overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернулась 04 серпня 2015 року до суду з цим позовом, вказуючи, що 16 грудня 2014 року помер її батько, [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) площею 2,84 га , в умовних кадастрових\~гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН№705169, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну часку (пай) 15.05.2001 року за №1954. Він є спадкоємцем за законом. Встановлений законом строк звернулась до [PERSON] районної державної нотаріальної контори з заявою №379 від 27.05.2015 року про прийняття спадщини за законом після смерті батька та була заведена спадкова справа №161/2015, номер у спадковому реєстрі 57499631 від 27.05.2015 року. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину не має. Однак отримати Свідоцтво про право на спадщину на землю в нотаріальному порядку не може, оскільки було втрачено оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН№705169. Про втрату оригіналу вказаного документу нею було зроблено об'яву в газеті «Эхо недели» від 27.05.2015 року №17. 19 червня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] у звязку з неможливістю надати нею оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай). Позивач в судове засідання не з'явилась. Надала заву від 26.08.2015 року в якій справу просила розглянути у її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача [PERSON] райдержадміністрації, в судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутність в якій проти позову не заперечував. У звязку із відсутністю в судовому засіданні сторін справу розглянуто за наявними у справі письмовими доказами. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про наступне. Судом встановлено, що 16 грудня 2014 року в м. Котовськ Одеської області у віці 55 років помер, [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) площею 2,84 га, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН№705169, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну часку (пай) 15.05.2001 року за №1954. Нормативна грошова оцінка цієї земельної ділянки станом на 22.07.2015 року становить 57663,02 грн. Позивач [PERSON], [INFO], є рідною донькою спадкодавця і спадкоємцем першої черги за законом. Прийняла спадщину 16.12.2014 року. Згідно повідомлення [PERSON] райдержнотконтори Одеської області від 19.06.2015 року за №609/01-16 [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] з відсутністю оригіналу документу, що посвідчує право власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку та рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання спадщини. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що найшли своє підтвердження доказами у справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернулась 05.09.2014 року до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 03 листопада 2007 року знаходилась з відповідачем у зареєстрованому шлюбу. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розміри 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно та до повноліття дитини, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, рішення піддати негайному виконанню. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю. Наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та з проханням розглянути справу за його відсутністю. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER] від 03 листопада 2009 року [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], Відповідно до довідки, виданої житлово-комунальним підприємством «Жилкомплекс» від 03.09.2014 року позивач проживає разом із неповнолітньою дитиною [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Позивачка наполягає на стягненні аліментів за рішенням суду. Відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку. Визнання відповідачем пред'явлених вимог не суперечить діючому законодавству та не порушує права та інтереси інших осіб. Тому позов підлягає задоволенню. З урахуванням вказаного суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], починаючи з 05.09.2014 року і до повноліття дитини. Крім того, відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок. Рішення на підставі ст. 367 Цивільного процесуального Кодексу України в розмірі місячного платежу аліментів піддати негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернулась 06 лютого 2018 року до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що в останній час спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння сторін, відмінність поглядів на життя, ведення спільного господарства. Шлюбні відносини припинені з серпня 2017 року, проживають окремо. Поальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Примирення не можливе. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 19 лютого 2018 року. Ухвалою суду від 04 липня 2018 року підготовче провадження по справі закрите, справу призначено до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з?явився, надав заяву, якою позов визнав повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу, просив слухати справу за його відсутності. Суд розглянув справу за відсутності сторін на підстави наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2015 року, про що свідчить актовий запис №1670, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (свідоцтво про шлюб Серія 1-ЖД №234912). В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Сімейне життя у сторін не склалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає що спільне життя та збереження шлюбу неможливо, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб одного з подружжя, сім'я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити прізвище «Федоренко».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач звернулась 09 липня 2018 року до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що починаючи з грудня 2017 року спільне життя подружжя і збереження шлюбу почало суперечити інтересам позивачки, що призвело до припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства. Примирення не можливе по причині повної відсутності взаємопорозуміння та кардинального різновиду у зорах, принципах сімейного та соціального життя. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 20 липня 2018 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, 10.09.2018 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з?явився, 13.09.2018 року до суду надійшла заява, якою [PERSON] позов визнав повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу, просив слухати справу за його відсутності. Суд розглянув справу за відсутності сторін на підстави наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2012 року, про що свідчить актовий запис №285, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харцизського міського управління юстиції у Донецькій області (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER]). Позивачка у зв?язку з укладенням шлюбу змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сімейне життя у сторін не склалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Майнового спору та спору про проживання дитини не існує. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає що спільне життя та збереження шлюбу неможливо, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб одного з подружжя, сім'я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. Позивач виявила бажання залишити собі після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернулась 10.04.2014 року в суд з цим позовом та просила постановити рішення суду, яким визначити їй додатковий строк на право подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Пропуск нею 6-ти місячного строку на право подачі такої заяви до нотаріуса пояснила тим, що після смерті матері тривалий час знаходилась у шоковому стані та і сама думка про спадщину для неї була не нестерпна. Крім цього через юридичну необізнаність вважала, що вона як єдиний спадкоємець за заповітом, який фактично прийняла та спадщину матері зможе оформити її в любий час. Однак тепер через пропуск строку подачі заяви на прийняття спадщини, позбавлена можливості оформити в нотаріальному порядку своє право на спадкову земельну ділянку в с.Бочманівка Котовського району Одеської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №163267. Від спадщини вона не відмовлялась. Інших спадкоємців які б претендували на спадщину не має. Просила визнати пропуск нею шестимісячного строку на право подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини з поважних причин та визначити їй для цього додатковий строк. Представник відповідача в особі Бочманівського сільського голови в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи у відсутність представника Бочманівської сільської ради Котовського району Одеської області , в якій проти позову не заперечував. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що [INFO] в с.Бочманівка Котовського району Одеської області у віці 65 років померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,92 га. на території Бочманівської ради Котовського району Одеської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №163267. Позивач є спадкоємцем за законом та за заповітом. Термін на право подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після цього спадкодавця збіг [INFO]. Враховуючи обставини справи та наведені позивачем причини пропуску встановленого законом 6-ти місячного строку на право подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, суд вважає пропуск зазначеного строку мав місце з поважних причин, а тому позивачеві слід визначити для цього додатковий строк.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернулась 11.03.2014 року до суду з заявою, якою просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання до закінчення навчання, а саме до 30.06.2016 року в розмірі ? частини його заробітку(доходу), посилаючись на те, що вона є студенткою 2 курсу денної форми навчання Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаєвський агротехнічний коледж» за контрактною формою навчання і добровільному порядку надавати матеріальну допомогу відповідач відмовляється. В судовому засіданні позивач підтримала позов. Відповідач не заперечував проти позову. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає можливим заявлені вимоги задовольнити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що відповідач являється батьком позивача, яка народилася [INFO] (а.с. 4). Відповідно довідки Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаєвський агротехнічний коледж» від 04.02.2014 року позивач є студентом 2 курсу денної форми навчання відділення «Ветеринарна медицина», поступила 01.09.2012 року і закінчує навчання 30.06.2016 року (а.с-8). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»зку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього кодексу. Згідно вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на те, що позивач продовжує навчання та у зв»язку з цим потребує матеріальної допомоги і відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення двадцяти трьох років, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на її утримання, аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку(доходу) щомісяця, починаючи з 11.03.2014 року до 30.06.2016 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач звернулась11червня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що сторони, які мають від шлюбу неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], фактично останні роки сімейних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивач зазначає, що одруження виявилось невдалим, останні роки постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Шлюб існує формально, примирення неможливе. Провадження по справі відкрито 20 червня 2018 року. Позивач в судове засідання не зявилась,надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд розглядає справу за відсутності сторін на підстави наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 лютого 2014 року, про що свідчить актовий запис №100, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (свідоцтво про шлюб Серія І-ЖД№ 203681). В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сімейне життя у сторін не склалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Майнового спору та спору про проживання дитини не існує. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає що спільне життя та збереження шлюбу неможливо, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб одного з подружжя, сім'я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. Позивач не змінювала своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач звернулась 11 червня 2018 року до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що сторони, які мають від шлюбу неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], з 2016 року разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Шлюб існує формально, примирення неможливе. Також просить встановити місце проживання неповнолітньої дитини з матір?ю. Провадження по справі відкрито 23 червня 2018 року. Позивач в судове засідання не з'явилась,надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, та просить їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Не заперечував проти розірвання шлюбу та проживання дитини з матір?ю. Суд на місці вирішив закінчити розгляд справи за відсутності сторін на підстави наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 березня 2009 року, про що свідчить актовий запис №157, зроблений Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER]). В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сімейне життя у сторін не склалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з 2016 року. Майнового спору та спору про проживання дитини не існує. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає що спільне життя та збереження шлюбу неможливо, а відповідачне заперечуєпроти розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб одного з подружжя, сім'я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. Позивач, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, не проінформувала суд про бажання змінити прізвище після розірвання шлюбу. Також, згідно положень ст. 161 СК України, після розірвання шлюбу місце проживання неповнолітньої дитини визначається з матір?ю.

Outcome: approved