Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. 04 серпня 2012 року між [PERSON] (Позивачем по справі) та [PERSON] (Відповідачем по справі) було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Доненьку. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2015 року даний шлюб був розірваний. Відповідач з 2015 року пішов з дому. З того часу не бачився та не спілкувався зі своєю дитиною, участі у вихованні та догляді також не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання і розвиток сина не дає, зв'язок з ним відсутній. Останнє відоме місце проживання Відповідача знаходилось за адресою: [ADDRESS], але на цей час [PERSON] там не мешкає, відомості стосовно його місця проживання Позивачу невідомі. Позивач зазначає, що неповнолітній [PERSON] проживає з нею за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Позивач вказує, що планує в найближчий час тимчасово поїхати з дитиною за кордон до Великої Британії, щоб розширити світогляд, культурний та інтелектуальний розвиток дитини як особистості. Отримати дозвіл на виїзд дитини або нотаріально засвідченої згоди батька на тимчасовий виїзд за кордон не є можливим з причин відсутності будь-яких контактів з Відповідачем (телефон відповідача заблокований і зв'язку з ним немає), у зв'язку з чим Позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом. На підставі вищезазначеного позивач просить суд надати дозвіл на підготовку документів (в тому числі закордонних паспортів) та тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO] без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO], за межі України до Великобританії, Польщі, Португалії. Іспанії, Туреччини, Єгипту, Грузії, Китаю, Індії, Ізраїлю, Іорданії, Таїланду, Об'єднаних Арабських Еміратів, Сполучених Штатів Америки, інших країн Шенгенської угоди та Євросоюзу, в країни Європи та до будь-якої країни світу, щороку до досягнення ним повноліття. У судовому засіданні позивач та її представник на задоволенні позовних вимог наполягали з підстав зазначених в позові. Також позивач додатково пояснила, що в грудні 2017 р. - січні 2018 р. вона має намір разом зі своїм неповнолітнім сином поїхати до Великобританії на новорічні свята для відпочинку, розвитку дитини та удосконалення його рівня володіння іноземною мовою. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений шляхом опублікування оголошення-виклику в газеті «Урядовий кур'єр», причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, у зв'язку з чим, відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала відносно задоволення даного позову. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вислухав пояснення позивачки, її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2015 р. розірваний (а.с. 8, 10). Сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] Позивач та неповнолітній син сторін - [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] Позивач має можливість в грудні 2017 р. - січні 2018 р. тимчасово виїхати на новорічні свята до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії для відпочинку, розвитку дитини та удосконалення його рівня володіння іноземною мовою. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Згідно ст.141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач з родинною не мешкає з 2015 р., сторони по справі припинили спілкування, позивачу не відомо місце проживання відповідача на теперішній час, засоби зв'язку з відповідачем у позивача відсутні. Дані обставини позбавляють позивача можливості отримати нотаріально посвідчений дозвіл у відповідача на тимчасовий виїзд їх неповнолітнього сина за кордон у грудні 2017 р. - січні 2018 р., що суперечить інтересам дитини. Враховуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд вважає обґрунтованими та такими, що не суперечать інтересам дитини, а лише сприяють її здоров'ю та розвитку, вимоги позивача в частині надання дозволу на підготовку документів (в тому числі закордонних паспортів) та тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON], за межі України до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландіїв період грудень 2017 р. - січень 2018 року для відпочинку, розвитку дитини та удосконалення його рівня володіння іноземною мовою. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки звернувшись до суду із вимогами про надання дозволу позивачу здійснювати тимчасові поїздки за кордон (необмежена кількість) до країн: Польщі, Португалії, Іспанії, Туреччини, Єгипту, Грузії, Китаю, Індії, Ізраїлю, Йорданії, Таїланду, Об'єднаних Арабських Еміратів, Сполучених Штатів Америки, інших країн Шенгенської угоди та Євросоюзу, в країни Європи та до будь-якої країни світу, з дитиною, без згоди та супроводу батька дитини, щороку до досягнення дитиною повноліття, позивачка не зазначила початок та термін поїздки в конкретну країну, наявність обґрунтованих обставин, які дають підстави для визначення даних періодичних поїздок. Також позивач просить надати вищезазначений дозвіл на виїзд за кордон до досягнення дитиною [PERSON] повноліття, хоча законодавством України встановлена вимога щодо наявності дозволу батьків на виїзд дитини за кордон до досягнення нею 16-річного віку. В зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що дані вимоги передчасні та безпідставні.

Outcome: partial