Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним вище позовом та зазначив, що він, [PERSON], є власником земельних ділянок площею 4,95 га, кадастровий номер 5320884200:00:005:0005, та площею 4,87 га., кадастровий номер 5320884200:00:005:0006, що знаходяться на території Сербинівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом № 878, №876 від 28.12.2012 року. Державна реєстрація прав на нерухоме майно проведена 03.04.2013 року. Вказане підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2309205, №2313299 від 11.04.2013р. До кінця 2012 року його земельні ділянки перебували в оренді фізичної особи підприємця [PERSON], жителя [INFO]. З початку 2013 року він мав намір самостійно здійснювати обробіток землі, а тому жодних пропозицій Орендарю стосовно продовження дії договору оренди земельної ділянки не надсилав. Не надходило таких пропозицій і від Орендаря. Однак, навесні 2013 році він виявив, що його земельні ділянки вже оброблені. Як зясувалось, обробіток землі здійснив [PERSON]. Він вимагав у останнього звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, надіслав лист з вимогою про повернення земельних ділянок, однак відповідач продовжував користуватися земельними ділянками. та засіяв їх кукурудзою. Вимоги про повернення земельних ділянок, якими відповідач користувався без законних підстав, залишились без задоволення. Незважаючи на його заперечення фізичною особою підприємцем [PERSON] було зібрано кукурудзу з його земельних ділянок та отримано дохід від їх використання. Оскільки відповідач фактично самовільно і безпідставно використовував земельні ділянки, перешкодив йому отримати дохід, який він міг би отримати, коли б його право не було порушене відповідачем. В 2013 році він не отримав доходів, які реально міг би отримати самостійно обробляючи землю. Пізніше відповідач пообіцяв відшкодувати йому всі збитки, завдані ним в результаті самовільного обробітку його земельних ділянок, однак до цього часу розрахунок не провів. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. При цьому ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. За даними відділу статистики у Гребінківському районі Головного управління статистики у Полтавській області врожайність кукурудзи за 2013 рік в Гребінківському районі склала 53,3 ц/га . Ціна за одну тону кукурудзи становила 965 грн. Таким чином , дохід який він реально міг отримати був привласнений відповідачем та становить від використання земельних ділянок 50 508, 68 грн. Однак, враховуючи витрати понесені Відповідачем на обробіток землі, вирощування та збирання врожаю, вважаю, що підлягає відшкодуванню дохід у розмірі не менше розміру орендної плати за земельні ділянки. За інформацією Гребінківської районної державної адміністрації мінімальний розмір плати за оренду земельних ділянок становить від 3 до 5 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно даних Держземагенства у Гребінківському районі нормативна грошова вартість земельної ділянки становить 122889 грн. Тобто, мінімальний дохід, який він міг би гарантовано отримати в 2013 році це дохід у розмірі мінімальної орендної плати, що становить в грошовому виразі 3687 грн. за кожну земельну ділянку, всього 7374 грн. за дві земельні ділянки. Відповідач не бажає сплачувати заподіяні ним збитки в 2013 році, більше того, в 2014 році продовжує порушувати його права, самовільно зайняв його земельні ділянки. Так, за його заявою 02 квітня 2014 року проведено обстеження земельної ділянки за участю державного інспектора сільського господарства в Полтавській області [PERSON], землевпорядника Сербинівської сільської ради [PERSON] , депутатів Сербенівської сільської ради [PERSON], [PERSON] Актом обстеження земельної ділянки від 02 квітня 2014 року № 44 встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки, яка належить [PERSON]. Відповідно розрахунку державного інспектора сільського господарства в Полтавській області розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки становить 7519, 30 грн. Винною особою у заподіянні шкоди внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок є [PERSON]. Його вина доводиться сукупністю зібраних доказів у справі. Зокрема, висновком за результатами проведення перевірки дільничного інспектора Гребінківського РВ УМВС України в Полтавській області, згідно якого встановлено, що [PERSON] дійсно здійснював обробіток земельних ділянок, що належить [PERSON], актом обстеження земельної ділянки від 02 квітня 2014 року. Яким встановлено, що обробіток земельної ділянки, яка належить [PERSON], здійснена суцільно разом з суміжними ділянками, землекористувачем яких є [PERSON]. Таким чином, суміжний землекористувач обробляючи свою земельну ділянку, знову самовільно зайняв його земельні ділянки та завдав йому збитків на суму 7519, 30 грн. Таким чином незаконними діями відповідача йому завдано збитків на суму 14893,30 грн. Відповідач фактично користувався землею без жодних правових підстав. Тобто, використання відповідачем його земельних ділянок є самовільним. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням і охороною земель» - самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність чи оренду або за відсутності правочину щодо такої земельної ділянки. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України використання земельної ділянки без одержання документа, що посвідчує право на неї та його державної реєстрації забороняється. Оскільки строки дії договорів оренди земельних ділянок закінчилися в 2012 році, відповідач, не маючи документів, що посвідчує його право на користування його земельними ділянками , фактично незаконно, самовільно користувався цими земельними ділянками. Крім того, відповідно до ст.1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберігала його в себе без достатніх правових підстав, зобовязана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна, з часу коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Відповідно до п. 12, 14, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам розяснено, що у випадках самовільного зайняття земельних ділянок чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до ст.211, 212 Земельного кодексу України, ст. 22, 623, 1166, 1172, 1192 Цивільного кодексу України особами, що її заподіяли, в повному обсязі. Вирішуючи такі спори, суди мають виходити з того, що згідно зі ст. 156 Земельного кодексу України, 1166 Цивільного кодексу України заподіяна шкода відшкодовується в повному обсязі. Зважаючи на вказане, просить суд, стягнути з відповідача сплачені судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві, пояснивши, що він помінявся з відповідачем земельними ділянками, той обробляв земельну ділянку , що він дійсно отримував грощі від відповідача, договір на оренду землі він відмовився оформляти. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив,що він дійсно давав грощі відповідачу, помінявся з ним ділянками, обробляв ділянки, догофір на аренду землі позивач відмовився оформляти. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Свідки: [PERSON],[PERSON], [PERSON] підтвердили пояснення данні відповідачем і в часті даних позивачем. З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності під № 2313299 та № 2309205 судом встановлено, що земельні ділянки, що знаходяться в Полтавській області, Гребінківський район на території Сербинівської сільської ради, кадастрові номери відповідно 5320884200:00:005:0006 та 5320884200:00:005:0005 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,87 га та 4,95 га належать на праві приватної власності позивачу відповідно з 06 квітня 2013 року та з 03 квітня 2013 року (а.с.8,9). Суд критично оцінює твердження позивача про те, що вказані земельні ділянки до кінця 2012 року перебували в оренді відповідача. Оскільки факт укладення такого договору позивач не довів згідно вимог абзацу 2 частини 1 статті 218 ЦК України та частини 2 статті 59 ЦПК України. Крім того, наявність договору оренди щодо відповідних земельних ділянок заперечується інформаційною довідкою відділу Держземагенства України у Гребінківському районі Полтавської області № 01-13/199 від 13 лютого 2014 року (а.с.10). Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. В статті 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Зокрема, встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, для застосування відповідного виду відповідальності потрібна наявність наступних елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, реальності збитків (у тому числі упущеної вигоди), причинного звязку між протиправною поведінкою особи та збитками, і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було б порушено, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається на позивача. Висновки суду про доведеність позивачем наявності збитків та упущеної вигоди, спричинених унаслідок неправомірних дій відповідача з огляду на вимоги частини 4 статті 60 ЦПК України не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/20/2014 від 14.01.2014 пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. У той же час позивачем не обґрунтована можливість реального отримання ним доходів. Відповідно до пункту 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок), затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 2013 року, відшкодуванню підлягають і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Проте суд критично оцінює доводи позивача про те, що вказані ним земельні ділянки були самовільно зайняті відповідачем у 2013 та 2014 роках. Оскільки акт обстеження земельної ділянки від 02 квітня 2014 року № 44 доводить тільки те, що відповідні ділянки оброблені і тільки у 2014 році. Однак не вказують на особу, яка вчинила відповідні дії. Висновок Гребінківського районного відділу міліції від 21 липня 2014 року не доводить ані факту самовільного зайняття земельної ділянки, ані особу, яка могла вчинити відповідні дії. Крім того сторони підтверджують, що вони мінялися земельними ділянками. Таким чином, відсутній ще один із елементів складу цивільного правопорушення протиправна поведінка відповідача. Виходячи із викладеного, зважаючи на те, що відсутні підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у виді відшкодування збитків, у задоволенні позову слід відмовити. З огляду на вищезазначене, на підставі статей 22, 1166 ЦК України, п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 2013 року,

Outcome: dismissed