Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. В позовній заяві зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось у звязку з різними поглядами на життя та ставлення до сімейних цінностей. Тому з вересня 2015 року вони проживають окремо. Збереження сімї вважає неможливим та просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу просить визначити місце проживання їх спільної з відповідачем дочки [PERSON] з нею. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. В заяві також зазначила, що позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, та повідомляв, що позов визнає. Третя особа Виконавчий комітет Ленінської районної у м.Полтаві ради, що діє як орган опіки та піклування, в судове засідання свого представника не направив, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності його представника, а також надав висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не зявились. Суд, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 11 лютого 2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В позовній заяві позивач просить шлюб розірвати, не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу. Зазначена позиція позивача залишається незмінною з часу подання нею позову до суду та до часу розгляду справи. Відповідач позов визнає. Таким чином судом встановлено відсутність вільної згоди сторін перебувати в шлюбі один з одним. Зважаючи на вказану позицію сторін в даній справі, суд вважає, що надання їм терміну на примирення носило б формальний характер та лише призвело б до затягування розгляду справи. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя. Шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч.1, 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини з нею. Відповідач, визнаючи позов, проти цього не заперечує. Як вбачається з акту обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS], умови проживання задовільні та відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Дитина має окрему добре вмебльовану кімнату, місце для сну та відпочинку, забезпечена одягом та взуттям згідно сезону, продуктами харчування, канцприладдям, іграшками. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Ленінської районної у м.Полтаві ради, затвердженого 26 квітня 2016 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне в інтересах малолітньої дитини визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність позовну вимогу про визначення місця поживання малолітньої дитини з матірю задовольнити. Таким чином позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1102 грн. 40 коп. на відшкодування понесених нею судових витрат.

Outcome: approved