Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 20 листопада 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис № 2555. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, покликається на те, що 20 листопада 1999 року було зареєстровано шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народилась донька- [PERSON] , [INFO] (на теперішній час повнолітня). Спільне життя з відповідачем не склалось, разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім`ю, а тому примирення між ними не можливе. За таких обставин вважає, що спільне проживання з відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Переконана, що сім`я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, шлюб існує формально. Після розірвання шлюбу просить прізвище відновити « [PERSON] ». Ухвалою від 23.01.2019 у справі відкрито провадження. Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, 17.03.2019 подав до суду відзив на позовну заяву в якому заперечує проти розірвання шлюбу. Покликається на те, що спільне життя з позивачкою триває 22 роки, вони вели та ведуть спільне господарство, проживають разом у спільній квартирі та виховують і отримують спільну дочку, яка продовжує навчання у ВУЗі, проводять вільний час та відпочинок, підтримують подружні відносини. Між ними дійсно виникали інколи непорозуміння та сварки на побутовому ґрунті, проте це лише прояви сімейного життя, вони ідуть на поступки один одному. Будь-яких серйозних конфліктів між ними немає, перебувають із позивачкою у мирних стосунках. Просить у задоволенні позову відмовити. Проте 18 вересня 2019 року відповідач подав до суду заяву у якій просив про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 листопада 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис № 2555 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 20 листопада 1999 року) /аркуш справи 18/. На даний час донька є повнолітньою. У позивачки з відповідачем подружні відносини не склалися із-за відсутні взаєморозуміння, різні погляди на життя, шлюбні відносини між ними припинено, шлюб існує формально. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Враховуючи зазначене, суд вважає, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі наведеного,

Outcome: approved