Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, на підставі ордеру на житлове приміщення від 12.08.2008 року їй та її батькові була надана двокімнатна квартира [ADDRESS]. В 2009 році батько позивача [PERSON] виписався з квартири. 15.05.2010 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], після реєстрації шлюбу відповідач був зареєстрований у спірній квартири 19.07.2010 року. [INFO] року у позивача та відповідача народилася донька [PERSON], яка була зареєстрована в квартирі 05.11.2010 року. 15.12.2010 року вказана квартира була приватизована на підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду та було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого позивач та відповідач є власниками квартири в рівних частках. Позивач вважає, що в ході приватизації квартири були порушені права їх малолітньої доньки, яка на момент приватизації мешкала та була зареєстрована в квартирі. Просить позов задовольнити, визнати приватизацію квартири [ADDRESS] недійсною, визнати свідоцтво про право власності на житло, видане 15.12.2010 року № 5-10-315222-Ц2 та розпорядження № 1470-Ц2 від 15.12.2010 року відділом приватизації житлового фонду Харківської міської ради недійсним (а.с. 26). Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи - Відділу приватизації житлового фонду Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи - управління служб по справам дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15.12.2010 року за реєстраційним № 5-10-315222-Ц2 Відділом приватизації житлового фонду Харківської міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - на квартиру у будинку готельного типу за адресою [ADDRESS], власники [PERSON], [PERSON], форма власності приватна спільна часткова, підставою видачі свідоцтва є розпорядження відділу приватизації житлового фонду від 15.12.2010 року № 1470-Ц2 (а.с. 3). Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками є [PERSON], [PERSON] (а.с. 6). Згідно довідки про склад сім'ї, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 16.01.2007 року, [PERSON] з 19.07.2010 року та [PERSON] з 05.11.2010 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до вимог ст. 203 ЦПК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] зареєстрована в квартирі з 05.11.2010 року, свідоцтво про право власності та розпорядження про приватизацію видані 15.12.2010 року, тобто після реєстрації малолітньої дитини у квартирі. Як вбачається з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація займаних квартир шляхом передачі цих квартир в спільну сумісну або часткову власність здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації наймачі цих квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло. Ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже, і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Судом встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним, а саме: приватизація квартири без участі у приватизації малолітньої дитини, яка була зареєстрована у квартирі фактично позбавила малолітню права власності на квартиру. На підставі викладеного,

Outcome: approved