Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 31.05.2017р. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р.В. за №885, та зобов'язати [PERSON] повернути позивачеві квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що даний договір з боку продавця укладений особою, яка не є власником квартири, а відтак не мала права укладати такий договір. Отже позивач, як власник майна, яке вибуло з його володіння поза його волею, вимагає повернення йому такого майна. Відповідачі позовні вимоги визнали частково. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], який діє на підставі довіреності, --підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Також просив відшкодувати судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подання позову до суду в сумі 3799,91грн. [PERSON] суду пояснив, що погоджується з тим, що на теперішній час спірна квартира є власністю позивача. Натомість зауважив, що він здійснював набуття права власності на цю квартиру у передбачений законом спосіб і не мав на меті порушення прав та законних інтересів позивача, оскільки не знав і не міг знати, що позивач має право на спадкування даної квартири. Про наявність судового рішення, яким за позивачем визнано право власності на спірну квартиру, йому не було відомо на час укладання оспорюваного договору. Не заперечує проти того, щоб повернути квартиру позивачу, але оспорюваний договір укладений без порушень діючого законодавства, а тому на його думку відсутні підстави визнавати його недійсним. Просив не покладати на нього обов'язок відшкодування судових витрат позивачу. Законний представник [PERSON] - її батько [PERSON] - позовні вимоги визнав частково та пояснив, що не заперечує проти того, щоб повернути квартиру позивачу та визнати оспорюваний договір недійсним. Проте зауважив, що даний спір виник з незалежних від відповідачів причин, а тому відсутня їх вина у порушенні прав позивача. З даних підстав просив не покладати на його доньку обов'язку відшкодовувати судові витрати позивачу. Представник служби у справах дітей Черкаської міської ради в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Об'єктом спору є квартира за адресою: [ADDRESS] (далі - спірна квартира). Дана квартира належала батькові позивача [PERSON] на праві приватної власності до моменту його смерті, тобто до [INFO]. Після смерті [PERSON] спірну квартиру прийняв у спадщину його брат - [PERSON] у зв'язку з чим 26.04.2014р. отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, на момент відкриття спадщини позивач була неповнолітньою, а тому вважається такою, що прийняла спадщину фактично. При цьому позивач має пріоритетне право на спадкування порівняно з [PERSON], а отже право власності на спірну квартиру в порядку спадкування після смерті [PERSON] перейшло до позивача. Зазначені обставини справи встановлені рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.03.2017р., яке набрало законної сили 31.05.2017р.. Даним рішенням суд визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину, отримане 26.04.2014р. [PERSON], та визнав за позивачем право власності на спірну квартиру. Разом з тим, 31.05.2017р. [PERSON], вважаючи себе одноосібним власником, здійснив відчуження спірної квартири на користь [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р.В., зареєстрований в реєстрі за №885 /а.с.40-41/. На підставі зазначеного договору право власності на теперішній час зареєстроване за [PERSON] (номер запису про право власності [NUMBER] від 31.05.2017р.) /а.с.7/. 15.06.2017р. позивач звернулась до Департаменту реєстраційного забезпечення Черкаської міської ради з заявою про реєстрацію її права власності на спірну квартиру, але цього ж дня відповідним рішенням державного реєстратора їй було відмовлено у вчиненні такої дії /а.с.6/. Причиною відмови стала та обставина, що право власності [PERSON] виникло на підставі правочину, який вчинений пізніше за дату постановлення рішення суду про визнання права власності на спірну квартиру за позивачем. На теперішній час спірна квартира перебуває у користуванні [PERSON] і сторони не можуть дійти згоди щодо порядку врегулювання питання про передачу спірної квартири належному власникові. За таких обставин, позивач стверджує, що договір купівлі-продажу є недійсним, а спірна квартира має бути повернута її у власність. Таким чином між сторонами вбачається спір, що виник із договірних правовідносин, зокрема з приводу порядку укладання договорів, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі -ЦК). За загальним правилом, передбаченим ст.204 ЦК, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вимоги до правочинів, закріплені у ст.203 ЦК. Зазначена стаття кореспондується із положеннями ч.1 ст.215 ЦК, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Залежно від підстав недійсності правочину, закон передбачає настання різних наслідків. За змістом ст.ст.203, 215 ЦК зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.ст.316, 317 ЦК правом власності є право особи на володіння, користування і розпорядження своїм майном, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ЦК передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено під час розгляду справи позивач набула право власності на спірну квартиру в порядку спадкування після смерті батька. Таке право позивача підтверджене рішенням суду від 01.03.2017р.. Не дивлячись на це, в силу вимог ч.5 ст.1268 ЦК спірна квартира вважається такою, що належить позивачу з [INFO]. Отже на момент укладання оспорюваного договору купівлі-продажу [PERSON] не мав належного обсягу прав та обов'язків на укладання правочину з відчуження спірної квартири, оскільки не був її власником. У свою чергу позивач не бажала укладання такого договору та не давала згоди на його укладання. На теперішній час позивач позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію свого права власності на спірну квартиру, оскільки внаслідок дії презумпції правомірності правочинів відсутні підстави для скасування державної реєстрації переходу права власності до [PERSON] на підставі оспорюваного договору. За таких обставин порушене право позивача може бути захищено лише шляхом визнання оспорюваного договору недійсним. Отже, беручи до уваги, що оспорюваний договір купівлі-продажу не відповідає вимогам ч.1 ст.203 ЦК, то заявлена позивачем вимога про визнання такого договору недійсним підлягає задоволенню. Щодо вимог про витребування майна, то суд зауважує наступне. З огляду на обставини справи [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири і фактичним володільцем. Відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як вже зазначалося спірна квартира належить позивачу з [INFO]. Оформлення правовстановлюючого документу, на підставі якого вчинено в подальшому відчуження даної квартири, було здійснено [PERSON] 26.04.2014р., тобто в період, коли позивач вже набула право на квартиру, але ще не досягла повноліття. Протиправність набуття [PERSON] у власність спірної квартири встановлена рішенням суду від 01.03.2017р.. За таких обставин спірна квартира фактично вибула з володіння позивача не з її волі, а тому може бути витребувана від добросовісного набувача. Враховуючи, що фактично спірна квартира перебуває у володінні [PERSON], то саме ця особа має здійснити повернення спірної квартири позивачу. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Судові витрати по справі складаються із витрат позивача по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 3799,91грн. Оскільки позов підлягає до задоволення в повному обсязі, то відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК понесені позивачем судові витрати мають бути відшкодовані за рахунок відповідачів. Враховуючи, що вимога про визнання договору недійсним (немайновий характер) стосується обох відповідачів, то кожен з них має відшкодувати позивачеві по 320грн по цій вимозі. Вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння стосується лише особи, яка фактично володіє спірним майном, тобто лише [PERSON], а тому сплачений по цій вимозі судовий збір в розмірі 3159,91грн має бути відшкодований за рахунок тільки цього відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved