Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якому зазначила, що вона з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя 06.02.2014 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що дитина має вади слуху та потребує додаткових витрат на постійне лікування. Відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на її користь для утримання дитини, щомісячно, в розмірі 800 грн.. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що він не працює, хворіє, у зв'язку з чим особисто потребує допомоги на лікування, та йому також потрібні гроші на лікування, тому не має можливості виплачувати кошти на утримання дитини. Просив позов задовольнити частково з урахуванням його стану здоров'я. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, заслухавши сторони, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню частково на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.2), яка проживає з позивачем (а.с.4) та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо від позивача. Шлюб між сторонами розірвано 06.02.2014 року за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя (а.с.3). Відповідач не працює, звільнений з останнього місця роботи за власним бажанням 30.01.2013 року (а.с.20-21), перебуває на обліку як безробітний в Правобережному РЦЗ м. Запоріжжя з 30.09.2014 року та постійного доходу не має(а.с.13). Позивач працює, має постійне місце роботи та постійній дохід, але не має можливості в повній мірі забезпечити належним чином життєві потреби малолітньої доньки. Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з п.3 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.191 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У роз'ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Відповідач всупереч вимогам ст.10 та 60 ЦПК України не надав доказів про характер занять та джерело існування, розмір фактичних своїх доходів. За матеріалами справи батько неповнолітньої доньки не має постійного доходу. Прожитковий мінімум на одну особу з 01.01.2014 р. до 01.12.2015 р. складає - 1176 грн., а прожитковий мінімум на дітей віку від 6 до 18 років на цей період часу - 1286 грн.. Відповідач є працездатною особою, на будь-які об'єктивні обмеження у можливостях виконувати батьківський обов'язок по утриманню дитини не посилається. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Суд критично ставиться до посилань відповідача на його хворобливий стан здоров'я та необхідність його особистого лікування в подальшому, оскільки останній має уроджене захворювання зору, лише в лютому 2015 року, під час розгляду справи в суді, він звернувся до послуг лікаря-терапевта та не надав доказів на необхідність в лікуванні в подальшому. Отже, виходячи з того, що кожен із батьків у рівній мірі повинен утримувати свою дитину у розмірі не менш прожиткового мінімуму віку дитини, враховуючи, що відповідач молода, працездатна особа, інших осіб на утриманні не має, має можливість заробляти кошти, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини урозмірі 600грн. щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Outcome: partial