Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON], Житлово - будівельного кооперативу «[PERSON] 1» про розірвання договору про спільну діяльність. Свій позов мотивує тим, що 13.09.2010 року між нею, [PERSON] та житлово-будівельним кооперативом «Волинь-1» було укладено договір про спільну діяльність, предметом якого є спільна діяльність у будівництві індивідуального житлового будинку по вул. Чернишевського, 51, що у м. Луцьку Волинської області, а саме 1/2 даного житлового будинку, на взаємовигідних умовах, а саме: квартира №1, загальною площею 110 м.кв. та земельна ділянка 0,06 га; виконання робіт у встановлені терміни (листопад 2010 року). Вказує, що виходячи із умов договору, її вкладом у спільну діяльність як учасника мала бути земельна ділянка в місті Луцьку по вул. Чернишевського, 51 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; вкладом у спільну діяльність відповідача [PERSON] мали бути грошові кошти у розмірі 505 000,00 грн.; вкладом відповідача ЖБК «Волинь-1» мала бути діяльність із будівництва індивідуального житлового будинку. Проте, починаючи з дня укладення договору і по даний час відповідач [PERSON] не сплатив їй грошових коштів в розмірі 505 000,00 грн., необхідних для будівництва індивідуального житлового будинку, відповідно вона не надавала земельної ділянки для будівництва. Крім того, вказує, що в зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] тривалий час не виконував своїх грошових зобов'язань, вона 13.12.2013 року відчужила цю земельну ділянку іншій особі шляхом укладення договору купівлі-продажу. Разом з тим, ЖБК «Волинь-1» не здійснював будівництво індивідуального житлового будинку, оскільки вона не передала йому земельної ділянки під будівництво. У звязку з істотним порушенням [PERSON] своїх грошових зобовязань, позивач просить суд розірвати договір про спільну діяльність, укладений 13.09.2010 року між нею, [PERSON] та Житлово - будівельного кооперативу «[PERSON] 1». Ухвалою суду від 07.10.2015 року позов в частині вимог до Житлово - будівельного кооперативу «[PERSON] 1» залишено без розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Проси в суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову. Крім того, просила застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. 13.09.2010 року між [PERSON], [PERSON] та житлово-будівельним кооперативом «Волинь-1» було укладено договір про спільну діяльність, предметом якого є спільна діяльність у будівництві індивідуального житлового будинку по вул. Чернишевського, 51, що у м. Луцьку Волинської області, а саме 1/2 даного житлового будинку, на взаємовигідних умовах, а саме: квартира №1, загальною площею 110 м.кв. та земельна ділянка 0,06 га; виконання робіт у встановлені терміни (листопад 2010 року) (а.с. 4). Згідно п. 2.1 договору розрахунки між сторонами здійснюються по розрахункам вартості одного квадратного метра загальної площі, яка включає фактичні витрати виконавця на будівництво будинку, комунальних мереж і становить 5 000,00 грн. за 1 м.кв. загальної площі житла. Відповідно до п. 3.1 договору сторона-2 забезпечує внесення коштів по авансуванню будівництва та оплаті виконаних робіт. Згідно п. 3.2 договору сторона-1 надає замовнику 1/2 площі вищеобумовленого житлового будинку. П. 3.3 договору передбачено, що сторона-3 здійснює діяльність по замовленню та веденню будівельних робіт по будівництву вищеобумовленого індивідуального житлового будинку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Згідно ч. 1 ст. 1132 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Зі змісту ч. 1 ст. 1133 ЦК України вбачається, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. Судом встановлено, що починаючи з дня укладення договору і по даний час відповідач [PERSON] не сплатив грошових коштів [PERSON] в розмірі 505 000,00 грн., необхідних для будівництва індивідуального житлового будинку, відповідно остання не надавала земельної ділянки для здійснення даного будівництва. Крім того, на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] 13.12.2013 року відчужила земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по вул. Чернишевського, 51, у м. Луцьку Волинської області [PERSON] Також, встановлено, що в свою чергу ЖБК «Волинь-1» не здійснював будівництво індивідуального житлового будинку, оскільки позивач не передала йому земельної ділянки під будівництво. П. 6.2. договору передбачено, що при невиконанні п. 3.1. даного договору сторона -1 має право розірвати даний договір в односторонньому порядку, попередньо повідомивши про це сторону -2 за 10 календарних днів. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. П. 4 ч. 1 ст. 1141 ЦК України передбачено, що договір простого товариства припиняється у разі відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Покликання відповідача на застосування строків позовної давності з моменту укладення договору, з 13.09.2010 року не заслуговує на увагу суду, оскільки права позивача не були порушені при укладенні оспорюваного договору. Початок перебігу позовної давності необхідно обчислювати з моменту втрати позивачем інтересу до виконання відповідачем умов договору про спільну діяльність з 13.12.2013 року, тобто з моменту продажу земельної ділянки [PERSON] Таким чином, у звязку з істотним порушенням відповідачем [PERSON] своїх зобовязань передбачених п. 3.1. договору та втратою позивачем інтересу щодо його виконання, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвати вищевказаного договору про спільну діяльність, а тому позов сіл задовольнити.

Outcome: approved