Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком № 21 по вул. Марії Батракової (Комсомольська) в м. Мелітополі Запорізької області, зазначивши, що вона є власником вказаного будинку, відповідач був зареєстрований в даному будинку після реєстрації шлюбу з її донькою. 30 жовтня 2017 року шлюб між її донькою та відповідачем був розірваний. З листопада 2017 року відповідач в будинку не проживає, його речей в будинку не має, в будинок не зявляється, претензій щодо проживання в будинку не предявляє, а тому може бути визнаний таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. В судове засідання позивач не зявилась, від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на будинок № 21 по вул. Комсомольська в м. Мелітополі Запорізької області зареєстровано за [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 02 листопада 1994 року, посвідченого нотаріусом Мелітопольської нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 4-2514. Вказана обставина також підтверджується дублікатом реєстраційного посвідчення, виданим 01 серпня 2012 року Мелітопольським міжміським бюро технічної інвентаризації. Відповідач був зареєстрований в даному будинку з 02 листопада 2012 року, що підтверджується копією домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку /а.с.8,9/. 30 жовтня 2017 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області шлюб між відповідачем та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) І.О. було розірвано /а.с.11/. Згідно довідки голови квартального комітету № 52 від 15 червня 2018 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (Комсомольська), буд. 21, однак з листопада 2017 року в будинку не проживає /а.с.10/. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з листопада 2017 року та по теперішній час, відповідач [PERSON] в житловому будинку № 21 по вул. Марії Батракової (Комсомольська) в м. Мелітополі Запорізької області не проживає, його речей та іншого майна в будинку немає, вимог щодо проживання у вказаному будинку відповідач не предявляв, в будинок не зявлявся. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved