Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 26.06.2019 року, шляхом направлення поштою, який зареєстрований судом 05.07.2019 року, обґрунтовуючи тим, що 11.10.2012 року Білоцерківський міськрайонний Київської області виніс вирок у справі №1003/14684/2012, провадження №1/1003/925/2012, яким відповідача - [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, та призначено покарання чотири роки шість місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк два роки, стягнуто з [PERSON] на її користь відшкодування матеріальної шкоди - 23 423 грн. та відшкодуванні моральної шкоди - 80 000 грн., у задоволенні решти частини позову відмовлено. 19.12.2012 року Апеляційний суд Київської області вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.10.2012 року залишив без змін. 17.04.2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області видав виконавчий лист про стягнення з відповідача на її користь у відшкодування матеріальної шкоди - 23 423 грн. та у відшкодуванні моральної шкоди 80 000 грн. 18.04.2017 року старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Власенко О.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53785755, якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №1-в/357/185/15 від 17.04.2015 року, про стягнення з [PERSON] на її користь матеріальної шкоди - 23 423 грн. та моральної шкоди 80 000 грн. В ході проведення виконавчого провадження відповідач сплатив на депозитний рахунок Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, на її користь грошові кошти в сумі 33 756,36 грн. (818,18 грн. - 22.06.2017 року, 909,09 грн. - 10.07.2017 року, 25000 грн. - 11.07.2017 року, 2727,27 грн. - 01.09.2017 року, 4301,82 грн. - 06.10.2017 року) та 27.12.2018 року старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Власенко О.А. винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу в сумі 69 666,64 грн., якою передано їй, [PERSON] , за ціною електронних торгів - 139 279,00 грн. в рахунок погашення залишку заборгованості за виконавчим листом №1-в/357/185/15 від 17.04.2015 року, що видав Білоцерківський міськрайонний суд наступне майно: 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17.04.1995 року Виробничим об`єднанням «Білоцерківшина», зареєстрованого в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 11.10.2012 року за номером 37850307, номер запису 11158 в книзі 101. Заборгованість відповідача перед нею з урахуванням 3% річних, інфляційних втрат, за період з 20.12.2012 року (дата набрання вироком законної сили) по 26.12.2018 року (дата погашення заборгованості), становить 119 600,98 грн. Тому, просила суд стягнути з відповідача на її користь 17 217,37 грн. - 3% річних та 102 383.61 грн. - інфляційних втрат. 29.07.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було роз`яснено його право надіслати суду відзив на позовну заяву та усі наявні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. 20.08.2019 року відповідач - [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачу було безумовно відомо про часткове невиконання ним свого обов`язку по відшкодуванню матеріальної шкоди у розмірі 23 423,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 80 000,00 грн., яка була стягнута згідно вироку Білоцерківського міськрайонного суду від 11.10.2012 року, однак до суду з даним позовом, вона звернулась лише 26.06.2019 року. Виходячи з наведеного, до даних правовідносин слід застосовувати загальний строк позовної давності тривалістю три роки, перебіг якого слід відрахувати до дня звернення до суду з даним позовом. Станом на 26.06.2016 року його борг перед позивачем складав 103 423,00 грн. В червні 2017 року ним було сплачено позивачу 818,18 грн., в липні 2017 року сплачено 25 909,00 грн., у вересні 2017 року сплачено 2 727,27 грн., у жовтні 2017 року сплачено 4 301,82 грн., тому загальний основний борг зменшився до 69 666,73 грн. Надалі, в рахунок погашення залишку боргу у розмірі 69 666,73 грн. 27.12.2018 року старшим державним виконавцем Білоцерківського міськвідділу ДВС винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, якою «передано [PERSON] за ціною електронних торгів - 139 279,00 грн. в рахунок погашення залишку заборгованості за виконавчим листом №1-в/357/185/15 від 17.04.2015 року, що видав Білоцерківський міськрайонний суд майно: 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що належала йому на праві власності. Він погоджується, що позивач зазнала інфляційних втрат на загальну суму 17 133,07 грн. та погоджується, що позивач набула права на 3% річних на загальну суму 3 815,93 грн., тому просив застосувати строк позовної давності та стягнути з нього на користь позивача 17 133,07 грн. інфляційних втрат та 3 815,93 грн. три проценти річних. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.10.2012 року [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначено покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 23 423 грн. та моральну шкоду в розмірі 80 000 грн.(а.с.17-20). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2012 року вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2012 року залишено без змін (а.с.21-22). 17.04.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист від 11.10.2012 року у справі№357/4331/15, 1-в/357/185/15, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в відшкодування матеріальної шкоди - 23 423 грн., в відшкодування моральної шкоди 80 000 грн. (а.с.23-24). 18.04.2017 року старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Власенко О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53785755 за виконавчим листом №1-в/357/185/15, який виданий 17.04.2015 року, про стягнення з [PERSON] коштів на користь [PERSON] в сумі 103 423 грн. (а.с.25-26). 27.12.2018 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Власенко О.А. винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу по ВП №53785755 (а.с.27-28), з якої вбачається, що стягувану - [PERSON] за ціною третіх електронних торгів - 139 279,00 грн. в рахунок погашення залишку заборгованості за виконавчим листом №1-в/357/185/15, який виданий 17.04.2015 року, що видав Білоцерківський міськрайонний суд передається майно: 1/2 частина квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17.04.1995 року виробничим об`єднання «Білоцерківщина», зареєстрованого в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 11.10.2012 року за номером 37850307, номер запису: 11158 в книзі:101. 27.12.2018 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Власенко О.А. складено Акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу по ВП №53785755 (а.с.29-30), з якого вбачається, що [PERSON] передано у власність за ціною третіх електронних торгів - 139 279,00 грн. майно, а саме: 1/2 частина квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17.04.1995 року виробничим об`єднання «Білоцерківщина», зареєстрованого в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 11.10.2012 року за номером 37850307, номер запису: 11158 в книзі:101. Майно передається [PERSON] в рахунок погашення залишку суми боргу в розмірі 69 666 грн. 64 коп., згідно з виконавчим документом: виконавчим листом №1-в/357/185/15, який виданий 17.04.2015 року, що видав Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. [PERSON] внесла на депозитний рахунок Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на її користь у розмірі 69 612 грн. 36 коп. Акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу видано на підставі протоколу проведених електронних торгів від 26.09.2018 року за №359385. Дані факти підтверджуються інформацією про виконавче провадження від 24.06.2019 року (а.с.31-36). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року (справа №758/1303/15-ц, провадження №14-68цс18) зазначено, що ст.625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання поширюються на всі види грошових зобов`язань. Такий висновок надано Великою Палатою Верховного суду у Постанові від 16.05.2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом ст. ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. В даному випадку відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.10.2012 року, який набрав законної сили 19.12.2012 року, про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 23 423 грн. та моральної шкоди в розмірі 80 000 грн. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 20.12.2012 року по 26.12.2018 року в розмірі 102 383 грн. 61 коп. Відповідачем [PERSON] визнано факт порушення зобов`язання і факт відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та подав заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 20.12.2012 року по 26.06.2016 року. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). За таких обставин, враховуючи положення ст. 257 ЦК України, нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат має здійснюватись за останні три роки, які передували зверненню позивача до суду із даним позовом 26.06.2019 року, що підтверджується штампом на конверті (а.с.38), тобто з 26.06.2016 року. Відтак, суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих з 20.12.2012 року до 26.06.2016 року, стягненню не підлягають у зв`язку зі спливом позовної давності. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача вказаних коштів починаючи з 26.06.2016 року суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII, Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. (Частина перша статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015). Згідно із інформацією про індекси інфляції розміщеної на офіційному сайті Держстандарту (www/ukrstat.gov.ua) за період з червень 2016р. - 99,8%, липень 2016р. - 99,9%, серпень 2016р. - 99,7%, вересень 2016р. - 101,8%, жовтень 2016р. - 102,8%, листопад 2016р. - 101,8%, грудень 2016р. - 100,9%, січень 2017р. - 101,1%, лютий 2017р. - 101,0%, березень 2017р. - 101,8%, квітень 2017р. - 100,9%, травень 2017р. - 101,3%, червень 2017 р. - 101,6 %, липень 2017 р. - 100,2%, серпень 2017 р. - 99,9%, вересень 2017 р. - 101,2 %, листопад 2017 р. - 100,9%, грудень 2017 р. - 101.0%, січень 2018 р. - 101.5%, лютий 2018 р.- 100,9%, березень 2018р.-101,1 %, квітень 2018 р. - 100,8%, травень 2018 р. - 100.0%, червень 2018 р. - 100.0%, липень 2018 р. - 99,3%, серпень 2018 р. - 100.0%. вересень 2017 р. - 101.9%, жовтень 2018 р. - 101,7 %, листопад 2018 р. - 101.4%, грудень 2018 р. - 100,8%. Таким чином, враховуючи, що індекс споживчих цін, згідно інформації розміщеної на сайті Держстандарту, не був перевищений в жодному місяці, підстав для нарахування інфляційних втрат суд не вбачає. Отже, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення інфляційних втрат не підлягає до задоволення. Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми. Встановлено, що станом на 26.06.2016 року борг [PERSON] перед [PERSON] складав 103 423,00 грн. Позивач у позовній заяві вказала, що відповідачем сплачувались кошти в рахунок виконання зобов`язання, після відкриття виконавчого провадження, а саме: 22.06.2017 року - 818,18 грн., 10.07.2017 року - 909,09 грн., 01.09.2017 року - 2727,27 грн., 06.10.2017 року - 4301,82 грн. та в рахунок залишку суми коштів в розмірі 69 666,64 грн. та 26.12.2018 року в рахунок залишку боргу їй було передано 1/2 частину квартири, яка належала відповідачу, що визнається відповідачем, про що зазначено у відзиві на позов. Отже, щодо розміру 3 % річних суд виходить з наступного. 22.06.2017 року [PERSON] сплачено [PERSON] грошові кошти у розмірі 818,18 грн., кількість днів прострочення за період з 26.06.2016 р. по 22.06.2017 року складає 366 днів, таким чином, розмір трьох процентів річних за вказаний період становить 3 111,19 грн., з розрахунку 103 423,00 грн. х 3% : 365 х 366, де 365 кількість днів на рік, 366 кількість прострочення виконання. Після сплати 22.06.2017 року відповідачем 818,18 грн., загальний основний борг зменшився до 102 604,82 грн., з розрахунку 103 423,00 грн. - 818,18 грн. 10.07.2017 року відповідачем сплачено позивачу грошові кошти у розмірі 909,09 грн., кількість днів прострочення за період з 23.06 2017 року по 10.07.2017 року складає 18 днів, таким чином, розмір трьох процентів річних за вказаний період становить 151,79 грн. з розрахунку 102 604,82 х 3% : 365 х 18. Після сплати 10.07.2017 року відповідачем 909,09 грн. та 11.07.2017 року -25 000,00 грн., загальний основний борг зменшився до 76 695,82 грн., з розрахунку 102 604,82 грн. - 25 909,00 грн. 01.09.2017 року відповідачем сплачено позивачу 2727,27 грн., кількість днів прострочення за період з 11.07.2017 року по 01.09.2017 року складає 53 дні, таким чином, розмір трьох процентів річних за вказаний період становить 334,09 грн., з розрахунку 76 695,82 х 3% : 365 х 53. Після сплати 01.09.2017 року позивачу грошових коштів у розмірі 2 727,27 грн., загальний основний борг зменшився до 73 968,55 грн., з розрахунку 76 695,82 грн. - 2727,27 грн. 06.10.2017 року відповідачем сплачено 4301,82 грн., кількість днів прострочення за період з 01.09.2017 року по 06.10.2017 року складає 36 днів, таким чином розмір трьох процентів річних за вказаний період становить 218,86 грн., з розрахунку 73 968,55 х 3% : 365 х 36. Після сплати 06.10.2017 року відповідачем грошових коштів у розмірі 4 301,82 грн., загальний основний його борг зменшився до 69 666,64 грн., з розрахунку 73 968,55 грн. - 4 301,82 грн. 26.12.2018 року в рахунок боргу в розмірі 69 666,64 грн. позивачу було передано 1/2 частину квартири, яка належала відповідачу, кількість прострочених днів сплати з 06.10.2017 року по 26.12.2018 року складає 445 днів, таким чином, розмір трьох процентів річних за вказаний період становить 2 548,08 грн., з розрахунку 69 666,64 х 3% : 365 х 445. Таким чином, 3% річних від простроченої суми за період з 26.06.2016 року 26.12.2018 року становить 6 364,01 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в частині стягнення 3% річних від простроченої суми за період з 26.06.2016 року 26.12.2018 року в розмірі 6 364 грн. 01 коп., в решті позовних вимог слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду ( а.с. 1), тому, з відповідача на користь позивача стягуються кошти в розмірі 63,64 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial