Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору №201581-cred від 15.01.2008 року [PERSON] надано кредит у розмірі 5000,00 доларів США зі строком дії до 15.07.2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконував, не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 26.11.2010 року була стягнута з [PERSON], а саме: заборгованість за кредитом - 33 070,51 грн., солідарно з філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» та відповідача заборгованість за договором поруки у розмірі 200,00 грн. Позивач вказує, що незважаючи на ухвалене рішення суду зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконує, тому станом на 03.09.2017 року загальна сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом складає 4 126,11 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 105 999,77 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4 126,11 доларів США, що по офіційному курсу НБУ становить 105 999,77 грн., та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Вказував на те, що оскільки умови кредитного договору відповідач не виконує, то його положення є дійсними до повного виконання зобов'язань по поверненню коштів. Зазначав, що дія кредитного договору не припинилася, оскільки на момент звернення до суду із позовною заявою, відповідач своїх зобов'язань так і не виконав. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 15.01.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №201581-cred, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 000,00 доларів США зі строком дії до 15.07.2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік (а.с. 9-10). Позивач свої зобов'язання виконав належним чином та надав визначену суму кредитних коштів. Після укладення договору відповідач своїх зобов'язань за вказаним договором не виконував, не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за вказаним договором. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 26.11.2010 року з [PERSON] було стягнуто заборгованість, а саме: заборгованість за кредитом (включаючи тіло кредиту, заборгованість по процентам за користування кредитом та штрафи) - 33 070,51 грн., солідарно з філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» та відповідача заборгованість за договором поруки - 200,00 грн. (а.с. 5-6). Відповідач рішення суду не виконує, у зв'язку з чим відповідно до розрахунку заборгованості станом на 03.09.2017 року утворилась заборгованість, яка становить 12 636,05 доларів США та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 2 612, 32 доларів США, заборгованості за відсотками - 10 023,73 доларів США. Відповідно до розрахунку заборгованості, позивачем зменшено вказану загальну суму заборгованості, вже стягнуту рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 26.11.2010 року, тому розмір заборгованості становить 8 429,92 доларів США. Також позивач вказує, що законодавством не передбачено вимагати повернення виключно повної суми боргу, тому вважає за доцільне стягнути з [PERSON] заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4 126,11 доларів США, що за курсом НБУ становить 105 999,77 грн. (а.с. 7-8). В судовому засіданні представник позивача вказував на те, що на момент звернення до суду заборгованість, яка стягнута з відповідача на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 26.11.2010 року по кредитному договору не сплачена. Жодних доказів про хід виконання вказаного рішення суду в нього немає і він надати їх не може, а позовні вимоги не стосуються виконання вказаного рішення суду. З пояснень представника позивача в судовому засіданні, було встановлено, що позивач не вважає за можливе застосовувати положення ч.2 ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних, оскільки характер спірних правовідносин свідчить про те, що зобов'язання за кредитним договором не припинилися. Пунктом 6.1 Кредитного договору визначено, що він набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Пунктом 1.4 Кредитного договору визначено термін по який, кредитні кошти надаються у користування в рамках кредитного договору - 15.07.2009 року. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до відповідача про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що при зверненні позивача з позовом до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. та за результатами розгляду справи отримання відповідного рішення від 26.11.2010 року про стягнення з відповідача боргу у вигляді тіла кредиту, процентів за користування ним та штрафних санкцій, позивач втратив правона стягнення процентів за користування кредитом визначених умовами кредитного договору, у такому випадку має право на стягнення з позичальника коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, однак позивач таких вимог не заявляв, хоча суд звертав увагу на це. За таких обставин, суд не убачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed