Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати недійсними: довіреність від 13.05.2008 р., видану [PERSON] на ім'я [PERSON] та посвідчену Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]; довіреність від 13.05.2008 р., видану [PERSON] на ім'я [PERSON] та посвідчену Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]; заповіт від 11.08.2008р., підписаний [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений 11 серпня 2008 року Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13 травня 2008р [PERSON] видав довіреність на представництво його інтересів у суді на ім'я [PERSON] та [PERSON]. На підставі вказаної довіреності 02 червня 2008р. [PERSON] звернувся від імені [PERSON] до Шевченківського суду м. Києва з позовом про визнання недійсним Договору купівлі-продажу жилого будинку від 11.12.2007 р., укладений між нею та [PERSON] При розгляді даної справи судом була призначена 22.02.2010 року посмертна судово-психіатрична експертиза, за результатами проведення якої був складений Акт посмертної судово-психіатричної експертизи №1165, яким встановлено, що на момент складання Договору купівлі-продажу квартири 11.12.2007р. [PERSON] страждав стійким хронічним психічним розладом: Судинна деменція (MKB-10:F-01) і за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. 11 серпня 2008р. [PERSON] підписав Заповіт, яким все належне йому майно заповів [PERSON] [INFO]. [PERSON] помер. 22 березня 2010р. на підставі Заповіту [PERSON] отримав у Першій державній нотаріальний конторі Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2012р. було задоволено позов [PERSON] (який є правонаступником [PERSON].) про визнання недійсним Договору купівлі продажу майна від 11.12.2007 р. Вказане Рішення було залишене без змін Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18.12.2012р. Оскільки спірні довіреності та заповіт були підписані [PERSON] після того як він за висновком експертизи, страждав стійким хронічним психічним розладом: Судинна деменція (MKE-10:F-01) і за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, то при їх підписанні він також не міг усвідомлювати свої дії. . В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачі та представник відповідача проти задоволення позову заперечували посилаючись на те, що позов безпідставний та необґрунтований, оскільки [PERSON] є неналежним позивачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 11 грудня 2007 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS]. 13 травня 2008 року [PERSON] уповноважив [PERSON] вести його цивільні, господарські, кримінальні, адміністративні справи у в сіх судових установах, з усіма правами, які надані законом позивачеві, відповідачеві, третій особі та потерпілому, про що видана довіреність, посвідчена Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 2711. 13 травня 2008 року [PERSON] видана довіреність, посвідчена Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 2710, на ім'я [PERSON], якою він уповноважив його бути його представником з усіма необхідними повноваженнями з питань придбання на його ім'я , відчуження, здачі в оренду, передачі в заставу або іпотеку належного йому рухомого або нерухомого майна та інше. 11 серпня 2008 року [PERSON] заповів все своє майно, яке буде належати йому на день смерті та на що за законом він матиме право - [PERSON], що підтверджується копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 5021. 22.03.2010 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складалась з вкладів. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 11.06.2014 року, було задоволено частково позов [PERSON] та визнано за ним право власності в порядку спадкування на будинок [ADDRESS] та витребувано вказаний будинок із володіння [PERSON] на його користь. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2012 року було задоволено позов [PERSON] та визнано недійсним договір купівлі-продажу від 11.12.2007 року будинку [ADDRESS], яке набрало законної сили 18.12.2012 р. Вказаним рішенням встановлено, що [INFO] року [PERSON] помер. Станом на 02.04.2012 рік єдиною особою, яка прийняла спадщину після його смерті є [PERSON] Відповідно до Акту № 1165 від 16.11.2011 року посмертної судово-психіатричної експертизи, проведеної за ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2009 року та 22.02.2010 року Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, [PERSON] страждав стійким хронічним психічним розладом:… За своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Так на момент підписання спірного договору [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними . За положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. В якості заінтересованих осіб, повноважних пред'являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК, можуть розглядатися виключно особи, суб'єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів) порушені у зв'язку із вчиненням заповіту. Таким чином, судом встановлено, що позивачка не входить до числа спадкоємців майна після смерті [PERSON], а тому її суб'єктивні спадкові права оскаржуваним заповітом не порушені, а відтак у неї відсутні правові підстави для звернення до суду з вимогою про визнання недійсним заповіту складеного на ім'я [PERSON] Крім того, позивачкою не надано доказів, що заповідач [PERSON] у момент складання оспорюваного заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Посилання позивачки на те, що [PERSON] на момент укладання Договору купівлі-продажу жилого будинку від 11.12.2007 р. не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому підписуючи в 2008 р. спірний заповіт та довіреності, теж не усвідомлював своїх дій, не впливають на сутність вирішення спору, оскільки висновок експертизи, на який вона посилається, стосується моменту саме укладання Договору купівлі-продажу жилого будинку від 11.12.2007 р., в установленому законом порядку [PERSON] недієздатним не визнавався. Також суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним довіреностей, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі: смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У зв'язку з тим, що особа, яка видала довіреності померла, в розумінні ст.. 248 ЦК України, представництво за ними припиняється на підстав закону. За таких, обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, для задоволення позову.

Outcome: dismissed