Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовною заявою про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення у приміщення будинку за адресою [ADDRESS]. В обґрунтуванням своїх вимог вказує, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.09.2013 р. виданого відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], матері позивача - [PERSON], батьку позивача - [PERSON] та сину позивача - [PERSON]. Позивач вказує, що є законним співвласником квартири проте не має доступу до неї, оскільки відповідач без будь яких пояснень та законних підстав на те не допускає її в квартиру. На вхідних дверях до квартири змінено замки, ключ у позивача відсутній. При кожній її спробі увійти до квартири, відповідач або просто не відчиняє квартиру, або дає змогу зайти, але в повній мірі її частиною квартири користуватися не дає. На прохання позивача дати їй ключ від квартири не відповідає, розмов на цю тему уникає. Розгляд справи проведено без повідомлення сторін в спрощеному позовному провадженні. Судом встановлено, що квартира загальною площею 41,77 кв. м. розташована на 3 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 2-х кімнат житловою площею 26,1 кв. м. (16,8 кв. м. та 9,3 кв. м.), кухні площею - 5,3 кв. м., вбиральні (сполученої) площею 2,9 кв. м., коридору 6,6 кв. м.,балкон 0,87 кв. м.. [INFO] р. померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Згідно вимог статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, статті 16 ЦК України позивач має право самостійно визначати ефективний для себе спосіб захисту свого порушеного права, якщо такий спосіб захисту передбачено законом. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За нормою статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 358 ЦК України передбачено підстави та умови здійснення права спільної часткової власності співвласниками та презюмується, що таке здійснення відбувається за їхньою згодою. Відповідно до частини третьої цієї статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів). Позивачем не надано суду доказів щодо чинення перешкод у користуванні власністю. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed