Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та свої змінені позовні вимоги мотивує тим, що заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми шлюб між сторонами було розірвано. Від спільного проживання мають синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. В ході судового розгляду [PERSON] взяв на себе обов'язок до 01.01.2016 р. вирішити питання із «Унікредит банком» щодо погашення заборгованості по кредитному договору 750/4-4306 від 21.11.2006 р., за яким будинок, в якому вона проживає разом з дітьми та є єдиним їхнім житлом, перебуває під зобов'язанням кредитних зобов'язань «Унікредит банку». Заборгованість складає 22000 ЄВРО, що становить 702000 грн. Але відповідач нічого не зробив, свої обіцянки не виконує. Аліменти сплачувати він також перестав. Заборгованість складає на теперішній час приблизно 50000 грн. Для придбання будинковолодіння за адресою: [ADDRESS], була продана квартира за адресою: [ADDRESS], яка належала їй на праві власності. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд, провести розподіл спільно нажитого майна подружжя між нею та [PERSON], виділивши їй у власність будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку, площею 0,56 га, на якій він розташований, права на використання торгової марки [INFO] - права на франчайзинг для кожного із салонів на суму 270000 грн. і 20 електротерапевтичних апаратів для салону «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на 80000 грн., а всього на 350000 грн. [PERSON] виділити - будинок в м.Донецьку, гроші в сумі 55000 грн. з продажу автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ - 33023 СП, номерний знак [NUMBER], та автомобіль Subaru Forester за 810000 грн., 30 електротерапевтичних апаратів для салону «[INFO]», що із Донецька та Сєвєродонецька на суму 120000 грн., а всього на 985000 грн.; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в сумі 317500 грн. та судові витрати, а також повернути документи на будинок: договір купівлі - продажу, техпаспорт, будинкову книгу і державний акт на право приватної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та дали пояснення аналогічні вищевикладеному. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, просив відмовити в позові у зв'язку з тим, що позивач не надала суду належних і допустимих доказів з приводу заявлених позовних вимог. Представник третьої особи, Відділення ПАТ «Укрсоцбанк» - «Унікредит банк», в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. У письмових поясненнях зазначили, що визнання права власності за [PERSON] є неприпустимим, оскільки суттєво порушує права ПАТ «Укрсоцбанк», як іпотекодержателя (відчуження предмета іпотеки без згоди банку) і фактично призведе до заміни боржника у кредитному договорі, що у відповідності до ст.520 ЦК України не є можливим без згоди кредитора - ПАТ «Укрсоцбанк». У разі визнання за позивачем право власності на предмет іпотеки банк буде позбавлений права задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на вказаний житловий будинок у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання. Вказані права закріплені за банком у п.п.2.4, 2.4.3 Іпотечного договору та положеннями ЗУ «Про іпотеку». Судом встановлено, що сторони з 26.08.2000 р. перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.06.2011 р. шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9). Від спільного проживання у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 7,8). З відповіді, наданої Управління Державної автомобільної інспекції Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Суми, Сумського, Білопільського та Краснопільського районів, підпорядкованих УДАІ УМВС, вбачається, що автомобіль Subaru Forester за [PERSON] не реєструвався, а автомобіль ГАЗ ВАМС ПБ - 33023 СП, номерний знак [NUMBER], 27.04.2011 р. знято з обліку (а.с.6). 21.11.2006 р. між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №750/4-4306, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 25000 ЄВРО (а.с.71-72). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором № 750/4-4306 від 21.11.2006 р. іпотекодавець [PERSON] за іпотечним договором № б/н від 21.11.2006 р. передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок з цегли (літера А), загальною площею 81,4 кв.м, житловою площею 53,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з надвірними будівлями та спорудами (а.с.73-74). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.07.2009 р.,- [PERSON] належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0549 га, що розташована за адресою:[ADDRESS] (а.с. 75). За час шлюбу подружжя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2003 р. придбало у власність житловий будинок, загальною площею 80,1 кв. м, житловою площею 53,3 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 76). Таким чином, суд доходить висновку, що житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS], належать на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] З договорів купівлі - продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], вбачається, що 29.11.1999 р. [PERSON] було придбано вказану вище квартиру, а 05.09.2003 р. - було продано (а.с.114,115). Відповідно до ст. 60 СК України,- майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України,- спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України,- об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » від 21 грудня 2007 року №11 роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. У відповідності до вимог ст.ст. 10, 60-61 ЦПК України,- кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що автомобіль марки Subaru Forester 2.5 АТ, 2008 року випуску, сторонам по справі на праві власності ніколи не належав, а тому даний автомобіль не може бути предметом позову. З копії довіреності від 15.09.2009 р. вбачається, що власником вищевказаного автомобіля являлася [PERSON] (а.с.125). З листа ТОВ «Світ злагоди» від 24.12.2014 р. вбачається між ФОП [PERSON] та ТОВ «Світ злагоди» 27.01.2010 р. був укладений субліцензійний договір, згідно якого ТОВ «Світ злагоди» надав ФОП [PERSON] невиключне право на використання Товарного знаку «[INFO]» в тому вигляді, як його було зареєстровано до міжнародної реєстрації, на термін дії цього договору на території м.Донецьк та на умовах цього договору. Також між ФОП [PERSON] та ТОВ «Світ злагоди» 06.09.2010 р. був укладений субліцензійний договір, згідно якого ТОВ «Світ злагоди» надав ФОП [PERSON] невиключне право на використання товарного знаку «[INFO]» в тому вигляді, як його було зареєстровано до міжнародної реєстрації, на термін дії цього договору на території м.Сєвєродонецьк та на умовах цього договору (а.с.143). З листа ТОВ «Світ злагоди» від12.02.2014 р. вбачається, що ФОП [PERSON] відкрив фітнес - клуб «[INFO]» 19.04.2010 р. на території м.Донецьк на умовах субліцензійного договору з ТОВ «Світ злагоди» від 27.01.2010 р., згідно якого субліцензіат погодився сплатити роялті в розмірі 28500 дол.США протягом терміну дії цього договору. Також ФОП [PERSON] відкрив фітнес клуб «[INFO]» 10.11.2010 р. на території м.Сєвєродонецьк на умовах субліцензійного договору з ТОВ «Світ злагоди» від 06.09.2010 р., згідно якого субліцензіат погодився сплатити роялті в розмірі 28500 дол. США протягом терміну дії цього договору (а.с.168-174). Що стосується грошових коштів в сумі 55000 грн. з продажу автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ - 33023 СП, номерний знак [NUMBER], то суду не надано належних доказів щодо суми грошей, отриманих відповідачем після продажу даного автомобіля в квітні 2011 року, та що дані гроші були витрачені відповідачем, а не подружжям [PERSON], оскільки у квітні 2011 року сторони ще перебували у шлюбі й доказів того, що на той час сторони не підтримували подружніх стосунків, суду не надано. Щодо визнання за [PERSON] прав на франчайзинг для кожного із салонів, суд вважає, що спірні салони «[INFO]», належать [PERSON], як фізичній особі - підприємцю. Відповідно до норм статті 52 Цивільного кодексу України та статті 57,61 Сімейного кодексу України, - майно фізичної особи - підприємця не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому поділу не підлягає. При цьому, [PERSON] має право лише на частку одержаних доходів від діяльності фізичної особи -підприємця [PERSON] У Реєстрі прав власності на нерухоме майно та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо [PERSON] відомості відсутні (а.с.161-162). Що ж до іншого майна, зазначеного у позові, а саме: будинку в м.Донецьку, 20 електротерапевтичних апаратів для салону «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та 30 електротерапевтичних апаратів для салону «[INFO]», що із Донецька та Сєверодонецька, то суду не надано будь-якого жодного доказу на підтвердження існування, документального підтвердження придбання відповідачем за час шлюбу, та про грошову оцінку такого майна. Що стосується вимог про повернення документів на будинок: договору купівлі - продажу, техпаспорту, будинкової книги і державного акту на право приватної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], то суд зазначає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, так як суду не надано доказів того, що дані документи знаходяться у відповідача. В позовній заяві від 15.03.2016 р. (а.с.231-232) [PERSON] зазначила, що вартість будинку за адресою: [ADDRESS], на даний час становить 750000 грн. Враховуючи, що площа спірної земельної ділянки за вищезазначеною адресою становить 549 кв.м, то вартість даної земельної ділянки становитиме приблизно 97810 грн. (178,16 х 549= 97809,84 грн.), виходячи з того, що на даний час середня вартість 1 кв.м земельної ділянки по м.Суми становить 178,16 грн. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] про розподіл спільно нажитого майна подружжя необхідно задовольнити частково та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], а в іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовити за необґрунтованістю вимог. На підставі вищевикладеного та у відповідності зі ст.88 ЦПК України, з урахуванням того, що при зверненні до суду позивач сплатила лише 1000 грн. судового збору, а ухвалою від 05.05.2014 р. суд відстрочив [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення, а також того, що того, що суд задовольняє позовні вимоги частково (на 38,84 % від заявлених вимог) то суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] 1 234 грн. 79 коп. судового збору в доход держави, а з [PERSON] - 1 419 грн. 21 коп. судового збору в доход держави.

Outcome: partial