Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача та уточнивши позовні вимоги остаточно просила: -стягнути з ТОВ «Торговельно виробничого центру №1308» на її користь заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу з 01.08.2008 року по 01.09.2015 року в сумі 129410,23 грн. -Зобовязати ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-виробничий центр №1308» в особі арбітражного керуючого [PERSON] зробити розрахунок у відповідності до нарахованої суми 129410,23 грн., утримати страхові внески, єдиний податок і прибутковий податок, нарахувати страхові внески та єдиний податок у відповідності до суми, перерахувати їх у територіальне управління пенсійного фонду та до соціальних фондів, здати звітність до Пенсійного Фонду України та Лівобережної ДФС. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 22.07.1985 року вона працює в кафе №1214 ТОВ ТВЦ №1308. З 01.03.2004 року по 31.07.2008 року їй не була виплачена заробітна плата в сумі 18\~747 грн. 14.01.2009 року рішенням АНД районного суду м.Дніпропетровська її позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволенні. Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2008 року ТОВ «Торговельно виробничий центр №1308» визнано банкрутом. 12.03.2009 року ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON], який і досі не звільнив її з роботи, тобто її трудові відносини тривають. Впродовж строку, визначеного ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» ліквідатор не звільнив її, не перерахував обовязкові платежі до Пенсійного Фонду України та соціальних фондів. 29.05.2014 року ліквідатор перерахував до Лівобережної ОДПІ розрахунковий податок у сумі 24513,23 грн., в тому числі 2641,01 грн. щодо присудженої але не виплаченої заробітної плати у сумі 18\~747 грн. Таким чином, за розрахунком позивача заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу складає: з 31.10.2013 року по 01.09.2015 року 29232 грн.; з 01.08.2008 року по 31.10.2013 року 51\~818,10 грн.; з 01.11.2013 року по 01.04.2015 року 16 360,13 грн. Окрім цього, через невиплату заробітної плати вона недоотримує пенсію, яку просить стягнути з відповідача в розмірі 32\~000 грн. В судове засідання позивач надала заяву, відповідно якої підтримала позовні вимоги, із врахуванням уточнень та просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, до суду надав письмові заперечення, відповідно яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2008 року ТОВ «Торговельно-виробничий центр №1308» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2009 року арбітражного керуючого [PERSON] призначено ліквідатором, при цьому попереднім ліквідатором жодні бухгалтерські документи йому не передані, так само як і трудові книжки, печатки та штампи. З 30.09.2008 року підприємство припинило господарську діяльність, а його співробітники трудову діяльність, тому права на отримання грошової винагороди за працю не мають. Грошові вимоги позивача по заробітній платі визнані ним та включені до реєстру вимог кредитора. Вважає, що порушення трудових прав позивача не доведено, доказів отримання нею трудової книжки не надано, так само як і доказів звернення до компетентного органу з метою вчинення запису до трудової книжки. Лівобережна ОДПІ повідомлена про банкрутство ТОВ «Торговельно-виробничий центр №1308». Вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки в справах про звільнення встановлений місячний строк з дня вручення наказу про звільнення, а щодо решти вимог тримісячний строк, та обидва строки пропущені позивачем без поважних причин, та без повідомлення поважності причин пропуску. Вимоги позивача про зобовязання надати звіти та перерахувати податок не відповідають способам захисту порушеного права, тому не можуть бути задоволенні. Дослідивши матеріали справи, вирішивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок всіх доказів у їх сукупності і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному зясуванню всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, позивач є засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-виробничий центр №1308», що перебуває у стані припинення та ліквідатором якого призначений з 12.03.2009 року арбітражний керуючий [PERSON]. Так, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2009 року припинено повноваження арбітражного керуючого [PERSON] як ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-виробничий центр №1308», призначено ліквідатором [PERSON] та зобовязано [PERSON] передати [PERSON] бухгалтерську та іншу документацію, печатки та штампи, матеріальні цінності банкрута. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.01.2009 року позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01.03.2004 року по 10.07.2008 року в розмірі 18747 грн. задоволені. Згідно довідки Лівобережної МДПІ м.Дніпропетровська від 14.01.2009 року, у період з 2004 року по 2007 рік на ТОВ «Торговельно-виробничий центр №1308» була працевлаштована позивач. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2013 року зобовязано ліквідатора ТОВ «ТВЦ 1308» арбітражного керуючого [PERSON] у строк до 15.12.2013 року звільнити працівників банкрута. Відповідно до реєстру вимог кредитору, відповідачем визнано заборгованість по заробітній платі в розмірі 18\~747 грн., з яких розраховано суму ПДФО 2641,01 грн. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.02.2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зобов'язання відповідача виконати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2009 р. у справі №2-169/09 та подати звітність до Бабушкінського ПФУ м. Дніпропетровська з 01.03.2004 р. по 01.08.2008 р. помісячно згідно розрахунків у відповідності до листа №1650 від 30.10.2014 р. ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, про зобов'язання відповідача звільнити позивача з посади та видати трудову книжку відмовлено. Вказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.10.2015 року. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.10.2015 року встановлено, що через відсутність посадових осіб ТОВ «ТВЦ № 1308» за місцезнаходженням та припинення підприємством господарської діяльності, неможливістю встановлення фактичного місцезнаходження директора та інших посадових осіб підприємства, ліквідатору не були передані статутні, реєстраційні, бухгалтерські та інші документи та печатки підприємства, у тому числі трудові книжки та відомості по заробітній платі, що підтверджується актом прийому - передачі від 16.02.2009 року. Також, встановлено, що господарська діяльність підприємства не здійснювалася, тому позивач свої трудові функції, які б давали їй право на отримання заробітної плати не виконувала, у зв'язку з чим відсутній і вимушений прогул. Встановлено, що відповідач позбавлений можливості припинити з позивачем трудові відносини та подати звітність до органів Пенсійного фонду України, оскільки її трудова книжка знаходиться у посадових осіб банкрута. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані\~власником або уповноваженим ним органом лише у випадку\~зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства\~або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.\~ Таким чином, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено відсутність вимушеного прогулу, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу, задоволенню не підлягають. Вимоги позивача про зобовязання арбітражного керуючого [PERSON] про зобовязання зробити розрахунок у відповідності до нарахованої суми 129410,23 грн. (заборгованості за час вимушеного прогулу), утримати з цієї суми страхові внески, єдиний податок і прибутковий податок, нарахувати страхові внески та єдиний податок у відповідності до суми, перерахувати їх у територіальне управління пенсійного фонду та до соціальних фондів, здати звітність до Пенсійного Фонду України та Лівобережної ДФС є такими, що випливають з першого пункту позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, окрім того, спір з приводу бездіяльності відповідача по зазначеним позивачем обставинам ще не виник, оскільки обовязок зі сплати вказаної суми відсутній, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed