Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], мотивуючи тим, що йому належить спірна квартира на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Відповідач вісім років тому зібрав свої речі та поїхав на заробітки до Російської Федерації. Він змушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг за реєстрацію відповідача у квартирі. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення аналогічні викладеним в позові обставинам. Вважає, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні з 2011 року, з моменту його реєстрації без поважних причин. Проти розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився - про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, про причини неявки суд не повідомив. Допитана в судовому засіданні, в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що позивач її зять, його дитині чотири роки. Вона буває у квартирі позивача кожний день. Останні п'ять років відповідача [PERSON] у спірному житловому приміщенні не бачила. Його речі у спірному житловому приміщенні відсутні. Випадки того, що позивач або інші особи перешкоджали відповідачеві проживати у квартирі їй невідомі. В зв'язку з цим суд на підставі ст.ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, заслухав пояснення позивача, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, та допитавши свідка, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачеві [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.06.2015 р., зареєстрованого в реєстрі за №685, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.06.2015 р. за №39508632 (арк. справи 8-9). Відповідно до акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 26.02.2016 р. складеного [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з моменту реєстрації, з 2011 року, зареєстрований у квартирі, однак ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б йому належали відсутні (арк. справи 29). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21.08.1996 року. Відсутність речей відповідача та його не проживання за вказаною адресою достовірно більше ніж 1 рік підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], у суду не має сумнівів щодо достовірності та правдивості фактів, повідомлених свідком. Даних про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутня, її показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим суду доказам. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мав об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинив, майно та речі відповідача в квартирі відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному домоволодінні з 2011 року, без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved