Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації шлюбів та народження Луганського міського управління юстиції 22.10.2005 року, актовий запис №977. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.10.2005 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем у них не склалося. Вони не мають того відношення один до одного як до реєстрації шлюбу, спільне господарство не ведуть, у них з відповідачем різний бюджет. З квітня 2013 року вони проживають окремо та шлюбні відносини між ними фактично припинилися. Зараз позивач планує укласти новий шлюб. За таких обставин знаходження у зареєстрованому шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Спір щодо проживання доньки відсутній. У звязку з вищевикладеним вона звертається до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Час на примирення їм не потрібен. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден повністю. Шлюб просить розірвати, час на примирення просить не надавати. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що починаючи з 22 жовтня 2005 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕД № 017755, виданим Відділом реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управляння юстиції, актовий запис № 977. Відповідно до свідоцтва про народження виданого Відділом реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що відповідач з позовними вимогами згоден, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у чинність ст.112 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої шлюб розривається, якщо подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved