Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання та оздоровлення в літній сезон дитини, який навчається, у розмірі ? частини його щомісячного доходу (заробітку), починаючи з 01.08.2017 року і до досягнення дитиною двадцяти трьох років та визначення майнової власності сина, але в розмірі не менше 3000 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач, посилається на те, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 1996 р. по 15 липня 2010 р. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з позивачем. Зі свого боку позивач прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити потреби сина. Домовленості між позивачем та відповідачем відносно його участі в утриманні сина не досягнуто. [PERSON] навчається на предоплатній основі в МАУП м.Києва. Навчання сина вимагає значних витрат, а коштів позивача не вистачає для повного покриття всіх витрат. При визначені суми аліментів позивач просила врахувати виходячі з середньої зарплати будівельного робітника кровельщика на 2017 р. 15 000 грн. На підставі викладеного, вона просила задовольнити позовні вимоги. Відповідно до вимог ч.1 ст.35 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права та обов'язки щодо однієї із сторін. Виходячи з наведеного, в ході розгляду справи було залучено в якості третьої особи повнолітного - [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд винести рішення про задоволення позову. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що кошти на утримання [PERSON], які отримувала позивач від відповідача раніше вона спрямовувала їх на власні потреби та задоволення. В зв'язку з чим, відповідач припинив передачу готівки та в подальшому здійснював самостійно придбання харчів, необхідних речей для сина, сплачував за навчання та видавав сину кишенькові кошти. Як відомо відповідачу, позивач має кредитну заборгованість за придбаним для себе телефону. Таким чином, на думку відповідача скрутне фінансове положення позивача є наслідком саме наявності фінансової заборгованості перед банком та припинення отримання від відповідача готівки на утримання сина. Крім того, відповідач зазначив, що від виконання своїх обов'язків він не ухиляється, бере активну участь у житті сина, допомогає матеріально та порадами, має з сином довірливі стосунки. На сьогоднішній день відповідач може виділяти кошти на утримання сина в сумі не більше 1500 грн. Та оскільки [PERSON] має власний заробіток він з розумінням становиться до даної ситуації та тих обставин, що її зумовлюють. В зв'язку зі погіршенням стану здоров'я відповідача, на сьогоднішній день отримати високооплачувану роботу він не може. На своє власне прожиття, відповідач заробляє тимчасовими підробітками, заробіток за якими має нерегулярний характер та є незначним. Крім того, на утриманні відповідача перебуває його 83 річний батько, який потребує постійного лікування. Також відповідач сплачує комунальні послуги за квартиру в якій проживає він з батьком та зареєстрований [PERSON] За таких обставин, відповідач не може надавати більшу фінансову допомогу синові ніж зазначену вище. А надавати кошти позивачу вважає недопустими, і таким, що порушує права його сина, так як кошти будуть витрачатися на потреби позивача, як це було раніше. З вище наведених підстав, відповідач просив в задоволені позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючи на те, що батько йому допомогає матеріально і йому вистачає цих коштів. Крім того, зазначив, що він навчається на заочній формі навчання і тому влаштувався на роботу (помічних бухгалтера) з таких підстав сам може задовольняти свої власні потреби, просив в задоволені позову відмовити. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 1996 р. по 15 липня 2010 р. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років, він набув повноліття, при цьому є студентом на заочній формі навчання в приватному акціонерному товаристві «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» (Інститут міжнародної економіки та фінансів імені Святої Великої княгині Ольги). Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто, для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час її навчання, повинно існувати чотири умови, а саме: дитина повинна навчатись, потребувати матеріальної допомоги, її вік не повинен перевищувати 23 років, батьки повинні мати можливість надавати матеріальну допомогу. В силу положень ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. В судовому засіданні відповідач пояснював, що підтверджується копіями медичних довідок, що він на даний час у зв'язку з тяжкою травмою 03.03.2014 р. втратив 100% працездатність, а тому не має можливості надавати матеріальну допомогу сину більшу ніж ту яку він надає на даний час. Крім того, суд також враховує, що разом з відповідачем проживає його 83 річний батько - [PERSON] який потребує постійного лікування та є пенсіонером. Крім того, повнолітній [PERSON] наголошував в судовому засіданні, що він не потребує матеріальної допомоги, оскільки працює, та просив в задоволені позову відмовити. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання сина задоволеню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на оздоровлення [PERSON] в літній сезон, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 185 Сісейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Син сторін [PERSON] на час дії спірних правовідносин досяг повноліття, має повних 20 років, відтак підстави для застосування ст. 185 СК України відсутні, оскільки дана норма підлягає застосуванню щодо дитини, тобто малолітньої та неповнолітньої особи (до 18 років). Дитиною є особа яка не досягла 18 років. Фізична особа, яка досягла 18 років, - є повнолітною особою. З врахуванням викладених судом обставин, оцінюючи всі досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що позивач в ході розгляду справи не довела обставини, які мають істотне значення при розгляді даного спору, а саме те, що [PERSON], 1997 р.н. потребує матеріальної допомоги в зв'язку з навчанням, рівень допомоги, яка надається матір'ю, є недостатнім для забезпечення його життєдіяльності. Також суд вважає, що з врахуванням сімейного стану відповідача, перебуванням на його утриманні інших осіб і рівня його матеріального забезпечення, стану здоров'ю, [PERSON] не може надавати допомогу на утримання дитини. На підставі викладеного, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони необґрунтовані і не є доведеними в ході судового розгляду.

Outcome: dismissed