вересня 2019 року по жовтень 2019 року, без урахування аліментів становить 8200,00 грн. Відповідно до копій квитанцій від 14.01.2019 року, 27.02.2019 року, 01.04.2019 року, 20.04.2019 року, 01.05.2019 року, 08.06.2019 року, 04.07.2019 року, 05.08.2019 року, 04.09.2019 року, 13.10.2019 року, 08.11.2019 року вбачається, що відповідачем сплачувались кошти на рахунок позивача в рахунок сплати аліментів на утримання дитини. Оскільки загальний розмір аліментів на одну дитину за положеннями ч. 5 ст. 183 СК України має становити ј частину доходів платника аліментів, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме, необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09.07.2019 року до досягнення нею повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсними потребам дитини і не призведе до порушення прав відповідача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. Крім того, з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial