Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач здоровий та працездатний, однак ухиляється від надання матеріальної допомоги на дитину, яка повністю знаходиться на її утриманні. Позивач надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що він може сплачувати аліменти в розмірі 300-350 грн., оскільки на даний час тимчасово не працює. Вислухавши думку відповідача, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] /а.с. 5/, яка знаходиться на утриманні позивача. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має, не надає добровільно позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини,офіційно не працює, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач не працює та не має сталого заробітку, те що позивачем позовні вимоги уточнено не було, задовольняє їх частково стягує аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумів розмірі 600 грн. щомісячно, що буде відповідати, як інтересам дитини, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial